Справа № 133/2912/19
Провадження № 22-ц/801/395/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 рокуСправа № 133/2912/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Француза М. Г., розглянувши за прави-лами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго», за учас-

ті третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на

стороні позивачів- ОСОБА_4 , на стороні відповідача

ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компа-

нія «Місто», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ар-

сенал страхування», Страхової компанії «Універсальна» про відшкодування

моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою в. о. генерального директора Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» Кисленко Людмили Миколаївни на рішення Козятинсь-кого міськрайонного суду Вінницької області від 03 грудня 2021 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Козятин Вінницької області за головування судді Ку-черук І. М., повний текст якого складений 13 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

05 листопада 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися у Козятинський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до Акціонерного товариства ( далі - АТ ) «Вінницяобленерго», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні по-зивачів ОСОБА_4 , на стороні відповідача ОСОБА_6 про стягнення мо-ральної шкоди, зазначивши наступне. 15 грудня 2015 року водій ОСОБА_6 , перебуваючи в трудових відносинах з АТ «Вінницяобленерго», якому належить трактор «Т-150 К» з незареєстрованим напівпричепом, керуючи цим транспорт-ним засобом по автодорозі М-21 Житомир-Могилів-Подільський в напрямку м. Житомир, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що даний маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на ліву смугу попутного руху, при цьому не надавши дорогу транспорт-ним засобам, що рухались по даній смузі, та допустив зіткнення задньої лівої частини напівпричепа з передньою правою частиною автобуса під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди паса-жирка автобуса ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -дження, отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких 07 серпня 2017 року вна-слідок стійких залишкових явищ відкритої черепно-мозкової травми, після травматичної енцефалопатії, що призвела до набряку головного мозку, померла. ОСОБА_7 була донькою ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Понесена через витрати на лікування ОСОБА_7 майнова шкода у розмірі 94000,00 гривень позивачам відшкодована Страховою компа-нією «Арсенал Страхування».

Смертю ОСОБА_7 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди по-зивачам завдана моральна шкода, оскільки обірвалося життя їхньої доньки та матері, у зв`язку з чим вони зазнали сильних душевних страждань та пережи-вань. На утриманні бабусі ОСОБА_1 залишилося двоє онуків, поруши-лися їхні життєві плани, звичний ритм життя, які вони змушені змінити у зв`язку зі смертю матері та доньки. В результаті дорожньо-транспортної при-годи ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, майже два роки во-на лежала прикутою до ліжка, весь час боролася за своє життя. Позивачі усіма силами намагалися врятувати її, хвилювалися за неї, в результаті чого пережили важкі душевні страждання. ОСОБА_1 як мати потерпілої постійно зна-ходилася біля неї, займалася її доглядом, але лікування доньки не дало ніяких результатів і вона померла.

Позивачі просили суд стягнути з АТ «Вінницяобленерго» на користь кож-ного з них по 500000,00 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 серпня 2020 року на задоволення клопотання представника АТ «Вінницяобл-енерго» адвоката Обертюх Т. С. до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача за-лучені Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страху-вання», Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Місто», Стра-хова компанія «Універсальна».

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 грудня 2021 року позов задоволений, з Акціонерного товариства «Вінницяобл-енерго» стягнуто на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 500000,00 гривень кожному у відшкодування завданої моральної шкоди, у до-хід держави стягнуто 9605,00 гривень судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 03 грудня 2021 року, АТ «Вінницяобленерго» в особі в. о. генерального директора товариства Кисленко Л. М. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову позивачам у задово-ленні їхніх вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідач вважає оскаржу-ване рішення ухваленим за невідповідності викладених у ньому висновків об-ставинам справи, посилається на ненадання судом належної оцінки договорам страхування, неадекватність розмірів відшкодованої моральної шкоди засадам розумності, виваженості, справедливості.

