Справа № 308/8629/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Джуги С.Д., Фазикош Г.В.

за участі секретаря: Волощук В.І.,

за участі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року, головуючий суддя Данко В.Й., у справі за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Державного реєстратора Велятинської сільської ради Горщар Михайла Васильовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_5 про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, відповідного запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, поновлення права власності та витребування майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до Державного реєстратора Велятинської сільської ради Горщар М.В., Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_5 про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, відповідного запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, поновлення права власності та витребування майна.

В ході розгляду справи представником позивачів ОСОБА_7 було подано заяву про збільшення позову.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року позов задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщар Михайла Васильовича за індексним номером 47061399 від 27.05.2019 року про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на житлову квартиру в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101.

Поновлено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на нерухоме майно, об`єкт житлової нерухомості квартиру в АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 101, яке до 27.05.2019 року було зареєстровано на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради, РПВП 23072831.

Витребувано із володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 об`єкт житлової нерухомості квартиру в АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Також на рішення суду ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зокрема зазначають, що позивачами обраний невірний спосіб захисту.

У відзивах на апеляційні скарги, позивачі просять апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачів, представника позивачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 02.07.2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Сведбанк» було укладено Кредитний договір № 0601/0708/98-055, згідно якого позивач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 35 000,00 доларів США для споживчих цілей.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір № 0601/0708/98-55-Z-1 від 02.07.2008 року згідно якого позивачем та іншими іпотекодавцями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було надано в іпотеку житлову квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, - 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» було укладено Договір про відступлення права вимоги, за яким, ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги за Кредитний договір № 0601/0708/98-055 від 02.07.2008 року та іпотечним договором № 0601/0708/98-55-Z-1 від 02.07.2008 року ТОВ «Кредитні ініціативи».

Однак, в подальшому, 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про передачу прав за іпотечними договорами, за умовами якого ТОВ «Кредитні ініціативи» на набуло право вимоги за Кредитним договором № 0601/0708/98-055 від 02.07.2008 року та іпотечним договором № 0601/0708/98-55-Z-1 від 02.07.2008 року.

Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» у спірних правовідносинах є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Сведбанк».

Згідно п.п. 12.3 Іпотечного договору № 0601/0708/98-55-Z-1 від 02.07.2008 року згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, яке викладене в п.п. 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту Договору.

Згідно п.п. 12.3.1 Іпотечного договору № 0601/0708/98-55-Z-1 від 02.07.2008 року задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено в повному обсязі, а саме в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 0601/0708/98-055 від 02.07.2008 року у розмірі 253439,17 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також виселити ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою.

Як вказують позивачі, - у червні 2019 року їх було примусово виселено із житлової квартири в АДРЕСА_1 .

В подальшому, позивачі від представника ТОВ «Кредитні ініціативи» дізналися про те, що вони вже не є власниками квартири в АДРЕСА_1 , оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» зареєструвала право власності за собою, на підтвердження чого представник надав копію інформації з державного реєстру речових прав № 168503721 від 29.05.2019 року.

Підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Як вбачається із матеріалів справи, - позивачам ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було направлено Повідомлення про звернення про стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 29.03.2019 року № К/И/УСБ/Б/.

Однією із підстав, що слугували підставою виникнення права власності на житлову квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи» є Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу, виданий 12.04.2019 року, видавник Укрпошта, копії вказаних рекомендованих повідомлень знаходяться в матеріалах справи.

Так, представником відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» Дорош І.І. до відзиву на позову заяву було додано копії рекомендованих повідомлень із наступними штриховими індикаторами: 14 6; 14 2; 14 4. Однак, у вказаних рекомендованих повідомлення у графі «Особисто» відсутній підпис адресата отримувача про отримання відправлення.

Як вбачається з наданих у суді першої інстанції довідок - видані 10.07.2019 року УДП поштового зв`язку «Укрпошта» відділення 43006, з яких вбачається, що відправлення за штриховим індикаторами 14 6 (88015 0189 7177), 14 2 (88015 0189 7108), 14 4 (88015 0189 7478) відсутні в системі УДППЗ «Укрпошта».

Отже, суд вірно дійшов висновку, що представником відповідача не надано суду належного доказу, який би підтверджував факт отримання позивачами ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказаного повідомлення від 29.03.2019 року № К/И/УСБ/Б/, що в свою чергу свідчить про порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Окрім того, суд зауважує, що 07.06.2014 року набрав чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як слідує з матеріалів справи, - предметом іпотеки (спірне майно) є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 50,1 кв.м., житлова площа 27,4 кв.м.) тобто не перевищує законодавчо встановлений розмір. Дані обставини підтверджено доказами, які наведені у цьому рішенні.

