Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5816/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю представника

позивача адвоката Карпенка Д.В.

представника відповідача

адвоката Починок О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та стягнення незаконно набутих коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та стягнення незаконно набутих коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08.02.2021р. на перехресті вулиць Грушевського та Надпільна в м.Черкаси сталася ДТП за участю транспортного засобу автомобіля н/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу автомобіля н/з НОМЕР_2 під керуванням позивача, внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Соснівського райсуду м.Черкаси від 01.03.2021р. винним у настанні ДТП визнано позивача.

З метою врегулювання даного випадку позивачем сплачено представнику відповідача ОСОБА_3 9000доларів США, що еквівалентно 250200грн. 00коп., що підтверджується договором про добровільне відшкодування шкоди від 30.03.2021р., актом виконання договору від 02.04.2021р. та розписками про отримання грошових коштів від 02.04.2021р.

Вказує, що на момент ДТП автомобіль н/з НОМЕР_1 був застрахований згідно договору добровільного страхування транспортних засобів від 09.09.2020р. За даним страховим випадком ПрАТ «СК «Уніка» сплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 225413грн. 95коп. без врахування ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням від 31.03.2021р. Вважає, що розмір такого відшкодування в повному обсязі покрив нанесений позивачем в результаті ДТП матеріальний збиток.

Позивач вважає, що на даний час виникла ситуація подвійного погашення однієї і той же заборгованості перед ОСОБА_2 з боку ПрАТ «СК «Уніка» та винуватця ДТП, що призводить до відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП 02.04.2021р. та безпідставного збагачення відповідача, як власниці пошкодженого транспортного засобу, за рахунок коштів позивача. На думку позивача, отримані ОСОБА_2 кошти в розмірі 250200грн.,сплачені позивачем з метою врегулювання наслідків ДТП, яка мала місце 08.02.2021р., повинні визначатися як безпідставно набуті відповідачем та підлягають негайному поверненню власникові.

На підставі викладеного, позивач просить суд, - визнати договір про добровільне відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП від 30.03.2021р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 , недійсним; стягнути з відповідача на користь позивача незаконно набуті кошти, виплачені за договором від 30.03.3021р. в розмірі 250200грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2502грн.

Ухвалою суду від 04.11.2021р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 14.12.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Відповідачем через представника подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову, оскільки сума реальних збитків, завданих позивачем відповідачу внаслідок ДТП, становить 938517грн. 97коп. Про суму вказаних збитків позивачу було відомо і сторони ДТП дійшли відповідного компромісу, шляхом укладення договору про добровільне відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП від 30.03.2021р. Відповідно до умов договору позивач відшкодував відповідачу 250200грн., що відповідає 9000 доларів США на дату укладення договору. Договір укладено без будь-якого тиску. Крім того, відповідач вважає, що відсутні підстави для визнання договору недійсним, оскільки він відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Зміст договору не суперечить положенням ЦК України, актам цивільного законодавства, інтересам держави в суспільства його моральним засадам. Договір відповідає волевиявленню сторін договору, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Крім того, вважає, що відсутні правові підстави вважати сплачені кошти як безпідставно набуті. Просить відмовити у задоволенні позову.

Позивачем подано відповідь на відзив, за яким просить врахувати викладені у позові обставини, надані докази та задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, за якими просить відмовити у задоволенні позову, враховуючи доводи відзиву.

Третя особа не скористалась правом подати письмові пояснення по суті позову та відзиву.

В судове засідання позивач, відповідач та третя особа не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, враховуючи доводи позовної заяви та надані докази. Вважає, що відповідач отримала матеріальну компенсацію від страхової компанії і погодилась із сумою страхового відшкодування, а тому кошти, які отримала від позивача, є такими, що отримані нею надлишково, а тому вона повинна їх повернути позивачу. Підставою для визнання договору від 30.03.2021р. недійсним є те, що відповідач без правової підстави отримала від позивача кошти. Умови договору виконані повністю. Вказав, що у договорі відсутні дата та адреси сторін, а тому договір не відповідає формі договору. Факт отримання ОСОБА_2 коштів не оспорюється. Вважає, що звіт №9209 не є належним доказом, оскільки є акт страхового відшкодування страхової компанії «Уніка», а також транспортний засіб відповідача кілька разів був в ДТП. Просив стягнути з відповідача також і судовий збір за подачу позову.

В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи просив відмовити у задоволенні позову, оскільки він є безпідставним. Договір відповідає нормам ЦК України та волевиявленню сторін договору; норми ст. 1212 ЦК в даному випадку не підлягають до застосування, оскільки правочин виконано. Вважає, що відсутні докази про те, що автомобіль, належний ОСОБА_2 до подій 08.02.2021р., перебував кілька разів в ДТП. Вважає посилання позивача на дані ТОВ «Audatex» неналежними доказами, оскільки не відоме джерело походження, в ньому не вказані відомості про те, що автомобіль проданий, зокрема і за 778770грн. Крім того, зазначив, що має намір відповідач надати докази в обгрунтування понесених витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 12000грн.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що 08.02.2021р. на перехресті вулиць Грушевського та Надпільна в м.Черкаси сталася ДТП за участю транспортного засобу н/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Соснівського райсуду м.Черкаси від 01.03.2021р. (справа №712/1393/21) винним у настанні ДТП визнано ОСОБА_1 . Дане судове рішення набрало законної сили.

