Провадження № 2/537/212/2022
Справа № 537/5925/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.03.2022 в м. Кременчуці Полтавської області Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Фадєєвої С.О. за участю секретаря судових засідань Супруненко О.О., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, де просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
На обґрунтування позову зазначив, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 25.12.2008, він є власником квартири АДРЕСА_1 . За вищевказаною адресою зареєстрована його донька ОСОБА_2 . Вказав, що в квартирі крім нього та його дружини проживає та зареєстрований неповнолітній сина відповідачки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Крківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.06.2021 його донька ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 та він, позивач, є опікуном неповнолітнього. Зазначив, що відповідачка ОСОБА_2 з 2015 року у квартирі не проживає, у витратах зі сплати житлово-комунальних послуг та витратах, пов`язаних з утриманням і експлуатацією житлового приміщення, участі не приймає. Оскільки реєстрація відповідача у належному йому житлі створює перешкоди у користуванні і розпорядженні цим майном, просить позовні вимоги задовольнити.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Вказав, що відповідач ОСОБА_2 , його донька, приблизно з 2014 - 2015 року не проживає в квартирі, її особистих речей в квартирі немає, фактичне місце її перебування йому невідоме. Зазначив, що перешкод у користуванні квартирою він відповідачу не чинив, вона залишила сина на його утримання та покинула житло добровільно, з власної волі, щоб влаштувати особисте життя. Місце її перебування наразі невідоме, спілкування вони не підтримують. Він не може в повній мірі користуватися та розпорядитися житлом.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час і місце судових засідань шляхом надіслання рекомендованих поштових повідомлень за адресою реєстрації. Відзиву на позовну заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч.8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами.
Представник третьої особи ОСББ № 73 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив.
Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочно.
У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вислухавши позивача, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків.
Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 25.12.2008 на підставі рішення виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області про оформлення права власності позивач є власником квартири АДРЕСА_2 . Право власності на квартиру належним чином зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 289884109.
Згідно інформації з Реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації Кременчуцького району Полтавської області відповідач ОСОБА_2 зареєстрована як проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 .
З акту про непроживання від 13.11.2021, що складений мешканцями будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в присутності голови ОСББ -73 м. Кременчука, вбачається, що ОСОБА_2 не проживає за адресою реєстрації з 2015 року.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він є сусідом ОСОБА_8 , проживають на одному поверсі, бачиться з ним майже кожного дня. Вказав, що у квартирі АДРЕСА_5 проживають ОСОБА_9 , його дружина ОСОБА_10 та онук ОСОБА_11 . Зазначив, що приблизно з 2014 року донька ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , не проживає у квартирі, її речей в квартирі немає, що йому достовірно відомо, оскільки інколи він заходить до позивача. Йому невідомо причини, з яких відповідачка залишила місце проживання, але він не чув, щоб хтось чинив їй перешкоди у проживанні.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є дружиною позивача, відповідачка ОСОБА_2 є їхньою донькою. З 2014 року донька не проживає в квартирі, не займається вихованням свого сина. Залишила місце проживання ОСОБА_2 тому, що хотіла жити окремо та влаштувати своє особисте життя. Перешкод у проживанні за адресою реєстрації їй ніхто не чинив, навпаки спочатку просили повернутися. Наразі донька з ними не спілкується, її особистих речей у квартирі немає, де точно проживає - невідомо.
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, навіть, якщо він не позбавлений володіння цим майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Частиною першою статті 383 ЦК України закріплено положення, відповідно до якого власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як встановлено судом відповідач ОСОБА_2 набула права користування житлом як член сім`ї власника, що не заперечується позивачем, проте більше одного року не мешкає за адресою своєї реєстрації: АДРЕСА_3 . Наявності поважних причин непроживання відповідача у квартирі за місцем реєстрації судом не встановлено, перешкод у користуванні житлом суду не доведено, добровільно з реєстраційного обліку відповідач не знялася, не сплачує комунальних послуг, чим чинить перешкоди власнику у користуванні нерухомим майном.
У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірній квартирі створює позивачу перешкоди у праві користування своєю власністю, а тому вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 2, 13, 15, 16, 76-78, 81 223, 265, 280, 282 ЦПК України, ст. ст. 317, 383, 391, 405 ЦК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Суддя С.О. Фадєєва