Справа № 350/1172/20
Провадження № 22-ц/4808/418/22
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене головуючим суддею Пуликом М.В. 23 грудня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі в сторін народилася дочка ОСОБА_3 , яка на даний час повнолітня. Позивач вказав, що спільне життя у них з відповідачкою не склалося. Зазначив, що сторони працюють за кордоном в різних країнах та практично не бачаться, що призвело до втрати любові та довіри. ОСОБА_1 вказав, що сторони не підтримують сімейних стосунків, а шлюб існує формально. На думку позивача, подальше сумісне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить їхнім інтересам. Враховуючи вказане, просив шлюб розірвати.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 23 грудня 2021 року позов задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21.11.1998 у виконавчому комітеті Сливківської сільської ради Рожнятівського району за актовим записом № 11. При реєстрації розірвання шлюбу вирішено прізвище « ОСОБА_2 » не змінювати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт вказала, що літом 2020 року вона за згодою чоловіка тимчасово поїхала на роботу в Італію, щоб заробити кошти на придбання мікроавтобуса та для надання матеріальної допомоги дочці. Вважає, що причиною звернення позивача до суду стало те, що вона не змогла на вимогу чоловіка приїхати додому, оскільки не могла достроково розірвати робочий контракт, а після закінчення контракту - через епідемію коронавірусу. Вказала, що категорично заперечує проти розірвання шлюбу, тому що хоче зберегти сім`ю, в якій сторони прожили більше двадцяти років, надбали ряд майна, виростили дочку та мають двох онуків. Просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Рожнятівського від 26 липня 2021 року надано сторонам строк для примирення терміном три місяці (а.с. 68).

В силу частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За положеннями частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 24, ч.1 ст.105, ст. 112 СК України, а також той факт, що позивач категорично не бажає проживати з відповідачкою та перебувати з нею в шлюбі, строк на примирення жодного позитивного результату не приніс, дійшов до висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали шлюб, який зареєстровано 21.11.1998 ВК Сливківської сільської ради, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_2 » (а.с. 5).

Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України).

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач просила про надання строку на примирення.

Такий строк тривалістю три місяці сторонам надавався місцевим судом, однак подружжя не змогло примиритися, про що зазначено у заяві відповідача (а.с. 72).

Враховуючи вказане, суд першої інстанції, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач категорично не бажає проживати з відповідачкою в шлюбі, дійшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу. Зазначене узгоджується з положеннями, викладеними у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 (справа №442/6319/16-ц) та від 21 березня 2019 року (справа №569/1011/18).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не доводять порушення ним норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованості висновків суду не спростовують, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду від 23 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 02 березня 2022 року.