ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1745/22 Справа № 204/2069/21 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 05 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/127740/3157/73, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 42 772,27 доларів США, які зобов`язався повернути зі сплатою 13,5 відсотків річних за їх користування. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, утворилася заборгованість, яка станом на 12 лютого 2021 року становить 18 488 663,46 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 190 711,56 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 1 890 639,65 грн. та заборгованість з пені та штрафів в розмірі 15 407 312,25 грн.

Вказували, що 28 грудня 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ПАТ Оксі Банк право вимоги до позичальника та поручителів за кредитним договором №014/127740/3157/73 від 05 квітня 2007 року. 28 грудня 2018 року між ПАТ Оксі Банк та ТОВ Вердикт Капітал укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал набуло право вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Посилаючись на вимоги статті 625 ЦК України, відповідно до яких у разі прострочення виконання зобов`язання, боржник, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, ТОВ Вердикт Капітал просили суд першої інстанції стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором №014/127740/3157/73 від 05 квітня 2007 року за період з 12 лютого 2018 року по 12 лютого 2021 року в розмірі 120 145,02 грн., яка складається з 3% річних в розмірі 107 261,91 грн. та пені в розмірі 12 883,11 грн.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що чинне цивільне законодавство передбачає, що первісний кредитор відповідає за дійсність грошової вимоги до позичальника та повинен був передати підтверджувальні документи наявності заборгованості. Вказує, що докази видачі кредиту, детальний розрахунок боргу, виписка по рахунку за кредитним договором №014/127740/3157/73 від 05 квітня 2007 року не була передана попереднім кредитором до нового, що є підставою для витребування відповідних відомостей у первісного кредитора судом, оскільки з моменту набуття права вимоги, отримати вказані докази новим кредитором не вдалося. Просили долучити до матеріалів справи заяву на видачу готівки № 157/116-40 від 05 квітня 2007 року на суму 42 772,27 доларів США, що еквівалентно 215 999,96 грн. Позичальником заборгованість по тілу кредиту не погашена взагалі, відповідна обставина відповідачем не спростована, погашення кредитної заборгованості відповідачем не доведено.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал відповідач по справі не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 120 145,02 грн., та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, а саме, що 05 квітня 2007 року між Дніпропетровською ОД «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/127740/3157/73, відповідно до умов якого банк надає позичальнику споживчий кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в розмірі 42 772,27 доларів США, а позичальник приймає та зобов`язується їх повернути та сплатити відсотки за користування (а.с.8-14).

28 грудня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» було укладено договір відступлення права вимоги №114/69, за умовами якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передає (відступає) ПАТ «Оксі Банк» за плату, а ПАТ «Оксі Банк» приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.25-34).

28 грудня 2018 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.35-42).

Згідно витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги від 28 грудня 2018 року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 (а.с.43).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 за кредитним договором №014/127740/3157/73 кредитних коштів в обумовленому розмірі. Таким чином, враховуючи, що з матеріалів справи неможливо встановити факт користування відповідачем кредитними коштами, вирішення питання щодо стягнення пені та 3% річних є передчасним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Судом апеляційної інстанції установлено, що відповідно до пункту 4.1 договору встановлено, що на умовах цього договору кредитор зобов`язується відкрити позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 в ДНІП.ОД Райффайзен Банк Аваль м.ДН-СЬК, МФО 305653 та надати позичальнику кредитні кошти, за умови надання позичальником забезпечення повернення кредиту, зазначеного в п.3.5 даного договору, надана на дотримання умов п.5.6 цього договору.

Пунктом 3.5 договору встановлено, що у відповідності з діючим законодавством України забезпечення зобов`язань позичальника за цим договором може бути: договір застави/іпотечний договір; договір про надання гарантії/письмова гарантія/або договір поруки; інші документи/види забезпечення за згодою кредитора.