Разом із тим, суд не встановив із матеріалів справи, що позивачам ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві власності інше нерухомого житлове майна, жодних доказів в підтвердження іншого представником відповідача суду не надано.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що квартира площею 50,1 кв.м. м за адресою: АДРЕСА_1 , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» як забезпечення виконання ОСОБА_6 умов Кредитного договору № 0601/0708/98-055 від 02.07.2008 року, укладеного в іноземній валюті.

При розгляді заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» про реєстрацію за собою права власності на вказану вище квартиру державний реєстратор Велятинської сільської ради ОСОБА_8 , як особа, що здійснює реєстрацію права власності, повинен був перевірити наявність підстав для реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі іпотечного застереження та врахувати положення ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Отже, у державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщар М.В. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС від 20.11.2019 року у справі № 802/1340/18-а та у постанові Великої Палати ВС від 19.05.2020 року у справі № 644/3116/18, у яких стверджується про те, що державний реєстратор при вчиненні реєстраційної дії, мав би зважити на дію мораторію.

Таким чином, посилання ТОВ «Кредитні ініціативи» на відсутність порушень в діях державного реєстратора, є необґрунтованою.

29.07.2019 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та гр. ОСОБА_5 було укладено Договір купівлі продажу житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капутілою Г.Д. та зареєстровано в реєстрі за № 817, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного договору.

Однак, встановлені вище в рішенні суду обставини, свідчать проте, що ТОВ «Кредитні ініціативи» на час відчуження майна не було законним власником спірної квартири, виходячи з вимог ст. 317 ЦК України та не мало права розпоряджатись та відчужувати вказану квартиру, оскільки, як було встановлено судом, отримало право власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з порушенням вимог ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України № 6-1203цс15 від 16 вересня 2015 року, та постанові КЦС ВС від 17.04.2019 року у справі № 307/464/15-ц, які суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

З огляду на приписи ст. 330 ЦК України у суду відсутні підставі вважати ОСОБА_5 недобросовісним набувачем, оскільки при укладені Договору купівлі продажу від 29.07.2019 року право власності на спірну квартиру було зареєстроване саме за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Даний факт дає суду підстави для висновку, що відповідач ОСОБА_5 не був обізнаний про той факт, що ТОВ «Кредитні ініціативи» отримало право власності на спірне майно на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» з порушенням вимог ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що ставить під сумнів його право власності на спірне майно, у зв`язку з чим, ТОВ «Кредитні ініціативи» не мало законного права розпоряджатись та відчужувати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки, всупереч дії мораторію відбувся фактичний перехід до ТОВ «Кредитні ініціативи», як іпотекодержателя, права власності на предмет іпотеки без згоди позивачів, як власників майна, судом встановлено під час розгляду даної справи, що спірна житлова квартира у АДРЕСА_1 , вибула з володіння ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з їхньої волі.

Таким чином, відповідно до вимог ст.ст. 330, 388 ЦК України, право власності на майно, яке було відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

На наявність права власності на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом відчуження, укладених іншими особами, оскільки, дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією права власності за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі №6-1цс15.

Суд констатує, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Даний висновок висвітлений у постанові Великої Палати ВС від 14.11.2018 року у справі 183/1617/16, який суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Апелянт вважає, що наявність у Іпотечному договорі п.12.3, який встановлює застереження про задоволення вимог іпотеко держателя є беззаперечною згодою іпотекодавця на відчуження предмета іпотеки на користь іпотекодержателя, що включає застосування положень ст. 388 ЦК України.

У правових позиціях постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі №802/1340/18-а тапостанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі №644/3116/18, стверджується, що дія Закону України «Про мараторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджується на всі способи звернення стягнення на іпотечне майно, якщо останнє підпадає під ознаки визначені цим законом. В тому числі, розповсюджується на позасудовий спосіб звернення стягнення в тому числі, на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Зазначена обставина є підставою вважати, що іпотечне майно предмет іпотеки вибув з володіння позивачів поза волею останнього.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції при застосуванні положень ст.388 ЦК України, порушено принцип надмірного втручання у мирне володіння майном, що передбачено ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Застосування ст. 388 ЦК України судом першої інстанції не порушує законність та легітимність втручання.

Що ж до пропорційності, то слід виходити з наступного: ЦК України визначає механізм повного відшкодування заподіяних апелянту збитків.

Так, з урахуванням приписів частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України апелянт може заявити до позивачів позов про відшкодування здійснених апелянтом необхідних витрат на утримання та збереження витребуваного майна, а у разі здійснення поліпшень, які не можна відокремити без завдання майну шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна.

Крім того, апелянт, із власності якого був витребуваний предмет іпотеки, також не позбавлений можливості відновити своє право на підставі частини першої статті 661 ЦК України, пред`явивши вимогу до особи у якої він придбав предмет іпотеки про відшкодування збитків.

Таким чином, посилання апелянта на порушення судом першої інстанції ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, є не обгрунтованим.

Суд з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив докази, яким дав правильну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 4 березня 2022 року.

Головуючий

Судді