Справа № 464/3444/17 Головуючий у 1 інстанції Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/4477/21 Доповідач в 2-й інстанції Шеремета Н. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Мікуш Ю.Р., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 вересня 2017 року,-

ВСТАНОВИВ:

у травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Дочірнього підприємства «Інтеграл Буд» ТзОВ «Фірма Інтеграл» про визнання недійсним договору та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 02 січня 1979 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , який від імені їхньої сім`ї уклав з Дочірним підприємством «Інтеграл Буд» ТзОВ «Фірма Інтеграл» договір № 14 від 03 березня 2004 року про пайову участь у будівництві житла, а саме: квартири АДРЕСА_1 , за рахунок власних коштів у спосіб пайової участі в будівництві житлового будинку, на укладення якого вона надала згоду, фінансування будівництва здійснювалося за спільні кошти подружжя в період шлюбу, а в загальному сплачено 171 925,01 грн., як перебачено договором від 03 березня 2004 року. Зазначає, що дізналася про те, ОСОБА_3 без її згоди 23 грудня 2005 року уклав додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору № 14 від 03 березня 2004 року про пайову участь у будівництві житла, за умовами якої вигодонабувачем став ОСОБА_4 . Вважає що майно, набуте подружжям за час щлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Уклавши додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору № 14 від 03 березня 2004 року, ОСОБА_3 без її згоди розпорядився спільним майном (майновими правами), що є підставою для визнання додаткової угоди недійсною. Звертає увагу на те, що відповідачі знали про те, що спірне майно є спільною власністю подружжя і необхідна її згода на розпорядження ним, відтак діяли недобросовісно. З наведених підстав просить визнати недійсною додаткову угоду від 23 грудня 2005 року про внесення змін та доповнень до договору № 14 від 03 березня 2004 року, укладену між Дочірним підприємством «Інтеграл Буд» ТзОВ «Фірма Інтеграл» та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсною додаткову угоду від 23 грудня 2005 року про внесення змін та доповнень до договору № 14 від 03 березня 2004 року, укладену між Дочірним підприємством «Інтеграл Буд» ТзОВ «Фірма Інтеграл» та ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_3 .

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке не брало участі у справі.

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вирішив питання про його права та інтереси, оскільки за умовами іпотечного договору від 12 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М., ОСОБА_4 передав у іпотеку Акціонерному товариству «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», квартиру АДРЕСА_3 . Зазначає, що його не залучено до розгляду справи з метою уникнення ОСОБА_4 відповідальності за невиконання договірних обов`язків, оскільки спірне майно перебуває в іпотеці на забезпечення вимог по кредитному договору. Вважає, що судом не досліджувалися обставини наявності у відповідача боргових зобов`язань та не з`ясовано, чи задоволення позовних вимог не призведе до порушення прав будь-якої іншої особи, зокрема, Акціонерного товариства «Альфа-Банк». Крім того, на думку апелянта, позивачем пропущено строк позовної давності. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пункт 3 ч.1 ст. 362 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися.

Тобто, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. У разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 вересня 2021 року по справі № 1522/29828/12 (провадження № 61-6594св21) зазначається, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», подало апеляційну скаргу на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 25 вересня 2017 року як особа, яка не брала участі у справі.

Відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

У разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, апеляційній суд повинен встановити, чи вирішено оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, АТ «Альфа-Банк» зазначає, що згідно з іпотечним договором, посвідченим 12 червня 2007 року, ОСОБА_4 передав у іпотеку АТ «Укрсоцбанк» спірне майно квартиру АДРЕСА_3 , та вважає єдиним наміром незалучення до участі у справі іпотекодержателя є намір ОСОБА_4 уникнути відповідальності за невиконання договірних зобов`язань за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що згідно іпотечного договору, посвідченого 12 червня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М., ОСОБА_4 передав у іпотеку АТ «Укрсоцбанк» спірне майно квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 74.3 кв.м, яка є предметом іпотеки.

Безспірно встановлено, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк».

Також встановлено, що на час ухвалення оскаржуваного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25.09.2017 року, апелянт, яким є АТ «Альфа-Банк», був іпотекодержателем предмету іпотеки за іпотечним договором, посвідченим 12.06.2007 року, предметом іпотеки якого є спірна квартира АДРЕСА_3 .

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, АТ «Альфа-Банк» покликається на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення щодо майна, яке перебуває в іпотеці для забезпечення зобов`язань за кредитним договором, чим порушив права та законні інтереси АТ «Альфа-Банк».

Разом з тим, оскаржуваним рішенням визнано недійсною додаткову угоду від 23 грудня 2005 року про внесення змін та доповнень до договору № 14 від 03 березня 2004 року, укладену між Дочірним підприємством «Інтеграл Буд» ТзОВ «Фірма Інтеграл» та ОСОБА_3 , визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_3 .

Тобто, оскаржуваним рішенням суду за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , яка в цілому є предметом іпотеки за іпотечним договором, посвідченим 12.06.2007 року, укладеним між ОСОБА_4 та АТ «Укрcоцбанк», укладеним з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору.

Апелянт вважає, що оскаржуваним рішенням суду порушуються його права та законні інтереси, як іпотекодержателя предмету іпотеки, яким є спірна квартира АДРЕСА_3 , оскільки на підставі оскаржуваного рішення суду право власності на 1/2 частину квартири, яка є предметом іпотеки, перейшло до ОСОБА_1 .

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» передбачає підстави припинення іпотеки.

Стаття 23 Закону України «Про іпотеку» передбачає наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Частина 2 ст. 23 цього ж Закону передбачає, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що визнання оскаржуваним рішенням за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , яка є предметом іпотеки, жодним чином не порушуються права чи законні інтереси іпотедержателя, яким є АТ «Альфа-Банк», оскільки набувши на підставі оскаржуваного рішення суду у власність 1/2 частину спірної квартири, ОСОБА_1 набула статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на умовах, що існували до набуття нею права власності на 1/2 частину предмету іпотеки.

Встановивши, що оскаржуваним рішенням суду не вирішувались питання про права, інтереси та (або) обов`язки АТ «Альфа-Банк», права банку, як іпотекодержателя за іпотечним договором не порушуються, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , яка є предметом іпотеки, не порушує прав АТ «Альфа-Банк», як іпотекодержателя, колегія суддів, з врахуванням положень п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України, приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі АТ «Альфа Банк», на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 вересня 2017 року, слід закрити.

Керуючись ст. 362 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 вересня 2017 року закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 28.02.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: Ю. Р. Мікуш

Р.П. Цяцяк