РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2022 року

м. Рівне

Справа № 559/704/21

Провадження № 22-ц/4815/31/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дубенської міської ради Рівненської області на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дубенської міської ради Рівненської області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Дубенської міської ради на його користь на відшкодування моральної шкоди 150000 гривень, завданої протиправною бездіяльністю Дубенської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в 2020 році, як учасник бойових дій, звертався до Дубенської міської ради із клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,10 гектара, розташованої у АДРЕСА_1 .

Листом відповідача від 22.09.2020 294/20-Д-1045/АП йому було відмовлено, оскільки за результатами голосування депутатів міської ради рішення не було прийнято.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року по справі № 240/17377/20 таку бездіяльність Дубенської міської ради щодо нього було визнано протиправною та зобов`язано міськраду розглянути його заяву та прийняти рішення у формі наказу відповідно до положень ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Даним рішенням встановлено, що за результатами розгляду його клопотання повинно прийматись відповідне рішення, що є виключною компетенцією Дубенської міської ради.

Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача, він був змушений неодноразово звертатися до вищестоящих органів із скаргами, витрачати свій час на судові спори та вживати всіх заходів на поновлення своїх порушених прав, відчував приниження і зневагу з боку державної влади так і самої держави, як до особи яка її захищала. Зазначені обставини призвели до виникнення душевних хвилювань та переживань, що негативно відобразилося на його психоемоційному стані. Моральну шкоду оцінює у розмірі 150000 гривень.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до Дубенської міської ради Рівненської області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Дубенської міської ради Рівненської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 2000,00 грн..

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не вбачав доведеними факти погіршення у позивача відносин із оточуючими людьми та рідними, зневаги з боку держави, однак, враховуючи вид та обставини вчинення дій (бездіяльності), які були визнанні неправомірними, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та їх доведеність, які самі собою вказують на виникнення негативних відчуттів у позивача, що завдали моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, однак у меншому розмірі, ніж визначено позивачем, а саме в сумі 2000 гривень.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, Дубенська міська рада Рівненської області оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що місцевим судом неправильно застосовано норми Закону України "Про судовий збір", у зв`язку з чим безпідставно було відкрито провадження у справі за відсутності сплати позивачем судового збору за подання позовної заяви. Вважає, що судом не доведено обставин, що мають значення для справи, а саме моральної шкоди та в чому саме вона виразилась.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.

За результатами розгляду справи та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 14.08.2017 року (а.с. 9).

Дубенською міською радою 25.06.2020 для ОСОБА_1 листом №2308/05-02-29/20 надано перелік земельних ділянок, які можуть бути використані для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.20-22).

02 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дубенської міської ради із клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,10 гектара, розташованої у АДРЕСА_1 .

Листом від 22.09.2020 294/20-Д-1045/АП ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки за результатами голосування депутатів міської ради рішення не було прийнято (а.с.23).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року по справі № 240/17377/20, яке набрало законної сили 01.04.2021, визнано протиправними бездіяльність Дубенської міської ради щодо не розгляду у спосіб, встановлений законом, заяви ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в АДРЕСА_1 (а.с.10-14, 44-50).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі №240/17377/20у даному випадку має преюдиціальне значення і факт неправомірності бездіяльності Дубенської міської ради не підлягає доведенню.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Згідно п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач наголошує на тому, що внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача він був змушений неодноразово звертатися до вищестоящих органів із скаргами, витрачати свій час на судові спори та вживати всіх заходів на поновлення своїх порушених прав. У зв`язку з неможливістю реалізувати своє право на отримання земельної ділянки відчував приниження і зневагу з боку державної влади так і самої держави, як до особи яка її захищала. Крім того, дії відповідача призвели до погіршення та позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми та рідними. Таким чином, неправомірні дії відповідача призвели до того, що він змушений неодноразово захищати своє порушене право в судовому порядку та витрачати значних зусиль і часу для його відновлення, що вимагало додаткових зусиль для організації свого часу, побуту.

За приписами пунктів 5, 10-1 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав психологічних страждань та розчарувань, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема, через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17.

Відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Доводи відповідача про неузгодженість висновків місцевого суду встановленим обставинам не ґрунтуються на матеріалах справи.

Сам факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 пов`язує з душевними стражданнями, яких він зазнає через неможливість реалізувати своє конституційне право на приватизацію земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції вважає вірним твердження, що позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його звернень.

Маючи об`єктивну можливість позасудового врегулювання правовідносин, міська рада проявила неналежне врядування при вирішення його звернення, у зв`язку із чим позивач змушений був доводити своє право шляхом його захисту в судовому порядку, як наслідки - завдавання йому моральної шкоди, бо вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, через протиправні дії та незаконні рішення міської ради.

Враховуючи тривалість вчинення позивачем дій щодо захисту його порушених прав у суді, у зв`язку з бездіяльністю органів місцевого самоврядування, а також виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів погоджується із визначеним місцевим судом розміром моральної шкоди 2000 грн., що є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду.

Відповідно до пункту 14 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасники бойових дій мають пільги на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Тобто законодавець передбачає переваги учасників бойових дій перед іншими особами у зазначених правовідносинах.

Отже, право на отримання земельної ділянки належить до переліку передбачених законодавством прав учасника бойових дій, в тому числі позивача, тому спір, який вирішений рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі №240/17377/20у можна вважати таким, що стосується соціального захисту позивача.

Колегія суддів погоджується, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимог, що були предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства та зумовлена бездіяльністю відповідача, а тому позивач користується пільгами, передбаченими п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір".

Наведені в апеляційній скарзі доводи по своїй суті зводяться до незгоди сторони із висновками суду та переоцінки доказів у справі, є необґрунтованими, та не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дубенської міської ради Рівненської області залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 травня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя: Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.