Головуючий у І інстанції Трусова Т.О.
Провадження № 22-ц/824/2396/2022 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В. розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання, та просила про його задоволення, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі з 24.02.2001 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільна з відповідачем повнолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у Національному авіаційному університеті на третьому курсі денної форми навчання на факультеті «Міжнародні відносини» та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно забезпечувати себе.

Позивач у позові зазначала, що дочка навчається за контрактом, стипендію не отримує, проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. При цьому, батько бере часткову участь у її житті та кошти на її утримання надає у тому розмірі, який вважає за потрібне, а не у вигляді частки свого заробітку. Матеріальний стан відповідача на момент звернення до суду з даним позовом покращився, однак розмір добровільно сплачуваних ним коштів не збільшився.

Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду з даним позовом та просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на період її навчання. Також позивач просила суд стягнути на її користь з відповідача понесені нею по справі витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2021 року, і до припинення дочкою навчання у вищому навчальному закладі, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, в сумі 2 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 через представника - адвоката Черняк О.О. подав на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року таухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/12 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2021 року, і до припинення дочкою навчання у вищому навчальному закладі, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років. Крім цього, просив судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правову допомогу, покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на те, що рішення прийняте судом без достатнього обґрунтування, без урахування всіх обставин справи, дослідження та оцінки всіх доказів, які мають значення та є визначальними для прийняття рішення у справі.

Скаржник зазначив, що суд першої інстанції проігнорував те, що позивачка безоплатно мешкає в квартирі, що отримана в якості службової відповідачем та те, що відповідач сплатив повну вартість поточного навчання повнолітньої доньки (13 430,0 грн. за 5-й семестр третього курсу, 13 430,0 грн. за 6-й семестр третього курсу). Таким чином, посилання позивачки на те, що донька навчається за контрактом і у зв`язку із цим потребує допомоги є необґрунтованим.

Крім цього, суд першої інстанції не встановив, чи працює повнолітня дочка сторін та в якому саме розмірі потребує матеріальної допомоги з врахуванням її самостійного доходу та оплаченого відповідачем, як сумлінним батьком, навчання.

Також, позивач зазначив, що батьки рівнозначно несуть тягар утримання дітей, а тому позивачка не має отримувати аліментів, які б стовідсотково покривали її витрати на дітей, проте, оскаржуване рішення суду надає їй таку можливість, адже сукупно із 1/4 на молодшу доньку вона може отримувати близько чотирнадцяти тисяч гривень щомісяця, що майже становить суму середнього заробітку у місті Києві та значно перевищує розміри прожиткових мінімумів на доньок.

Крім цього, до позову не додано жодних доказів спільного проживання та побуту позивачки і повнолітньої доньки ОСОБА_4 , що продовжує навчання.

У відзиві, що надійшов від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Гошко В.І., останній просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму (за п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у справах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців), і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що з 24.02.2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8), від якого мають повнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (а.с.7) та неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 18 листопада 2020 року сторони разом не проживають, діти сторін проживають разом з позивачкою і знаходяться на її утриманні.

Як встановив суд, повнолітня дочка сторін ОСОБА_4 навчається на третьому курсі денної форми навчання Державного вищого навчального закладу «Національний авіаційний університет», термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року, що підтверджується довідкою від 31.03.2021 року (а.с.9).

Також встановлено, що відповідач є цілком здоровою людиною працездатного віку. У сторін є ще одна спільна дитина - неповнолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої рішенням суду з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки на час навчання в розмірі 1/6 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності в цій частині, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

За статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до положень ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що дочка сторін ОСОБА_4 , 2001 року народження, продовжує навчання та потребує в зв`язку із цим матеріальної допомоги, оскільки навчається на денній формі і позбавлена можливості працювати та самостійно утримувати себе. При цьому, позивач не може надавати дочці матеріальної допомоги, якої та потребує, оскільки на утриманні позивача знаходиться ще й спільна з відповідачем малолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що сторонами не заперечується.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що повнолітня дочка сторін ОСОБА_4 навчається на третьому курсі денної форми навчання Державного вищого навчального закладу «Національний авіаційний університет» з терміном навчання з 01.09.2018 по 30.06.2022 року, що підтверджується довідкою від 31.03.2021 року (а.с.9), та потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги, а ОСОБА_1 має можливість таку допомогу надавати, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав до задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліментів в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) на час навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він постійно приймає участь в утриманні дочки, оплачує навчання, не спростовують законності та обгрунтованості висновків суду, оскільки добровільна участь одного з батьків в утриманні спільної дитини не позбавляє права того з батьків, з ким проживає дитина, що продовжує навчання, звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів у необхідному та достатньому розмірі.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем суду не надано жодних доказів спільного проживання та побуту позивачки та повнолітньої дочки, колегією суддів відхиляються, оскільки ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Не заслуговують на увагу і доводи скарги про те, що повнолітня дочка сторін має самостійний заробіток, оскільки ОСОБА_1 суду не надано жодних доказів на підтвердження наведених обставин, що є його обов`язком в силу приписів ст. 81 ЦПК України.

Необгрунтованими також є і посилання відповідача на те, що судом визначено занадто великий розмір аліментів, що дозволить позиваці повністю утримувати спільну з відповідачем дочку, оскільки розмір аліментів судом визначено у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин, визначених ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України.

При цьому слід зауважити, що розмір аліментів судом визначений не у твердій грошовій сумі, а у частці від заробітку (доходу), що має мінливий характер, а тому розмір стягуваних з відповідача сум залежить виключно від отриманих останнім доходів.

Крім того, відповідач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у відповідності до ст. 192 СК України, якою встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що дана справа згідно п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: