Єдиний унікальний номер 317/2973/17
Провадження номер 2-п/317/4/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2022 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Громової І.Б.,

при секретарі Московкіній І.С.,

за участі

представник заявника ОСОБА_1 ,

представник заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Запорізького районного суду Запорізької області по цивільній справі ЄУН 317/2973/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 31.05.2019 року було задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Не погодившись із заочним рішенням суду відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про його перегляд та просить скасувати заочне рішення.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_3 зазначає, що рішення підлягає скасуванню у зв`язку з тим що:

1. Копію заочного рішення ОСОБА_3 не було вручено у день його проголошення, оскільки він з поважних причин не міг бути присутнім у судовому засіданні, копію заочного рішення суду він отримав лише 12.01.2022 року, так як саме в цей день Відповідач 2, яка до цього часу також не отримувала копію заочного рішення, вперше отримала таке рішення суду у справі №317/2973/17;

2. Він не отримував копію позовної заяви з додатками, ухвалу про відкриття провадження по справі, також не отримував жодної судової повістки про виклик до суду

3. На зворотньому аркуші Договору позики від 07.10.2012 року, він не зазначав про те, що така позика 1000,00 доларів США отримується ним на умовах оплати за користування нею 3% на місяць, згоди на таку умову не надав. Крім того, на зворотньому аркуші не досягнуто згоди між сторонами з приводу порядку і строку повернення процентів за користування позикою у сумі 1000,00 доларів.

4. Суд помилково в заочному рішенні дійшов до висновку про те, що за весь період користування позикою у сумі 1000 доларів США з Відповідачів повинні бути стягнуті відсотки за користування позикою.

5. У Позивача не було підстав для нарахування процентів, в тому числі і після закінчення строку кредитування - з дня пред`явлення вимоги про повернення при зверненні до суду із позовом у вересні 2017 року, Позивач пропустив строк позовної давності до вимог про стягнення процентів за період з листопада 2012 року по вересень 2014 року та строк позовної давності до вимог про стягнення штрафу у сумі 1324, 50 грн. позики у сумі 1000 доларів США - 21.04.2016 року (згідно уточненої позовної заяви Позивачем нараховано відсотки аж по 02.05.2019р.). підстав для нарахування процентів у Позивача не було, в тому числі і після закінчення строку кредитування - з дня пред`явлення вимоги про повернення

Крім того, відповідач ОСОБА_4 , також звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Свої вимоги ОСОБА_4 мотивує тим, що:

1. Копію заочного рішення їй не було вручено у день його проголошення, оскільки вона з поважних причин не могла бути присутньою у судовому засіданні, копію заочного рішення суду вона отримала лише 12.01.2022 року, через свого представника;

2. Відповідач не була проінформована та не могла знати про дату та час судового розгляду справи. та з об`єктивних, незалежних від неї причин була позбавлена можливості з`явитися в судове засідання або повідомити суд про поважні причини неявки в судове засідання, а також з поважних незалежних від мене причин не змогла скористатися своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву

3. Суд в заочному рішенні дійшов хибного висновку про те, що за весь період користування позикою у сумі 1000 доларів США з Відповідачів повинні бути стягнуті відсотки за користування позикою.

4. Отримання ОСОБА_3 у позику 1000 доларів США не пов`язано жодним чином з інтересами сім`ї, так як грошові кошти були витрачені ним на власні інтереси та потреби, тому суд хибно дійшов до висновку про солідарну відповідальність.

Від позивача ОСОБА_5 до суду надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення.

В запереченнях ОСОБА_5 зазначив, що на його думку обставин для поновлення строків немає, оскільки відповідачі є подружжям, мають декілька спорів стосовно аналогічних договорів та 05.04.2019 р. звернулись до Верховного сулу з касаційною скаргою на Рішення Комунарського районного сулу м. Запоріжжя віл 20.08.2018 року та постанову Запорізького апеляційного сулу віл 06.03.2019 року, шо встановлено Постановою Верховного суду від 19.04.2019 р.

Виклик сторін судом здійснювався через сайт суду, а ухилення від отримання кореспонденції, ігнорування викликів до суду для імітації в подальшому штучно створених підстав направлених на поновлення строків для оскарження судових рішень - є сталою поведінкою сторін.

Враховуючи вищенаведене просить суд визнати неповажними причинами пропуск строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, та відмовити в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи заявник ОСОБА_3 до суду не з`явився.

В судове засідання з`явилась представник ОСОБА_3 адвокат Карабак В.А., яка заяву про перегляд заочного рішення підтримала та просила задовольнити.

Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи заявник ОСОБА_4 до суду не з`явилась.

В судове засідання з`явилась представник ОСОБА_4 адвокат Кравчекно Л.І., яка заяву про перегляд заочного рішення підтримала та просила задовольнити.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи позивач ОСОБА_5 до суду не з`явився. 04.02.2022 р. надав заперечення на заяву про перегляд заочного рішення через канцелярію суду.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики надійшла до Запорізького районного суду Запорізької області 26.09.2017 року.

Головуючим суддею по справі, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, був визначений суддя Запорізького районного суду Запорізької області Сакоян Д.І.

26.10.2017 р. відповідач ОСОБА_4 отримала копію позовної заяви з додатками по зазначеній справі, копію ухвали від 17.10.2017 р. про забезпечення позову, що підтверджується розписками які міститься в матеріалах справи.

Крім того, 26.07.20217 р. та 18.12.2017 р. ОСОБА_4 ознайомилась з матеріалами зазначеної справи в повному обсязі з проведенням фотофіксації.

18.12.2017 р. ОСОБА_4 надала заяву з проханням направляти всі процесуальні документи за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена адреса була також вказана у всіх інших заявах.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Пахоменко А.В. брав участь у судовому засіданні 06.03.2018 р. за результатами якого провадження у справі було зупинено, до розгляду справи №333/324/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним.

18.10.2018 р. відповідно до пункту 2.3 п/п 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматичний розподіл судової справи, за результатами якого вказана цивільна справа була передана на розгляд судді Запорізького районного суду Запорізької області Яркіній С.В.

Судом було здійснено виклики відповідачів на всі відомі суду адреси, які буди зазначені особисто відповідачами в різних документах, які містяться в матеріалах справи, а також було розміщено оголошення про виклик відповідачів у судові засідання на сайті суду.

Суд вважає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялась судом за адресою, зазначеною самими скаржниками в заявах про перегляд заочних рішень, та в подальшому посилання на те, що суд не повідомив їх про дату, час та місце судового засідання і це є порушенням норма процесуального права, може бути розцінене судом як дії спрямовані на затягування розгляду справи та свідчити про зловживання процесуальними правами учасників справи, які направленні на перешкоджання здійснення правосуддя.

Оскільки, в розумінні ст. 128-130 ЦПК України відповідачі вважались повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановив заочне рішення.

Враховуючи вище викладене суд вважає, що відсутні підстави для поновлення строків на подачу заяви про перегляд заочного рішення.

Щодо посилання ОСОБА_3 на те що «зазначення на аркуші тексту «на тих же умовах» не свідчить про те що малося на увазі саме 3 % на місяць як проценти за користування, насправді малось на увазі що позика надається на умовах «поворотності», суд зазначає наступне.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 28.04.2016 р. по справі №317/35/16-ц: встановлено п. 4.1 договору позики від 07.10.2012 р., строк повернення позики 31 жовтня 2012 року. На час передачі грошових коштів у сумі 1000,00 доларів США 06.11.2012 р. строк повернення позики у сумі 8600,00 доларів США за цим договором вже сплинув.

За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи це, умова про повернення позики та нарахування відсотків за користування до 31.10.2012 р., не може бути застосована в даному випадку.

Пунктом 5.4. передбачено плату за користування позикою у розмірі 3% за календарний місяць, відсотки сплачуються одночасно з поверненням всієї суми позики.

Оскільки Відповідачі продовжували користування отриманими грошовими коштами - розмір відсотків за користування позикою здійснено у відповідності до умов договору.

Стосовно посилання відповідача ОСОБА_4 що отримання ОСОБА_3 у позику 1000 доларів США не пов`язано жодним чином з інтересами сім`ї тому не має бути застосована солідарна відповідальності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходяться у шлюбі, проживають разом, пов`язані спільним побутом, ОСОБА_3 здійснює як матеріальні: так і трудові виграти в інтересах сім`ї, спільно виховують дітей, спільно використовують належне їм майно, незалежно від титульного володільця, що встановлено рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі №333/324/18 від 20 серпня 2018 р. яке набрало законної сили.

19.01.2018 року ОСОБА_4 звернулась до Комунарського районного суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в якому просить суд поновити строк позовної давності та визнати недійсними в повному обсязі з моменту укладення договори позики, в тому числі і договір б/н від 07.10.2012 року на суму 8600,00 доларів США зі строком повернення до 31.10.2012 р.

Відмітка про отримання 1000,00 доларів США, ОСОБА_3 від ОСОБА_5 06.11.2012 р. розміщена на зворотному боці договору від 07.10.2012 р.

Оскільки договір позики на 1000,00 доларів США укладений на тих самих умовах що і договір від 07.10.2012 р., який як встановлено судами - укладений в інтересах сім`ї, підстави стверджувати про те що останній укладений не в інтересах сім`ї- відсутні.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/324/18, встановлено використання грошових коштів в інтересах сім`ї: подружжя виїжджало за кордон для відпочинку; грошові кошти отримані за договорами позики були використанні з метою придбання транспортного засобу Volkswagen Tiguan в інтересах сім`ї.

Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що при винесенні заочного рішення було вірно застосовано солідарне стягнення.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Окрім того суду не були наведені та надані докази, які суттєво могли вплинути на рішення суду.

За таких обставин справи суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.247 ч.2,260-261,287,288,353,354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення -відмовити.

В задоволені заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде виготовлено 22.02.2022 р.

Суддя І.Б. Громова