При наданні кредиту кредитор може вимагати від позичальника надання одного або декількох видів забезпечення. Договір застави/іпотечний договір позичальник повинен нотаріально посвідчити та внести відомості про обстеження/іпотеку у відповідні державні реєстри за власний рахунок, у відповідності з діючим законодавством України.

Пунктом 5.6 договору встановлено, що до отримання коштів, позичальник зобов`язується здійснити страхування майна, яке надається в забезпечення/іпотеку, та/або свого життя (або страхування від нещасних випадків) на користь кредитора, в сумі не меншій за суму кредиту, та надати до кредитора документ, що підтверджує сплату страхових платежів в повному обсязі.

Колегія суддів зауважує, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Разом із тим, колегія суддів зауважує, що ні під час звернення до суду із дійсним позовом, ні під час розгляду справи по суті судом першої інстанції, ТОВ Вердикт Капітал» не надало доказів на підтвердження відкриття відповідача рахунку, зазначеного в договорі та зарахування на нього кредитних коштів в сумі, визначеній в договорі.

Крім того, доказів виконання умов договору з метою отримання кредиту, зокрема надання забезпечення повернення кредиту та укладення договору страхування, що є основними умовами надання кредиту, позивачем надано також не було.

Колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

У своїй позовній заяві до суду ТОВ Вердикт Капітал» просив розглянути справу у його відсутність (а.с.7), клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19.

При цьому, сам по собі розрахунок заборгованості за договором не є первинним банківським документом, а є лише внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17, провадження № 61-1211св19.

Окремо, колегія суддів звертає увагу, що долучена ТОВ Вердикт Капітал» вже до апеляційної скарги заява на видачу готівки №157/118-40, (а.с.119) та виписка по рахунку № НОМЕР_2 (а.с.175-201) не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів з огляду на наступне.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження №61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

Надаючи відповідний доказ суду апеляційної інстанції без попереднього його надання для оцінки судом першої інстанції, апелянт поважність причин неподання до суду першої інстанції вказаного доказу не зазначає, посилаючись лише на ненадання їм під час укладення договору відступлення права вимоги відповідних документів попереднім кредитором, в той же час колегія суддів зауважує, що цивільне процесуальне судочинство здійснюється, зокрема, на основі принципів змагальності та диспозитивності, що знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом або витребування відповідних доказів у сторін, які в силу вимог процесуального закону повинні самостійно довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, зокрема шляхом подання відповідних доказів, в той час як суд тільки оцінює надані сторонами матеріали.

Таким чином, враховуючи ненаведення апелянтом поважності причин неподання відповідного доказу до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судом першої інстанції, з огляду на положення статті 367 ЦПК України.

У зв`язку із недоведенням позивачем факту надання банком кредитних коштів відповідачу з метою доведення виконання умов кредитного договору №014/127740/3157/73 від 05 квітня 2007 року, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за коштами, нарахованими у відповідності до статті 625 ЦК України відсутні.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що в матеріалах справи відсутні відомості про кредитні вимоги, право на вимогу за якими було відчужено на користь ПАТ Оксі Банк, зокрема реєстр боржників, на підставі якого можливо було б пересвідчитись у виникненні в ПАТ Оксі Банк права вимоги саме за кредитним договором №014/127740/3157/73 від 05 квітня 2007 року, та у свою чергу права позивача ТОВ Вердикт Капітал на звернення до суду із дійсним позовом, зважаючи на те, що реєстр боржників згідно договору відступлення права вимоги від 28 грудня 2018 року, укладеного між ПАТ Оксі Банк та ТОВ Вердикт Капітал в матеріалах справи відсутній, а витяг з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 28 грудня 2018 року містить лише підпис заінтересованої особи генерального директора ТОВ Вердикт Капітал та не містить підпису первісного кредитора ПАТ Оксі Банк, який би підтверджував дійсність переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №014/127740/3157/73 від 05 квітня 2007 року.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 березня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.