Справа № 159/7707/21
Провадження № 2/159/433/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Лесика В.О.,

за участі секретаря - Посполітак Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору, на стороні відповідача, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позовних вимог.

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №23149 вчинений 08.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, щодо стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 8230 гривень заборгованості, що виникла за кредитним договором №20.03.2020-010001154 від 20.03.2020, який уладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ним, таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що виконавчий напис вчинено всупереч вимог ст.87, ст.88 ЗУ «Про нотаріат», оскільки будь яких вимог про погашення заборгованості він не отримував, кредитний договір між ним та ТОВ «Споживчий центр» не укладався, надані відповідачем документи не підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Представник відповідача 08.02.2022 подав письмові пояснення у яких зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір на підставі якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 6000 грн. строком на 14 днів, з виплатою відсотків, а у разі порушення оплати кредиту позичальник зобов`язаний оплатити пеню. Кредитний договір укладений шляхом обміну електронним повідомленнями, а саме прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору. Позивач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору, а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає пропозицію про укладення кредитного договору. Крім того, позивач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код смс-повідомлення). У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору відповідач був змушений звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Позиція інших учасників справи.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю.

Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Рух справи в суді.

Позовну заяву подано до суду 28 грудня 2021 року.

Суддею Логвинюк І.М. 31 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідно до вимог ст.33 ЦПК України проведено повторний автоматичний розподіл вищевказаної справи у зв`язку із звільненням із посади судді ОСОБА_2 у зв`язку із відставкою, справу передано для розгляду судді Лесика В.О.

Ухвалою судді Лесика В.О. від 21.01.2022 прийнято справу до провадження та призначено судове засідання 27 січня 2022 року.

27.01.2022 розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою позивача та призначено на 10.03.2022.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

08 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №23149, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр», невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору №20.03.2020-010001154 від 20.03.2020, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , строк платежу за яким настав 04.04.2020. Загальна сума боргу 8230 грн.

Приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Шульженко І.С. 23.12.2021 на підставі виконавчого напису, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67985537, в якій постановлено стягнути на користь ТОВ «Споживчий центр» з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 8230 грн.

Відповідачем подано заяву та пропозицію про укладення кредитного договору (оферта), з яких вбачається, що позивач ознайомився з заявою 20.03.2020 та уклав кредитний договір відповідно до якого отримав кредит в розмірі 6000 грн. Строк користування кредитом 14 календарних днів з дати отримання. Проценти 1680 грн., що становить 28% в процентному значені. Сплатити кредит потрібно до 03.04.2020 включно.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке:

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках та порядку, встановлених законом.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»), під час якої нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідно до статті 87 ЗаконуУкраїни «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 ЗаконуУкраїни «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,закономвстановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Процедура судового контролю за результатами вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачена ст.50 Закону України «Про нотаріат».

При цьому, суд вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Велика Палата Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі №305/2082/14-ц).

Позивач заперечує факт укладення кредитного договору з ТОВ «Споживчий центр».

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Окрім того, підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року визнано незаконною та нечинною Постанову КабінетуМіністрів України№ 662 від 26листопада 2014 року «Провнесення змін до переліку документів, за якимистягнення заборгованостіпровадиться у безспірному порядкуна підставівиконавчих написівнотаріусів» в частині зокрема доповнення Переліку пунктом 2:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису діяв пункт 1 Переліку, який передбачав, що для одержання виконавчого напису подаються: а)оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 08.12.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14.

Згідно матеріалів справи серед документів наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній.

З урахування наведеного суд приходить до висновку, що сума заборгованості запропонована до стягнення не є безспірною, тому виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини першої, пункту 1, частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовом та заявою про забезпечення позову,на підставі п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору був звільнений (учасник бойових дій, посвідчення серії НОМЕР_1 від 17.02.2015), тому, відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1362 грн. суд стягує з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 141, 247, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №23149 вчинений 08.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 8230 гривень заборгованості, що виникла за кредитним договором №20.03.2020-010001154 від 20.03.2020, який уладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ним, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь держави судові витрати в сумі 1362 (одну тисячу триста шістдесят дві) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , адреса: 01032, м.Київ, вул.Саксаганського, 133-А.

Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, адреса: 01133, м.Київ, бул.Лесі Українки, 9/134.

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 12 березня 2022 року.

Головуючий: В.О.Лесик