Єдиний унікальний номер 719/427/21
Номер провадження 2/719/4/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року м.Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді Цицак В.Л.,

за участю секретаря Чорної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новодністровськ, Чернівецької області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частку майна у праві спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2021 року в суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності.

Ухвалою суду від 29.11.2021р. відкрито загальне позовне провадження в даній справі, зобов`язано державного нотаріуса Мурованокуриловецької держаної нотаріальної контори Вінницької області Карасевича О.І. надати суду належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначено підготовче засідання, яке неодноразово відкладалося.

17 грудня 2021р., до початку першого підготовчого засідання, позивач подав заяву про зміну предмета позову та подав позовну заяву до ОСОБА_2 в новій редакції про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частку майна у праві спільної сумісної власності (а.с. 43-45).

В обґрунтування позову вказує, що йому та його батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Зазначає, що після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , він, як єдиний спадкоємець майна померлого, звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення належним чином спадкового майна, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії оскільки частка померлого в квартирі не визначена. З огляду на зазначене просить визнати за собою право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

15 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 березня 2022 року о 09 год. 30 хв.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, в таке не з`явився.

При цьому, позивач ОСОБА_1 подав заяву від 01.12.2021р. про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 40).

Відповідач ОСОБА_2 жодних заяв чи клопотань не подавала, правом на подання відзиву не скористалася.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності сторін по справі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 , відповідачу ОСОБА_4 та позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 13.01.1997р., Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 119358618 від 02.04.2018р. (а.с. 6-7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Муровані Курилівці, Мурованокуриловецького району, Вінницької області, у віці 65 років помер один із співвласників квартири - ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 24.10.2018р. Виконавчим комітетом Наддністрянської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 52).

На той час шлюб між батьками позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано і мати позивача відновила дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 25.10.2002р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області, та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 1 від 20.07.2011р. (а.с. 9, 10).

13 листопада 2018р. за заявою позивача ОСОБА_1 заведено спадкову справу №156/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , із матеріалів якої вбачається, що єдиним спадкоємцем майна померлого являється його син ОСОБА_1 (а.с. 50-56).

05 жовтня 2021р. державний нотаріус Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори Вінницької області Карасевич О.І. виніс постанову № 229 про відмову у вчинені нотаріальної дії, згідно якої ОСОБА_1 відмовлено в посвідчені свідоцтва про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , так як відсутні документи необхідні для оформлення спадкового майна (а.с. 8).

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

У ст. 355 ЦК України зазначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Цивільним кодексом України передбачено можливість виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, та поділу майна, що є у спільній сумісній власності

Так, згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Окрім того, однією з підстав набуття власності є спадкування прав на майно за законом та за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України може одержати свідоцтво про право на спадщину.

У ч.1 ст. 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Відповідно до п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, оскільки майно перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, із яких лише один є спадкоємцем померлого, для вирішення питання про визнання за останнім права власності в порядку спадкування на частку в майні, що належала померлому, відповідачами у справі слід залучити інших живих співвласників майна та територіальну громаду в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем знаходженням спадкового майна.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17.04.2018р. по справі №523/9076/16-ц, (провадження № 14-61цс18) роз`яснила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному процесуальним законодавством України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 30.01.2020р. по справі №761/30025/16-ц, провадження № 61-43404св18.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 вказав відповідачем лише ОСОБА_2 , яка хоч і являється співвласником спірної квартири, однак не є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 .

Таким чином, належними відповідачами у даній справі є інший живий співвласник квартири та територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем знаходженням спадкового майна.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018р. у справі № 523/9076/16-ц.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Отже, наведеними нормами процесуального закону визначено, що вирішення питання щодо заміни належного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті.

Однак, позивачем ОСОБА_1 відповідне клопотання не заявлялося.

Згідно ст. 175 ЦПК України позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно вимог п. 4 ч. 2 ст. 197 ЦПК України - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.

Тлумачення ст. 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову.

За таких обставин справи, оскільки позов пред`явлено не до усіх належних відповідачів, суд, не надаючи оцінки доводам та обставинам справи, дійшов висновку, що у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частку майна у праві спільної сумісної власності слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 2-4, 7-13, 17-19, 23, 51, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 240, 258-259, 263-265, 268, 272-274, 279, 352, 354-355, п. 3 Прикінцевих положень, п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний № НОМЕР_4 ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частку майна у праві спільної сумісної власності відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: