ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2022 року м. Чернівці Справа № 723/1777/21

Провадження №22-ц/822/238/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І.М.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Бужори В.Т., дата складання повного тексту рішення 16 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В позовній заяві посилався на те, що до жовтня 2012 року він разом із відповідачкою проживали у цивільному шлюбі. Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З жовтня 2012 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, син ОСОБА_4 залишився проживати із відповідачем.

Рішенням Сторожинецького районного суду від 11 травня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, змінено розмір стягуваних аліментів з 500 грн на ј частину від усіх видів його доходів, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Просив зменшити розмір присуджених аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини від усіх видів доходів на 1/6 частину від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2021 року просить залишити без змін.

Посилається на те, що в матеріалах справи містяться достовірні докази, якими доведено, що син ОСОБА_4 , який проживає з мамою, потребує лікування. Аліменти, які сплачує позивач за рішенням суду, не вистачає на повноцінне утримання дитини, син росте, з віком в нього збільшуються потреби. Вона не ставить питання про збільшення розміру аліментів та не звертається до суду про стягнення додаткових витрат, які були понесені нею з приводу матеріального забезпечення сина.

Відповідно до частини 1 статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачений частиною 13 статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справив в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що пред`являючи вимогу про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що в його житті змінилися обставини, що впливають на визначений рішенням суду розмір аліментів, які полягають у зміні його сімейного та матеріального стану.

Проаналізувавши наведені норми та надавши належну оцінку матеріалам справи, суд прийшов до правильного висновку про відсутність обставин, що вказували б на погіршення матеріального стану позивача.

Суд враховує, що розмір аліментів становить частку від заробітку позивача та останнім не наведено жодних належних обґрунтувань та доказів того, що в зв`язку з народженням інших дітей в нього суттєво змінився матеріальний стан та що його доходів, за виключенням утриманих аліментів, не вистачає для забезпечення потреб його родини. При цьому, сам факт народження дітей ще не є підставою для автоматичного зменшення розміру аліментів.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він та ОСОБА_2 до жовтня 2012 року проживали в цивільному шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 від спільного проживання у них народився син - ОСОБА_4 . З жовтня 2012 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, а син ОСОБА_4 залишився проживати із відповідачкою.

Рішенням Сторожинецького районного суду від 11 травня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну виплатного розміру стягуючих аліментів, змінено розмір стягуваних аліментів з 500 грн на ј частину від усіх видів його доходів, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 07 листопада 2018 року (справа № 723/277/18) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 травня 2018 року залишено без змін.

Згідно з довідкою №806017 від 18 лютого 2021 року про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів В/П №56898512, яка видана другим відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), згідно із виконавчим листом №723/277/18, виданим 11 липня 2018 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області, станом на 18 лютого 2020 року загальний борг по виплаті аліментів відсутній.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до положення статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені у частині 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Частинами 1 та 2 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями частин 1-3 статті 181СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, шо розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Станом на час розгляду справи розмір прожиткового мінімуму згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» становить для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2 395 грн, з 1 липня - 2 510 грн, з 1 грудня - 2 618 грн.

В апеляційній скарзі заявник зазначає, що 07 серпня 2015 року між ним та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №1270. ІНФОРМАЦІЯ_3 у апелянта народився син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 у апелянта народилась донька ОСОБА_9 .

До 2021 року дружина апелянта ОСОБА_7 , перебувала у декретній відпустці та отримувала грошову допомогу на дитину.

Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що згідно з довідкою №11/27 від 01 лютого 2021 року про потреби дитини у домашньому догляді, донька ОСОБА_9 перебуває на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду, в зв`язку із чим дружина не має можливості на даний час працювати. Дружина не отримує грошову допомогу на дитину із досягненням дитини трьохрічного віку, у зв`язку з чим погіршилось його матеріальне становище.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не доведено існування обставин, що вказали б на погіршення матеріального стану позивача. При цьому сам факт народження дітей не є підставою для автоматичного зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням вказаних норм матеріального права дійшов обґрунтованого висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а лише обмежуються доводами, які містяться в позовній заяві і яким була надана належна правова оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк