Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/573/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2022 м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючий-суддя Левко Т.Ю.,

секретар судового засідання- Роман К.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Королівської селищної ради, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовною заявою до Королівської селищної ради, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки- ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідо позивачки- ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина в тому числі на спадковий житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 .

На випадок своєї смерті, спадкодавець ОСОБА_5 , склав заповідальне розпорядження, на користь позивачки. Спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , позивачка прийняла, поскільки на день відкриття спадщини, вона постійно проживала з ним у спадковому житловому будинку.

Інших спадкоємців, що мають право на обов`язкову, згідно до ст.535 ЦК УРСР немає.

У зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позвачка звернулася до нотаріуса, для подачі документів на оформлення спадщини. Однак нотаріусом, було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом по тій причині, що спадкодавцем не було проведено державної реєстрації права власності на спадковий житловий будинок, у зв`язку з чим нотаріус рекомендував звернутися із даним питанням до суду.

Позивач ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленою своєчасно у підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідач-представник Королівської селищної ради, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно, у підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяви про розгляд справи за його відсутності та про визнання заявленого позову.

Треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленими своєчасно у підготовче судове засідання не з`явилися, однак подали до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, та про те, що не заперечують проти його задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в підготовчому судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, оглянувши заяви сторін, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки- ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідо позивачки - ОСОБА_5 , псля смерті якого відкрилася спадщина в тому числі на спадковий житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 .

На випадок своєї смерті, дідо позивачки ОСОБА_5 , склав заповідальне розпорядження, на користь позивачки, посвідчене секретарем виконкому Чернянської сільської Ради народних депутатів Виноградівського району Закарпатської області від 16.06.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за №9.

Так, відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Спадщину після смерті діда ОСОБА_5 , позивачка прийняла, поскільки на день відкриття спадщини, вона постійно проживала з ним у спадковому житловому будинку, що також стверджується довідкою виконкому Королівської селищної ради Закарпатської області за №628 від 28.12.2021 року.

Інших спадкоємців, що мають право на обов`язкову, згідно до ст.535 ЦК УРСР немає.

Спадкоємцями першої черги за законом до спадкового майна є батько позивачки- ОСОБА_2 та дядько позивачки- ОСОБА_3 , які спадщину не прийняли та такі не заперечують проти прийняття такої мною.

Якщо фізична особа склала заповіт, таким чином розпорядившись своєю власністю на випадок смерті, і не скасувала його, то у разі її смерті спадкування здійснюється за заповітом, який є останньою волею спадкодавця. Таким чином, спадкування за законом має місце, коли й оскільки воно не змінене заповітом.

ВССУ в своєму Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року відзначив, що судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту від 17.12.2021 року та Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» за №1357 від 17.12.2021 року, а також Довідки виконкому Королівської селищної ради Закарпатської області за №615 від 01.12.2021 року, з якої вбачається, що згідно записів з по господарської книги за 1991-1995 року, №1,2,3,4, номер об`єкта по господарського обліку 83, спадковий житловий будинок рахується на за гр.. ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Отже, в зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач звернулася до нотаріуса, для подачі документів на оформлення спадщини. Нотаріусом заведено відповідну спадкову справу за №69052579 від 28.01.2022 року. Однак нотаріусом, було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом по тій причині, що спадкодавцем не було проведено державної реєстрації права власності на спадковий житловий будинок, у зв`язку з чим позивачка не змогла представити нотаріусу Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як того вимагає Положення про порядок вчинення нотаріальних дій.

Так, дійсно у відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 295/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, Витяг з Реєстру прав власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Тому, у зв`язку із відсутністю вищезазначеного Витягу з реєстру прав власності на спадкове майно спадкодавця, нотаріусом було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду .

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро.

Як випливає з цього нормативного акту, запис у по господарській книзі є акт органу влади, що підтверджує право приватної власності.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обставини, які є підставою для задоволення заявленого позову.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканкою АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), право власності в цілому на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , загальною площею 197,5 кв.м. в тому числі житлова 67,7 кв. м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко