Провадження № 22-ц/801/238/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 рокуСправа № 127/24238/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справ в м. Вінниця цивільну справу №127/24238/21 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» Вінницької філії про стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Огородника Олега Миколайовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2021 року, повний текст якого складено 20 грудня 2021 року, ухвалене в складі судді Воробйова В.В.

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» Вінницької філії про стягнення моральної шкоди.

Позов мотивував тим, що 05.07.2016 року між позивачем та ПАТ «Укртелеком» було укладено договір про надання телекомунікаційних послуг №6924301, за умовами якого Укртелеком надає абоненту загальнодоступні та інші телекомунікаційні послуги, супутні (додаткові) послуги згідно з переліком і в обсягах, замовлених абонентом, за встановленими значеннями показників якості, а абонент своєчасно оплачує отримані послуги відповідно до умов цього договору та додаткові роботи.

ОСОБА_1 зазначив у позові, що ним належним чином виконувались зобов`язання за договором щодо оплати послуг відповідача. Проте, відповідачем послуги належним чином не надавались, оскільки постійно були перебої у зв`язку, неодноразово не встановлювалось з`єднання послуги Інтернет, часті розриви з`єднання, нестабільне з`єднання Інтернету та взагалі не працювала послуга телефонії та Інтернет, також були обриви ліній комунікацій. Також, позивач неодноразово звертався з приводу повного відключення послуг відповідача. З огляду на викладені вище обставини, позивач вважає, що своїм неналежним виконанням умов договору щодо надання телекомунікаційних послуг, відповідач наніс йому моральні збитки. Моральна шкода полягала в порушенні сну, підвищенні артеріального тиску, постійними головними болями, запамороченні, після чого необхідно було звертатись за медичною допомогою. Так, у 2020 році у позивача відбувся нервовий зрив, після якого він був госпіталізований до Вінницького обласного госпіталю ветеранів війни Вінницької обласної ради та знаходився в стаціонарі з 15.01.2020 року по 07.02.2020 року з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, 2 ст. за АТ, помірний ССР. Крім того, у позивача наявні супутні захворювання та з 10.08.2021 року по 20.08.2021 року він знаходився у стаціонарі з діагнозом хронічний гастродуоденіт, загострення. ГЕРХ. Ускладнення Езофагіт І ст. Розмір душевних страждань позивач оцінив у 30000,00 грн. Враховуючи викладене вище, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з ПАТ «Укртелеком» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 30000,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2021року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» Вінницька філія про стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних доказів невиконання відповідачем зобов`язання належним чином, що унеможливлює застосування таких юридичних наслідків, як відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Огородник О.М. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було залишено поза увагою, що факт неналежного надання телекомукаційних послуг відповідачем підтверджується належними доказами, зокрема зверненнями, які містяться в матеріалах справи, а факт обриву комунікативних ліній по АДРЕСА_1 підтверджується фотознімками.

На адресу Вінницького апеляційного суду від АТ «Укртелеком»Вінницька філія надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованими. Просило в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що 05.07.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укртелеком» в особі Вінниця було укладено договір про надання телекомунікаційних послуг №6924301, за умовами якого Укртелеком надає абоненту загальнодоступні (універсальні) та інші телекомунікаційні послуги, супутні (додаткові) послуги згідно з переліком і в обсягах, замовлених абонентом, за встановленими значеннями показників якості, а абонент своєчасно оплачує отримані послуги відповідно до умов цього договору та додаткові роботи (за умови їх виконання Укртелекомом згідно з додатком 1) (а.с. 3-6).

Пунктами 5, 6 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання Укртелекомом та Абоненнтом і діє протягом одного року. Якщо за тридцять днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не повідомила письмово про його припинення, договір вважається продовженим на тих самих умовах на кожний наступний рік. Договір розривається достроково у випадках, передбачених Умовами та чинним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що 09.09.2021 року позивач повідомив відповідача про бажання розірвати договір з 01.10.2021 року (а.с. 38).

ОСОБА_1 звертався до відповідача з усними зверненнями №Д06703013 з приводу нестабільного з`єднання/частих розривів та відсутності з`єднання. Після надання консультації відповідачем, було перезавантажено модем (а.с. 7-8, 13-14, 15-16).

Також в матеріалах справи міститься усне звернення №Д13495269 позивача відносно того, що не працює послуга. Причина відсутність проводів (а.с. 9-10). Проте, представник відповідача зазначив, що дане звернення було пов`язано з намір скасувати послугу, що і було здійснено відповідачем.

Зі звернення під №Д07043386 від 16.01.2020 року вбачається, що позивача не влаштовувала якість послуг, відключення Інтернету «Вільний день» (а.с. 11-12). Однак, під час розгляду цього звернення, позивачу було запропоновано тариф «Резервний Інтернет», який передбачає абонентську плату 15,0 грн./міс. - у разі відсутності необхідності користування послугою доступу до мережі Інтернет, і 15,00 грн./добу - у разі користування такою послугою понад 50 Мбайт трафіку. Позивачем обрано запропонований тариф з 17.01.2020 року (а.с. 56-57). Цей факт також було підтверджено в судовому засіданні сторонами.

Згідно пояснень позивача, він користувався інтернетом з метою перегляду фільмів та мультсеріалів - дітьми. З огляду на викладене, суд звертає увагу, що 50 Мбайт трафіку є досить незначним для перегляду фільмів та мультсеріалів, тому позивачу необхідно було доплачувати за перевищення трафіку у більшій кількості нвіж 50 Мбайт, шляхом внесення ним додаткової абонентської плати в розмірі 15,00 грн./добу. Тому у зв`язку з невнесенням додаткової плати та вичерпенням трафіку відповідачем припинялось надання послуг користування мережею Інтернет.

З приводу перелічених вище звернень, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що більшість з них не мають дати, тому суд позбавлений можливості встановити період виникнення технічних проблем з інтернетом. Відповідач же заперечує звернення ОСОБА_1 щодо неналежного надання/ненадання послуг, окрім 01.10.2019 року, де було здійснено перезавантаження модему споживача.

Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги роздруківки фотознімків стовпа, оскільки вони не є належними і допустимими доказами з огляду на те, що не містять дати, часу та місця їх здійснення.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що станом на 01.07.2021 року ОСОБА_1 мав заборгованість за телекомунікаційні послуги в розмірі 12,22 грн (а.с. 41). Цей факт не заперечувався в судовому засіданні позивачем.

З приводу твердження позивача про відсутність послуги телефонії, то воно спростовується Витягом із системи обліку телефонних розмов « Медіосистем », де зафіксовані з`єднання з іншими телефонними номерами протягом 2019 року (вхідні і вихідні дзвінки) (а.с. 52-54).

Крім того, надання послуги двічі блокувалось відповідачем (10.12.2020 року та 13.05.2021 року), у зв`язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов`язань в частині оплати послуг, що підтверджується оборотною відомістю (а.с. 58).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту неналежного надання послуг відповідачем за період з 2016 року по вересень 2021 року.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Позивачем у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів невиконання відповідачем зобов`язання належним чином, що унеможливлює застосування таких юридичних наслідків, як відшкодування моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (постанова Верховного Суду від 27.03.2019 р. у справі 703/3912/16-ц).

Як зазначено у пунктах 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. №4, у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Необхідно зазначити, що право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст.ст. 12, 81 ЦПК України.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 вказував на спричинення йому моральної шкоди через неналежне виконання умов договору та надання телекомунікаційних послуг.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги Виписки з історії хвороб (а.с. 23-25), надані позивачем, оскільки діагнози захворювань, які містяться в них, мають хронічний характер і причинний зв`язок між захворюваннями, душевними стражданнями позивача через надання послуг відповідачем неналежної якості суду не доведений.

З аналізу всіх в сукупності встановлених обставин справи та наданих доказів, враховуючи предмет та підставу заявленого ОСОБА_1 позову про стягнення моральної шкоди у цій цивільній справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки позивачем згідно ст. 81 ЦПК України не було доведено свої позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України ухвалив рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами та випливають із встановлених обставин, та визначив правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, внаслідок чого дійшов законного і обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Доводами скарг, які належним чином не доведені, висновки суду не спростовані.

Отже, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Огородника Олега Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області 09 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б Войтко

М.В. Матківська