Справа № 524/8692/21
Провадження №2/524/661/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2022 року року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Предоляк О.С.,

при секретарі судового засідання Коршак Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Остахова Наталія Павлівна, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНВОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просить визнати заповіт складений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 , посвідчений 25.02.2020 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Остаховою Н.П. недійсним.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_4 . Після його смерті залишилось спадкове майно - квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Він є спадкоємцем першої черги за законом. Іншим спадкоємцем першої черги за законом є дружина померлого ОСОБА_3 . До спливу шестимісячного строку він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте, при поданні заяви, нотаріусом повідомлено, що 25.02.2020 року батьком зроблено заповіт на ім`я відповідача, згідно якого все свої майно заповів останній. Вважає вищевказаний заповіт недійсним, у зв`язку з тим, що він не відповідав волі спадкодавця. Він є єдиними сином та єдиною близькою людиною спадкодавця. Тісно спілкувався з батьком, піклувався про нього, під час хвороб допомагав у лікуванні. Постійно надавав кошти на особисті потреби, проведення ремонтних робіт у квартирі, купівлю речей. В квітні 2018 року батько повідомив, що склав заповіт на його ім`я та в подальшому не одноразово підтверджував саме таке волевиявлення. Після одруження з відповідачем батько різко змінився. Його стан здоров`я став різко погіршуватись. В липні 2020 року у батька трапився інсульт. За півроку до складання заповіту, психічний стан здоров`я батька загострився, він став дуже неврівноваженим, агресивним, не контролював свою поведінку, часто робив дивні речі, в результаті чого не міг в повній мірі керувати своїми діями, легко піддавався впливу. Вважає складений заповіт недійсним, через те, що батько через власний психічний та емоційний стан не усвідомлював значення своїх дій.

Ухвалою суду від 23.10.2021 року відкрито загальне провадження у справі.

22.11.2021 року відповідачемОСОБА_3 подано відповідь на відзив. Зазначає, що проживала з ОСОБА_1 з 2017 року, а 08.06.2018 року за його ініціативою зареєстрували шлюб. Проживали дружньо та у злагоді. За час спільного проживання позивач ОСОБА_1 не відвідував батька, ніколи нічим не допомагав, лише інколи дзвонив по телефону. Після дзвінків сина у чоловіка погіршувався настрій, він ставав мовчазним пригніченим. Коли, після інсульту ОСОБА_4 лежав дома хворий, позивач не відвідував батька, не допомагав у його догляді, забрав у батька автомобіль та на його прохання не повертав його. Заповіт ОСОБА_4 зробив бувши здоровим, казав, що на випадок хвороби хоче залишити квартиру їй. З чоловіком весь час жили дружньо, вели спільне господарство та сподівалися ще довго жити разом.

06.12.2021 року третьою особою приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Остаховою Н.П. подані письмові пояснення. Зазначає, що 25.02.2020 року нею посвідчено заповіт від імен ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 на наежну йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При посвідченні заповіту нею встановлено особу заповідача та перевірено його за паспортом. В результаті проведеної розмови із ОСОБА_4 та роз`ясненням йому наслідків вчинення нотаріальної дії, норм чинного законодавства України щодо посвідчення заповіту впевнилась у його здатності усвідомлювати значення нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень, а також відповідності його волі та волевиявлення щодо посвідчення заповіту. При посвідченні заповіту не виникло жодних сумнівів щодо дієздатності ОСОБА_4 та його вільного волевиявлення. Наголошує, що у разі виникнення будь-яких сумнівів відносно волі особи, яка має вчинити будь-яку нотаріальну дію, або її дієздатності, вона відмовляє у вчиненні нотаріальної дії.

Ухвалою суду від 04.02.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 у задоволенні позову просить відмовити з підстав викладених у відзиві.

Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Остахова Н.П. просить розглянути справу без її участі.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Судом встановлено, що 25.02.2020 року приватним нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Остаховою Н.П. посвідчено заповіт від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 , згідно якого заповідач заповів останній належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який був батьком позивача ОСОБА_1 та чоловіком відповідача ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

28.01.2021 року за заявою позивача ОСОБА_5 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Остаховою Н.П. заведена спадкова справа № 07-2021 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Також, заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка подала відповідач ОСОБА_3 .

26.08.2021 року ОСОБА_3 видано свідоцтво на спадщину за заповітом на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчене приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Остаховою Н.П.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що оспорюваний заповіт є недійсним, оскільки волевиявлення спадкодавця на час складання заповіту не було вільним, не відповідало його внутрішній волі, ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України 2004 року за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

У підготовчому судовому засіданні судом роз`яснювалось право призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, однак таке клопотання заявлено не було.

Відповідно до частини першої статті 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

У разі вчинення правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань.

При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна (пункт 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до частин першої, другої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Аналогічні положення закріплені в підпункті 1.7 пункту 1 глави 3 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту), згідно з яким нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Статтею 41 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту, передбачено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту, нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Судом встановлено, що особу та її дієздатність під час складення оскаржуваного заповіту перевірено уповноваженою на те особою - приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Остаховою Н.П.

Спірний заповіт записаний нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів - з використанням комп`ютерного набору та роздруківки. Заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, особу заповідача встановлено за паспортом із зазначенням у заповіті реєстраційного номеру облікової картки платника податків, підписаний особисто заповідачем, зазначено місце складення заповіту, вказано дату й місце його посвідчення, посвідчений уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність заповідача і з`ясувала його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок смерті. Заповідачем особисто зазначено, що заповіт до підписання прочитаний ним в голос та підписаний ним власноручно.

При посвідченні заповіту дотримані вимоги щодо його форми та відповідні норми ЦК України, зокрема статті 1247 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не доведено, що його батько не міг на момент підписання оспорюваного заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, або що на нього чинився тиск з боку відповідача. Дієздатність його батька під час складання заповіту перевірено уповноваженою на те особою - приватним нотаріусом, він власноручно підписав заповіт і ця обставина позивачем не оспорюється.

Суд враховує, що ОСОБА_4 та відповідачОСОБА_3 проживали в зареєстрованому шлюбі з 08.06.2018 року та заповіт складено 25.02.2020 року майже за рік до смерті спадкодавця.

При цьому позивачем не доведено наявності підстав, які б мали наслідком недійсність заповіту, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача, й обставини, які вплинули на волевиявлення заповідача, судом не встановлені.

З урахуванням наведеного не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і що заповіт вчинено проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Остахова Наталія Павлівна, про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Предоляк