Між ОСОБА_1 (винна сторона) та ОСОБА_2 (потерпіла), яку представляв ОСОБА_3 , 30.03.2021р. укладено договір про добровільне відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Під час розгляду справи представники зазначили, що договір укладений між сторонами.

Відповідно до п.1 договору, винна сторона бере на себе відповідальність по відшкодуванню матеріальної шкоди, нанесеної майну потерпілого в сумі та на умовах, визначених даним договором. Розмір відшкодування завданої шкоди, завданої потерпілому внаслідок ДТП, що мала місце 08.02.2021р., складає 250200грн., що еквівалентно на дату складання договору 9000 доларів США (п.п.2, 3 договору).

Відповідно до п.5 договору, даний договір укладений в ясному розумі і здоровій пам`яті сторін, без морального і фізичного тиску на будь-яку із сторін.

Слід зазначити, що договір містить підписи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та дату складання 30.03.2021р.

Актом виконання вказаного договору від 02.04.2021р. та розписками про отримання грошових коштів від 02.04.2021р. підтверджено факт отримання ОСОБА_2 через її представника ОСОБА_3 грошових коштів від ОСОБА_1 і претензій один до одного вони не мають. Дані обставини не заперечувалися учасниками справи під час судового розгляду справи.

Дійсно, встановлено, що на момент ДТП автомобіль н/з НОМЕР_1 був застрахований згідно договору добровільного страхування транспортних засобів від 09.09.2020р. За даним страховим випадком ПрАТ «СК «Уніка» сплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 225413грн. 95коп. без врахування ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням від 31.03.2021р.

Відповідно до звіту №9209, складеного ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» 02.03.2021р., на замовлення ПрАТ «СК «Уніка» (дата оцінки 08.02.2021р.), вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля н/з НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 складає 938517грн. 97коп.; ринкова вартість 1270068грн. 39коп.; вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням цього автомобіля внаслідок його пошкодження станом на дату оцінки, становить 433171грн. 98коп. (включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування).

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як передбачено ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.1-5 ст. 203 ЦК).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628ЦК). Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ч.1 ст. 632ЦК).

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, чч.1, 2 ст.509 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст.11 цього кодексу.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правові наслідки недійсності правочину визначені у статті 216 ЦК України.

Крім того, відповідно до абз. 1 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Як передбачено ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тобто, загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

За результатами розгляду справи, судом не встановлено обставин, які дають підстави для визнання договору про добровільне відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП від 30.03.2021р., який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , недійсним. Слід зазначити, що позивачем заявлена вимога про визнання недійсним вказаного договору, однак не зазначено підстави, за якої необхідно визнати його недійсним.

Той факт, що відповідач ОСОБА_2 отримала страхове відшкодування від ПрАТ «СК «Уніка», - не позбавляє обов`язку ОСОБА_4 , як винуватця ДТП, що мала місце 08.02.2021р. та сторони договору, виконати договір від 30.03.2021р. та сплатити потерпілій грошові кошти на виконання договору від 30.03.2021р. При цьому, як зазначалось вище, за даними звіту №9209, складеного на замовлення ПрАТ «СК «Уніка», вартість відновлювального ремонту та вартість матеріального збитку пошкодженого автомобіля, належного ОСОБА_2 , є значно вищою, а також враховуючи розмір страхового відшкодування сплаченого страховою компанією потерпілій. Під час розгляду справи судом встановлено, що договір та його зміст не суперечать нормам цивільного законодавства, зокрема Цивільного Кодексу України; зміст правочину не суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; сторони у договорі визначили істотні умови договору та засвідчили той факт, що він укладений у ясному розумі і здоровій пам`яті сторін, без морального і фізичного тиску. Доводи сторони позивача про те, що у договорі не вказані адреси сторін договору та після назви договору не вказаний рік його укладання, не є такими, що свідчать про його недійсність, враховуючи той факт, що дата його підписання зазначена кожним із учасників правочину у цьому ж договорі і 02.04.2021р. він є повністю виконаним, що підтверджується письмовими доказами та поясненнями учасників справи.

Також слід зазначити, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені в ч.2 ст.11 ЦК.

Чинний договір від 30.03.2021р. є достатньою та належною правовою підставою для набуття майна (отримання грошей) відповідачем ОСОБА_2 .

Оскільки відсутні підстави для визнання договору від 30.03.2021р. недійсним, то відповідно, не підлягають до задоволення і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 250200грн. 00коп. Слід зазначити, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

На думку суду, позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими. Позивачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обгрунтування обставин позову. Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи представника позивача про те, що звіт №9209 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, належного відповідачу, який складений на замовлення ПрАТ «СК «Уніка» є неналежним доказом у розумінні ст. ст. 77, 83 ЦПК України. При цьому, суд погоджується з доводами представника відповідача та третьої особи про те, що «зобов`язуюча пропозиція ТОВ «Аудатекс Україна», яка надана до суду стороною позивача, про вартість транспортного засобу н/з НОМЕР_1 в пошкодженому стані складає 778770грн. 00коп., - не є такою, що підтверджує обставини позову та не свідчить про встановлення факту продажу ОСОБА_2 , належного їй транспортного засобу.

Враховуючи норми п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід відмовити у задоволенні вимог про стягнення судових витрат у вигляді сплаченого судового збору.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 28.02.2022р.

Головуючий: С. М. Позарецька