Справа № 346/724/22
Провадження № 4-с/346/4/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі судді Васильковського В.В.

з участю секретаря Васильчук Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що згідно ухвали Коломийського міськрайонного суду 19.02.2021 року (справа №346/336/21, головуючий суддя П?ятковський В. І., копія ухвали суду з ЄДРСР додається) було знято арешт із рухомого та нерухомого майна,що належить мені на праві приватної власності. Крім цього з преюдиційних висновків згаданої ухвали суду випливає наступне: «…13 грудня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", із якої вбачається, що майно боржника, яке підлягає конфіскації не виявлено.Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод у ст. 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з положеннями цієї статті, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 40 вказаного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження…». Слід додатково вказати, що статус вищезазначеного виконавчого провадження значиться в реєстрі виконавчих провадження як Завершене. Незважаючи, що судове рішення, є обов?язкове для всіх фізичних та юридичних осіб, воно не було виконано в повному обсязі.Це видно з листа від 20.05.2021 року згідно якого (процитую): «…ухвала, видана 19.02.2021 Коломийським міськрайонним судом по справі №346/336/21, не передбачає виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників…(копія додається). Після цього важко щось писати надалі, враховуючи таке ігнорування з боку державного органу. Оскільки, є рішення суду 1 інстанції, та те, що перебування в Єдиному реєстрі боржників перешкоджає йому вчиняти, будь які правочини з майном, повторно звернувся з заявою до Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 09.02.2022 року - про вилучення його з реєстру боржників. 10.02.2022 року отримав (наручну) відповідь, згідно якої знову проігноровано виконання ухвали суду від 19.02.2021 року (з 10.02.2022 року слід рахувати десятиденний строк для написання скарги) : «…ухвала суду про зняття арешту з майна боржника не є підставою для його вилучення з Єдиного реєстру боржників. Вами не надано документи, необхідні для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників…». Хоча в цій відповіді зазначена суттєва обставина, яка сама по собі зобов?язує державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження, внаслідок чого виключити його Єдиного реєстру боржників (процитую): «…13.12.2017 року держаним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого провадження на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»…». Те, що державний виконавець, зобов?язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження, внаслідок чого виключити мене Єдиного реєстру боржників також стверджується іншими нормами матеріального права. Отже, на підставі наведеного, беззаперечним є факт, який вказує на те, що головний державний виконавець Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Косівчук Р. Б., зобов`язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження відносно нього. Тому просить суд зобов`язати державного виконавця, винести постанову про закінчення виконавчого провадження (13.12.2017 року була винесена постанова про повернення виконавчого провадження, що відкрито 11.07.2017 року) відносно нього.

В судове засіданняскаржник та державний виконавець не з`явилися, однак їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Ознайомившись з матеріалами скарги, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст.. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: зокрема постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 451 вказаного Кодексу за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно зістаттею 451 ЦПК Україниу разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Судом встановлено, що згідно копії листа Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області від 09.02.2022 року № 987/5 відповідно до якого повідомляють, що 11.07.2017 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 346/3825/16, виданого 11.04.2017 року Коломийським міськрайонним судом про конфіскацію в дохід держави автомобіля марки "ЗІЛ" моделі 130 Г, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 . 13.12.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого провадження на підставі п.2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Згідно Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджену наказом Міністерства юстиції України № 2667/5 27.07.2021 року система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням, зокрема, постанови про закінченням виконавчого провадження згідно із скасуванням або визнанням нечинним рішення, на підставі якого вданий виконавчий документ або визнання судом документа таким, що не підлягає виконанню. Ухвала суду про зняття арешту з майна боржника не є підставою для його вилучення з Єдиного реєстру боржників. Вами не надано документи, необхідні для вилучення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників (а.с.5).

Відповідно до копії ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. Зобов"язати головного державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Косівчука Р.Б. зняти арешт із рухомого та нерухомого майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП : НОМЕР_2 , жителю АДРЕСА_1 . (а.с.6-7).

Згідно копії листа Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 20.05.2021 року № 20.17-20/31833 відповідно до якого повідомляють, що перевіркою встановлено, що ухвала видана 19.02.2021 року Коломийським міськрайонним судом по справі № 346/336/21 про зняття арешту із рухомого та нерухомого майна , що належить Вам на праві приватної власності , виконана у точній відповідності. Арешт з Вашого майна, який було накладено по виконавчому провадженню № 54275708, знято 17.03.2021 року. Ухвала , видана 19.02.2021 року Коломийським міськрайонним судом по справі № 346/336/21, не пердбачає виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників (а.с.8).

Скаржник стверджує, що строк пред`явлення виконавчого документа закінчився. Вважає,що закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення є підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Суд з вказаним не погоджується з огляду на таке.

Згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження дo нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Статтею 30 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

За вимогами ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5)письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачy в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу cyду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9. 1 1-1 3 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено судом на момент розгляду скарги фактичне виконання в повному обсязі рішення суду за вказаним виконавчим документом не відбулося.

Відповідно ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України « Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягае закінченню у випадку закінчення передбаченого законом строкy для даного виду стягнення. Статтето 251 ЦПК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням cудy.

Таким чином пpи закінченні виконавчого провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку із закінченням строку здійснення виконавчого провадження, визначеного ст. 30 даного Закону, слід відрізняти поняття «строк здійснення виконавчого провадження» та «передбачений законом строк для даного виду стягнення». Так, строк здійснення виконавчого провадження - це період часу, визначений законом, на протязі якого державний виконавець зобов`язаний здійснити виконавчі дії по виконанню рішення дo завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку. В той же час, передбачений законом строк для певного виду стягнення - це термін, на протязі якого боржник зобов`язаний здійснювати відповідні дії (наприклад, щомісяця виплачувати певну суму коштів, аліментів тощо).

Статтею 433 ЦПК України передбачена можливість поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином у державного виконавця не було законних підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст. 4, 12, 37, 49, 74 Закону України «Про виконавче провадження», та керуючись ст.ст. 127, 260, 261, 447, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні скарги відмовити

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Васильковський В. В.