ПОСТАНОВА

іменем України

22 лютого 2022 року м. Кропивницький

справа № 401/2004/21

провадження № 22-ц/4809/314/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Черненка В.В.

за участю секретаря судового засідання Гончар В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Комунальне підприємство «Житлосвіт 2012», Світловодська міська рада,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2021 року, у складі судді Мельничика Ю.С.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Житлосвіт 2012» (далі по тексту КП «Житлосвіт 2012») та Світловодської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що працювала в КП «Житлосвіт 2012» на посаді економіста з 24 вересня 2019 року по 30 червня 2021 року. З вересня 2020 року по день звільнення не виплачувалася заробітна плата, тому 30 червня 2021 року вона подала заяву про звільнення відповідно до частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України, тобто з підстав невиконання уповноваженим власником органом законодавства про працю і в той же день наказом директора була звільнена з роботи. Згідно з довідкою від 28 жовтня 2021 року №620 заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2020 року на день звільнення 30 червня 2021 року складає в загальній сумі 65830 грн 32 коп, яку позивач просила стягнути з відповідачів солідарно. Також просила стягнути з відповідачів середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з дня звільнення з роботи 30 червня 2021 року і по дату ухвалення судового рішення. Крім того, оскільки вона була змушена звільнитися з роботи з причини невиконання відповідачем та уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов трудового договору шляхом невиплати їй заробітної плати та інших нарахувань протягом тривалого періоду часу, та у зв`язку з її перебуванням на лікуванні в Світловодській центральній районній лікарні, що підтверджується відповідними медичними документами, просила стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 77000 грн з причини порушень з листопада 2020 року її прав. Розмір моральної шкоди обґрунтовувала своїм середньомісячним заробітком у розмірі 7000 грн і на час подання позову помноженим на 11 місяців.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути з КП «Житлосвіт-2012» міста Світловодська Кіровоградської області та зі Світловодської міської ради Кіровоградської області солідарно, а у разі ліквідації КП «Житлосвіт-2012» стягнути зі Світловодської міської ради заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2020 року по 30 червня 2021 року, нарахування за час тимчасової непрацездатності, вихідної допомоги у сумі тримісячного середнього заробітку та інших нарахувань у розмірах, зазначених у довідці, а також 70000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до КП «Житлосвіт 2012» та Світловодської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з КП «Житлосвіт 2012» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, нарахування за час тимчасової непрацездатності та вихідної допомоги в загальній сумі 65830 грн 32 коп, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 липня 2021 року по 02 грудня 2021 року в розмірі 38988,21 грн, нарахування за листами про тимчасову непрацездатність в розмірі 7833,84 грн, 21461,40 грн - суму вихідної допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат та компенсацію моральної шкоди в розмірі 2000 грн, а всього 136113 грн 77 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення виплати заробітної плати в межах одного місяця в розмірі 6796,11 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та ухвалити нове судове рішення про їх задоволення.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перегляду та перевірці апеляційним судом не підлягає.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи поданої апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник Світловодської міської ради Тітова Ю.М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

КП «Житлосвіт 2012» у судове засідання свого представника не направив. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності представника КП «Житлосвіт 2012» на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що з 24 вересня 2019 року по 30 червня 2021 року ОСОБА_1 працювала на посаді економіста в КП «Житлосвіт 2012», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.3).

Згідно з наказом від 30 червня 2021 року №14-к ОСОБА_1 звільнена з посади економіста за п.3 ст.38 КЗпП України (т.1 а.с.6).

Як свідчить довідка від 28 жовтня 2021 року №620 голови ліквідаційної комісії КП «Житлосвіт 2021» заборгованість КП «Житлосвіт 2012» по заробітній платі з листопада 2020 року на день звільнення ОСОБА_1 , тобто станом на 30 червня 2021 року складає 65830 грн 32 коп (т.1 а.с.124).

Згідно з довідками голови ліквідаційної комісії КП «Житлосвіт 2012» від 28 жовтня 2021 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 357,69 грн, середньомісячна заробітна плата становить 7153,80 грн, нарахування за листами про тимчасову непрацездатність становить 7833,84 грн, сума вихідної допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат становить 21461,40 грн (т.1 а.с.123).

Судом також встановлено, що КП «Житлосвіт 2012» створене рішенням Світловодської міської ради Кіровоградської області від 28 лютого 2012 року № 470 «Про створення комунальних підприємств та затвердження їх Статутів».

