Справа № 462/25/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючого судді - Румілової Н.М., при секретарі Грунику Ю.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 6 січня 2022 року звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він з відповідачем знаходиться у трудових відносинах, а саме: наказом №410/к від 24.10.2011 року був прийнятий на посаду диспетчера-інспектора дільниці об`єктивного контролю Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, Львівський регіональний структурний підрозділ, наказом №321/к від 29.08.2014 був переведений на посаду старшого диспетчера-інспектора дільниці об`єктивного контролю. У листопаді 2021 він зіштовхнувся із грубим порушенням конституційних прав, коли відповідачем постійно вимагалась від нього медична інформації щодо вакцинації від респіраторної хвороби COV1D-19. Інформацію він не надавав. 3.12.2021 року йому було вручено письмове попередження про відсторонення його від роботи, якщо він не надасть документ, що підтверджує отримання ним обов`язкового профілактичного щеплення про COVID-19 або довідки про абсолютне протипоказання до вакцинації або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COV1D-19, виданого закладом охорони здоров`я, або довідки про одужання від COVID-19. Він не погодився із проведенням щеплення і надав відповідачу усні заперечення, на що у відповідь 07.12.2021 року відповідачем було складено Акт про відмову або ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень COVID-19. 8.12.2021 року йому було вручено наказ № 264/о від 08.12.2021 року про відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати з підстав відсутності довідки про обов`язкове щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, або про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, або довідки про одужання від COVID-19, з яким він категорично не погодився. Вважає даний наказ протиправним та незаконним. Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ відповідача про відсторонення його від роботи, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту відсторонення, з розрахунку 224,86 грн. середньогодинної заробітної плати до дня фактичного допуску до виконання посадових обов`язків, стягнути компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 12000грн. та сплачений ним судовий збір.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст.274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Ухвалою суду визначено здійснювати судовий розгляд справи за данним позовом в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву, заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, згідно до якої зазначив, що не наділений цивільно-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі по даним позовом.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позов підлягає відмові з наступних підстав.

Статтею 42 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно з положеннями статті 48 Цивільно процесуального кодексу України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ст.64 ГК України установлено порядок організації структури підприємств, якою визначено право підприємств створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи. Функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них.

Згідно статті 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Філії та представництва не є юридичними особами і діють на підставі затвердженою юридичної особою положення.

Відомості про філію та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Як вбачається з відомостей Єдиного державною реєстру підприємств та організацій України від 23.11.2015 №20-63/634, наданих Управлінням статистики у Бориспільському районі Київської області, в ЄДРПОУ значиться: Львівський регіональний структурний підрозділ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, правовий статус суб`єкта - без права юридичної особи, місцезнаходження: м. Львів, вул. Любінська, 217, організаційно-правова форма господарювання: 610 Філія (інший відокремлений підрозділ).

У пункті 1.2. Положення про Львівський регіональний структурний підрозділ Державного підприємства обслуговування повітряною руху України, затвердженого директором Украероруху 03.10.2018 та введеного в дію наказом Украероруху від 17.10.2018, №680 «Про введення в дію Положення про Львівський РСП Державного підприємства обслуговування повітряного руху України» також зазначено, що він є самостійним відокремленим структурним підрозділом Украеруху без права юридичної особи.

Таким чином Львівський регіональний структурний підрозділ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України не наділений цивільно-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі, та не може відповідати за позовом.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача.

Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача.

Отже, суд вважає що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до вказаного відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У позові ОСОБА_1 до Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.М.Румілова