Наданим законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 17 січня 2022 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивачі, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, як на стороні по-зивачів, так і на стороні відповідача не скористалися, відзиви на скаргу до апе-ляційного суду не подавалися. У судове засідання 09 березня 2022 року ніхто з учасників справи вдруге не з`явився. У день судового засідання в електронній формі до суду надійшла заява представника позивачів адвоката Пронівої Н. Р., де викладене клопотання про розгляд справи в порядку апеляційного про-вадження без участі позивачів та їхнього представника. 03 березня 2022 року до суду також в електронній формі надійшло повторне клопотання представника АТ «Вінницяобленерго» адвоката Обертюх Т. С. про відкладення розгляду справи на інший час. Це клопотання обгрунтоване тим, що з 24 лютого 2022 року на території України введений воєнний стан, тому у судове засідання вона з`явитися не має змоги.

Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення роз-гляду апеляційної скарги АТ «Вінницяобленерго» на рішення суду першої інс-танції, колегія суддів визнає його необгрунтованим, таким, що не підлягає задо-воленню з огляду на таке. Дана справа призначалася до розгляду на 16 лютого 2022 року, 13.00 годину, але на задоволення клопотання представника відпові-дача ОСОБА_8 була відкладена на 09 березня 2022 року, 13.00 годину. Апе-ляційний суд приймає до уваги, що місцезнаходження відповідача розташоване поряд з апеляційним судом, що виключає неможливість явки в суд його пред-ставника. Ураховуючи предмет спору у цій справі, її моральний аспект, підстав для відкладення її розгляду не убачається. Беручи до уваги завчасне, у вста-новлений спосіб повідомлення усіх учасників справи про місце, день та час роз-гляду справи, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про вру-чення судових повісток та файли трек-номерів ПАТ «Укрпошти», додані до матеріалів справи, у відповідності до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути дану справу за поданою апеляційною скаргою у відсутності її учасників.

Розглянувши справу за наявними у ній матеріалами, дослідивши представ-лені у ній суду докази в їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриман-ням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на під-ставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є правильним, обгрунтованим, об`єктивним та справедливим.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками спра-ви, що відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні від 15 грудня 2015 року № 00000457 у цей день 15 грудня 2015 року приб-лизно о 17.40 годині водій ОСОБА_6 , керуючи технічно-справним трактором «Т-150 К», державний номерний знак НОМЕР_1 , з незареєстрованим, без номерного знаку напівпричепом, рухаючись ділянкою 67 км + 50 м автодороги М-21 «Житомир - Могилів-Подільський» у межах Козятинського району Він-ницької області у напрямку м. Житомир, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що даний маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на ліву смугу попутного руху, при цьому не надавши дороги транспортним засобам, що рухались по даній смузі, внаслідок чого відбулося зіткнення задньої лівої частини напівпричепа з передньою пра-вою частиною автобуса «ВАЗ А079.24», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . На даний час обвинувальний акт знахо-диться на розгляді у Козятинському міськрайонному суді Вінницької області.

Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася під час виконання тру-дових обов`язків водієм ОСОБА_6 , який тоді працював на посаді тракто-риста в АТ «Вінницяобленерго» СО «Козятинські електричні мережі», за яким був закріплений трактор марки «Т-150 К», державний номерний знак НОМЕР_1 , належний на праві власності АТ «Вінницяобленерго». Унаслідок цієї до-рожньо-транспортної пригоди пасажирка автобуса ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Смерть ОСОБА_9 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю померлої ОСОБА_7 , позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відповідно донькою та сином померлої, що під-тверджується копіями свідоцтв про їх народження, доданими до матеріалів справи. Дана обставинам ніким з учасників справи не оспорюється.

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відпові-дальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5997685 АТ «Він-ницяобленерго» застрахувало свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ СК «Арсенал Страхування» на строк дії полісу з 15 лютого 2015 року до 14 лю-того 2016 року. Пунктом другим полісу передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транс-портної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідаль-ність якої застрахована за договором (полісом), пунктом четвертим визначена страхова сума ( ліміт відповідальності ) на одного потерпілого за заподіяну життю і здоров`ю шкоду у розмірі 100000,00 гривень.

Власником іншого транспортного засобу учасника дорожньо-транспортної пригоди 15 грудня 2015 року автобуса БАЗ А079.24, державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_10 , який передав автобус в оренду ФОП ОСОБА_11 . Остання 18 листопада 2014 року уклала з ПАТ «СК «Місто» договір № 103-000290 обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних ви-падків на транспорті.