Відповідно до Статуту КП «Житлосвіт 20212», затвердженого рішенням 63 сесії Світловодської міської ради 7 скликання від 20 лютого 2019 року №586, у новій редакції, у своїй діяльності комунальне підприємство керується Конституцією України, Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, рішеннями Світловодської міської ради та її виконавчого комітету, розпорядженнями Світловодського міського голови та Статутом КП «Житлосвіт 2012». Розділом І Статуту КП «Житлосвіт 2012» зазначено, що КП «Житлосвіт 2012» є юридичною особою, користується правом господарського відання щодо закріпленого за ним майна, власником якого є Світловодська міська територіальна громада. КП «Житлосвіт 2012» має самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку, штамп, бланки зі своїм найменуванням тощо. Підпунктом 3.1.4 пункту 3 розділу 3 Статуту передбачено, що підприємство може самостійно визначати напрямки використання грошових коштів у порядку, визначеному чинним законодавством України, враховуючи норми Статуту. Світловодська міська рада не є розпорядником коштів КП «Житлосвіт 2012». Відповідно до п.6.2. Статуту комунальне підприємство самостійно здійснює свою господарську діяльність на принципах господарського розрахунку, несе відповідальність за наслідки своєї діяльності перед засновником за виконання взятих на себе зобов`язань, перед трудовим колективом і партнерами за укладеними договорами, перед бюджетом, банками та фінансово-кредитними установами відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до п.6.11. Статуту контроль за діяльністю комунального підприємства та його правовідносинами з органами державної влади здійснюється згідно з чинним законодавством України(т.1 а.с.42-56).

Рішенням Світловодської міської ради від 27 липня 2021 року №666 вирішено припинити діяльність КП «Житлосвіт 2012» шляхом ліквідації та створено ліквідаційну комісію (т.1 а.с.63-64).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 4 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є, серед іншого, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України підставою припинення трудового договору є невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору.

Згідно зі статтею 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у статті 38 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як роз`яснено у пунктах 20, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладено у постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року у справі №6-64цс13.

Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 27 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі за №6-144ц13, нездійснення роботодавцем виплати належних звільненому працівникові сум у день звільнення (стаття 116 КЗпП України) є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено статтею 117 КЗпП України. Після ухвалення судового рішення, видачі судового наказу про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» визначено методику такого розрахунку.

Судом встановлено, та не заперечувалось відповідачем, що після звільнення ОСОБА_1 наказом від 30 червня 2021 року №14-к КП «Житлосвіт 2012» не провело з нею повний розрахунок, та станом на 02 грудня 2021 року має заборгованість на загальну суму 65830,32 грн, що підтверджується довідкою відповідача.

Враховуючи загальну суму заборгованості суд прийшов до правильного висновку про те, що в день звільнення відповідачем позивачеві не виплачено заборгованість по заробітній платі у сумі 65830,32 грн, нарахування за листами про тимчасову непрацездатність в розмірі 7833,84 грн, та суму вихідної допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, яка складає 21461,40 грн та підлягає стягненню з відповідача КП «Житлосвіт 2012» на користь ОСОБА_1 .

З огляду на викладене вище колегія суддів погоджується із зазначеним судом першої інстанції розрахунком суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38988,21 грн.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення моральної шкоди та із сумою, визначеною судом для стягнення у рахунок її відшкодування.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ст.237-1 КЗпП Українипідставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (стст.3, 4, 11, 31 ЦПК 2004 року).

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.237-1 Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до роз`яснень викладених в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи ту обставину, що судом першої інстанції було встановлено факт порушення відповідачем - КП «Житлосвіт 2012» права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, враховуючи розмір заборгованості на момент звільнення позивача з роботи, колегія суддів погоджується з висновком про те, що є доведеними позовні вимоги про стягнення з КП «Житлосвіт 2012» моральної шкоди у розмірі 2000 грн, яку судом визначено з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у солідарному стягненні зазначених вище сум зі Світловодської міської ради, оскільки вони не знайшли свого підтвердження, виходячи з того, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з КП «Житлосвіт 2012», яке є самостійною юридичною особою, нараховувалась та виплачувалась заробітна плата саме на підприємстві, яке на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції у встановленому законом порядку не припинено, про що свідчить інформація із Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка є загальнодоступною, на підприємстві на час розгляду справи працює ліквідаційна комісія.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що при відкритті апеляційного провадження позивачу було відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення рішення по справі, за наслідками розгляду апеляційної скарги із заявниці в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1362 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2021 рокубез змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 березня 2022 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

В.В. Черненко