Єдиний унікальний номер 341/439/21
Номер провадження 2/341/35/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

представниці позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та Бурштинської міської ради про визнання права власності.

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом Бовшівської сільської ради, в якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_7 . Заповіту ОСОБА_7 не складав. Позивачка бажає успадкувати належне батькові нерухоме майно, а саме 1/5 частини будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка звернулись до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, однак перешкодою у нотаріальному оформленні є відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, зокрема на будинок садибного типу з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене, позивачка просила суд визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно за законом, а саме на 1/5 частини будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 16 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22 квітня 2021 року.

Ухвалою суду від 22 квітня 2021 року відповідача у справі Бовшівську сільську раду замінено на правонаступника - Бурштинську міську раду Івано-Франківської області. Підготовче засідання відкладено на 07 червня 2021 року.

Ухвалою суду від 02 листопада 2021 року залучено до участі у справі співвідповідачів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 17 січня 2022 року зазначено правильно прізвища відповідачів, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , залучено до участі у справі співвідповідача: ОСОБА_2 , закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 лютого 2022 року, який відкладено на 22 лютого 2022 року.

У судовому засіданні 22 лютого 2022 року представниця позивачки ОСОБА_1 просила зменшити позовні вимоги та визнати за позивачкою право власності на 1/10 частини житлового будинку та господарських будівель, які розташовані по АДРЕСА_1 (далі - Будинок).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні зменшені позовні вимоги про визнання за позивачкою1/10 частини Будинку визнали.

Представник відповідача Бурштинської міської ради у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача. Відзив, у якому викладені заперечення щодо задоволення позову, підтримує в повному об`ємі (а. с. 58). Відзив подано до зменшення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_5 07 лютого 2022 року надіслав до суду заяву, у якій просить справу розглядати без його участі. Позовні вимоги визнає (а. с. 118).

Відповідач ОСОБА_6 17 лютого 2022 року надіслав до суду заяву, у якій просить справу розглядати без його участі. Позовні вимоги визнає (а. с. 119).

Відповідно до частини третьої статті 221 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третя статті 223 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відпповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та представника Бурштинської міської ради, оскільки такі повідомлені належним чином про судове засідання, просять справу розглядати без їхньої участі (а. с. 58, 118, 119).

Надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Згідно зі змістом наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане повторно Галицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), підтверджується, що батько позивачки ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10).

Заповіт від імені ОСОБА_7 не складався і не посвідчувався (а. с. 22).

Те, що позивачка є донькою спадкодавця, підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане повторно ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Бовшів Галицького району Івано-Франківської області, де у графі «батько» зазначено « ОСОБА_7 » (а. с. 7).

Відповідно до змісту копії свідоцтва про шлюб від 11 липня 2017 року, серії НОМЕР_2 , яке видане виконавчим комітетом Бурштинської міської ради Івано-Франківської області, позивачка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_4 » ( а. с. 8).

Відповідно до довідки від 05 січня 2021 року, № 6, виданої Бовшівським старостинським округом Бурштинської територіальної громади, підтверджуться те, що ОСОБА_7 , який помер 1990 року на час смерті був зареєстрований та проживав у с. Бовшів Галицького району Івано-Франківської області та склад сім`ї на момент його смерті був такий: дружина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5, дочка - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6, дочка - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7, дочка - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8, та син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а. с. 21).

Згідно зі змістом наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане повторно Галицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), підтверджується, що матір позивачки ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 11).

На замовлення позивачки 26 січня 2021 року виготовлений технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 15-18).

Копія характеристики з технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за вищевказаною адресою, який збудований 1983 року, підтверджує факт побудови вказаного будинку з господарськими спорудами, а саме: з літною кухнею літера "Б", стодолою літера "В", стайнею літера "Г", погребом літера "Д", колодязем літера "N 1", воротами літера "N 2" та огорожею літера "N 3" (а. с. 18).

З матеріалів справи, а саме з копії довідки від 01 лютого 2021 року № 28, виданої Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, підтверджується те, що реєстрація права власності на вказане майно в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не здійснювалась (а. с. 19).

Позивачка звернулись до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, що підтверджується заявою ОСОБА_4 від 05 січня 2021 року на прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину та витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі спадкової справи № 67040100 (а. с. 12-13).

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців.

Враховуючи, що спадкодавець ОСОБА_7 помер до набрання чинності Цивільним Кодексом України, а саме до 01 січня 2004 року, тому, відповідно до ст. 5 ЦК України, до даних правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, який регулював відносини спадкування на момент смерті спадкодавиці.

Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до частини першої та другої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно з приписами частини першої статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до частини другої статті 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР визначалося, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців.

За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до Закону України від 15 квітня 2014 року №1212-VII "Про внесення змін до статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" доповнено частиною третьою, якою передбачено, що для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об?єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради ( у разі, якщо такий орган не створений- сільським головою) або відповідною архівною установою.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Відповідно до пункту 8 Постанови пленуму верховного суду України від 20 грудня 1995 року № 20 встановлено, що передбачені Законом України "Про власність"

положення щодо спільної власності громадян на майно, надбане внаслідок їх спільної праці, поширюються на придбання його як при веденні особистого підсобного господарства, в тому числі членами колишнього колгоспного двору, так і в інших випадках.

Згідно з цими положеннями право на майно може бути визнано не лише за громадянами, які є родичами, а й за іншими особами, коли буде встановлено, що вони входили до складу сім`ї і брали трудову участь у його придбанні.

Відповідно до списку членів господарства із записів з погосподарської книги за 1986-1990 роки, батько позивачки ОСОБА_7 - голова сім`ї, мати позивачки - ОСОБА_11 - дружина, брат ОСОБА_6 - син, сестра - ОСОБА_8 - дочка (а. с. 23-24). Отже позивачка є донькою спадкодавця ОСОБА_7 та проживала разом з батьком у спірному будинковолодінні.

Суд установив та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, що позивачка ОСОБА_4 є спадкоємицею за законом на 1/10 частини спадкового майна, зокрема, на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке на день смерті належало її батькові ОСОБА_7 .

Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законним підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З врахуванням наведеного вище, враховуючи те, що позивачка є спадкоємицею за законом на 1/10 частини спадкове майно, зокрема на житловий будинок та господарські споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також, приймаючи до уваги визнання позову відповідачами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 206, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та Бурштинської міської ради про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на спадкове нерухоме майно, а саме право власності на 1/10 частини житлового будинку та погосподарських будівель, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 лютого 2022 року.

Сторони:

позивачка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6, проживає за адресою: АДРЕСА_1

відповідачка: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8, проживає за адресою: АДРЕСА_1

відповідачка: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідачка: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач: Бурштинська міська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, місцезнаходження: вул. С. Стрільців, 4, м. Бурштин, Івано-Фрнківський район, Івано-Франківська область, .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