Інших доказів щодо страхування цивільно-правової відповідальності влас-ників наземних транспортних засобів у матеріалах справи немає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд першої інстанції, керуючись викладеними у рішенні нормами статей 23, 543, 599, 999, 1167, 1172, 1187, 1188, 1190 ЦК України, Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відпові-дальності власників наземних транспортних засобів» ( далі - Закон № 1961-IV ), роз`ясненнями пункту восьмого постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішен-ні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», підкреслив необхідність розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел від випадків, коли шкоди завдано іншим особам, наприклад, як у даній справі пасажирці автобуса ОСОБА_7 .

Окремо суд детально та грунтовно зупинився на аналізі норм чинного матеріального права, яке регулює питання відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди, вказавши, що така шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Незалежно від вини фізичної або юридичної осо-би, яка завдала моральну шкоду, така шкода відшкодовується якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За нормами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здо-ров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з проти-правною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Мо-ральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Роз-мір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, по-гіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реаліза-ції, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розум-ності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майно-вої шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього від-шкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не вста-новлено договором або законом.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, до-говір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела.

Окремо і вагомо суд першої інстанції зупинився на нормах Закону України № 1961-IV, зазначивши мету здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, якою є забезпечення відшкодування шкоди, заподія-ної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспорт-ної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суд урахував пра-вовий висновок, зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 у справі № 755/180065/15-ц про те, що відшкодування шкоди осо-бою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхуван-ня цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засо-бів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників назем-них транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхо-вого відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідаль-ності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхо-вого відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, відповідно до статті 3 Закону України № 1961-IV суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відпові-дальності.

Відповідно до пунктів 27.1, 27.3, 27.5 Закону № 1961-IV страхове відшко-дування ( регламентна виплата ) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслі-док дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транс-портної пригоди. У даній справі належить зауважити, що смерть ОСОБА_7 настала через рік та вісім місяців після дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15 грудня 2015 року.

ПрАТ «Арсенал Страхування» сплатило позивачам страхове відшкодуван-ня у сумі 94000,00 гривень, що пов`язано насамперед з понесеними позивачами майновими витратами на тривале лікування потерпілої. Даний факт ніким з учасників справи не оспорюється. Разом з тим суд зауважив, що одержання потерпілими страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостат-ньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Саме з огляду на вказане нормативне регулювання порядку від-шкодування шкоди суд конкретно та умотивовано розглянув вимоги позивачів щодо відшкодування їм завданої передчасною смертю близької, рідної людини моральної шкоди.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на інші страхові виплати позивачам не підтверджується матеріалами справи.

Смерть ОСОБА_7 - доньки та матері позивачів унаслідок дорож-ньо-транспортної пригоди за участі її винуватця, який, наразі, притягується до кримінальної відповідальності, кермувальника транспортним засобом, що належить на праві власності відповідачу, ОСОБА_6 як працівника АТ «Він-ницяобленерго» безспірно завдала позивачам моральну шкоду, оскільки в роз-квіті сил обірвалося життя найріднішої їхньої людини. Безсумнівно, позивачі зазнали неймовірно сильних, тривалих душевних страждань та переживань, по-рушилися їхні життєві плани, звичний плин життя. Усвідомлення втрати донь-ки та матері завдало, завдає і буде завдавати болісних думок, спогадів практич-но протягом усього подальшого життя особливо дітей померлої. Усі позивачі змушені терпіти зміни не в ліпшу сторону у зв`язку з трагедією, що їх спіткала. При цьому слід пам`ятати, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, майже два роки вона лежала прикутою до ліжка, весь час боролася за своє життя. Безумовно, пози-вачі будь-якими, усіма можливими силами намагалися її врятувати, сподівалися на одужання, переживали за неї, в результаті чого терпіли та й тепер терплять важкі душевні страждання. Мати потерпілої постійно знаходилася біля неї, займалася її доглядом, але лікування доньки не дало результатів, яких вони так очікували, на які сподівалися, несли чималі витрати на лікування. Однак ОСОБА_12 померла. Зазначені вище обставини, глибина, тривалість та ін-тенсивність перенесених душевних переживань, моральних втрат, які немож-ливо повністю відновити, втрата душевного спокою і рівноваги призводило і призводить до великих, тривалих, важких моральних страждань. Завдана мо-ральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких позивачі зазнали у зв`язку зі смертю власної доньки та матері.

При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди судом враховано, що кожний з позивачів окремо переживав свою втрату, відчував душевний біль, нервове напруження, що змінили їхнє звичне життя. Суд дійшов висновку, що зазначена позивачами моральна шкода в сумі 500000,00 гривень кожному від-повідає, узгоджується з принципом розумності та справедливості, тому підлягає відшкодуванню у повному обсязі. Колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначений судом розмір компенсації завданої моральної шкоди за обставин, що мають місце у цій справі, є цілком поміркованим та об`єктивним.

Апеляційний суд визнає висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, безпомилковими, з ними неможливо не погодитися, інакша позиція була б неприйнятною, умотивувати її не убачається спромож-ним, доречних аргументів протилежним висновкам не віднайти. Дійсно, визна-чене судом відшкодування спричиненої моральної шкоди слід визнати справед-ливою сатисфакцією позивачам, яка може бути фактором хоча б часткового заспокоєння душевного болю. Висновки суду першої інстанції є вірними, об`єктивними, зробленими з урахуванням усіх фактичних обставин справи, які жодною із сторін у справі не заперечуються.

Не лишнім буде зазначити навіть у випадку повторення, що особа, яка здійснює діяльність, пов`язану з джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непере-борної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових ) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором ( контрактом ), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Правила регулю-вання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачений такий обов`язок. Враховуючи наведене, АТ «Вінницяобленерго» як володілець джерела підвищеної небезпеки, з яким ОСОБА_6 перебував на момент шляхово-транспортної пригоди, через яку загинула ОСОБА_7 , у трудових відносинах, несе відповідальність за спричинену моральну шкоду матері та дітям померлої, завдану таким джере-лом, під час виконання водієм своїх трудових обов`язків, незалежно від наяв-ності вини водія транспортного засобу, за участю якого сталася вказана до-рожньо-транспортна пригода.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що покладення обов`язку з відшкоду-вання моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки не зале-жить від вини особи, яка її завдала, що передбачено частиною другою статті 1167 ЦК України. Через вказане невстановлення вироком суду вини жодної особи - учасника дорожньо-транспортної пригоди не має правового значення для вирішення цієї справи по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Ко-дексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом статті 55 Конституції України права і свободи людини і гро-мадянина захищаються судом.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом ( Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, Євро-пейський суд з прав людини, 12 липня 2007 року ).

Доводи апеляційної скарги, зокрема, щодо неадекватності розміру відшкодування моральної шкоди не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться фактично до переоцінки доказів, свідчать виключно про незгоду скаржника з висновками суду щодо їх оцінки.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до норм частини першої статті 9 Конституції України ратифікована Законом України від 07 липня 1997 року «Про ратифікацію Кон-венції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім встановленим законом судом.

Отже Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того стаття 17 Закону України № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ( з подальшими змінами ) передбачає за-стосування судами Конвенції та практики Європейського суду з прав людини як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ).

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає критерію його обґрунтованості.

Висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову за наведених позивачами підстав є правильними, такими, що відповідають матеріалам справи, наявним у ній доказам. Дослідивши доводи апеляційної скарги, належить констатувати, що вони не спростовують правильність, обґрунтованість і об`єктивність ухваленого судом оскаржуваного рішення, тому колегія суддів не знаходить достатніх та законних підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими дока-зами, перевіряє законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу в. о. генерального директора Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» Кисленко Людмили Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акці-онерного товариства «Вінницяобленерго», за участі третіх осіб, які не заявля-ють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , Публічного акціонерного товариства «Страхова ком-панія «Місто», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ар-сенал Страхування», Страхової компанії «Універсальна» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - зали-шити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 березня 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський