Справа № 127/2-22/2011
Провадження № 22-ц/801/390/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 рокуСправа № 127/2-22/2011м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Француза М. Г.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Романюк Л. Ф. від 29 листопада 2021 року про обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду у цивільній справі за матеріалами подання Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сінгаєвської О. М. про обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України до виконання зобов`язань за рішенням, -

встановив:

У листопаді 2021 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Сінгаєвська О. М. звернулася до суду з поданням, відповідно до якого просила обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду, вказуючи що на її виконанні перебуває виконавче провадження № 49188572 з виконання виконавчого листа № 2-22/2011, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області від 18 березня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ФОРІНТ» (далі - ТОВ «ФК «ФОРІНТ») заборгованості в сумі 2007885 грн 89 к.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2021 року подання задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки ОСОБА_1 умисно та свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, то є підстави для застосування до боржниці тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на цю ухвалу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення подання, просила скасувати ухвалу суду та постановити нову про відмову у задоволенні подання.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що ні подання державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, ні оскаржувана ухвала суду не містять доказів її ухилення від виконання зобов`язань за виконавчим провадженням.

ТОВ «ФК «ФОРІНТ» та головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сінгаєвська О. М. подали відзиви на апеляційну скаргу, за яким просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як таку, що ухвалена з дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених обставин справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебувало виконавче провадження № 49188572 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-22/2011, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області від 18 березня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФОРІНТ» заборгованості в сумі 2007885 грн 89 к.

05 листопада 2015 року державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, того ж дня державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржниці та оголошення заборони на його відчуження.

06 листопада 2015 року до Державної сільхозінспекції у Вінницькій області, управління Держгеокадастру у Вінницькій області та до Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області надіслано запит щодо наявності зареєстрованого майна за боржником.

13 листопада 2015 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржниці виконавчого збору в сумі 200788 грн 59 к.

Відповідно до даних Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області за боржницею зареєстровано транспортні засоби, на які накладено арешт та оголошено в розшук.

02 липня 2017 року державним виконавцем повторно надіслано запити до установ щодо надання інформації про наявність зареєстрованого майна за боржницею.

В ході провадження виконавчих дій, 04 грудня 2019 року на адресу боржниці надіслано виклик державного виконавця щодо явки ОСОБА_2 до відділу 09 грудня 2019 року о 10 год 00 хв.

18 лютого 2020 року державним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області №127/2-22/2011 від 14 червня 2017 року.

Згідно з довідкою Квартального комітету «Поділля» № 07 від 28 лютого 2020 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані особи: ОСОБА_1 , 1970 року народження, ОСОБА_3 , 1998 року народження, ОСОБА_4 , 2000 року народження, ОСОБА_5 , 2010 року народження.

Відповідно до відповіді Управління Держпраці у Вінницькій області встановлено, що в управлінні відсутня інформація щодо реєстрації технологічних транспортних засобів за боржницею.

Згідно з даними Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області за боржницею сільськогосподарська техніка не зареєстрована.

Як видно з відповіді Пенсійного фонду України боржниця пенсії не отримує.

Відповідно до даних Державної фіскальної служби України у боржниці відсутні відкриті рахунки в банківських установах.

26 лютого 2021 року, 10 червня 2021 року та 01 листопада 2021 року на адресу боржниці надіслано виклики державного виконавця.

Згідно з статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 Цивільного кодексу України установлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

За змістом частин першої - третьої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з пунктом 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

За своїм змістом словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у пункті 18 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмежежння у праві виїзду за межі України.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на свідоме ухилення ОСОБА_1 від зобов`язань, покладених на неї рішенням, тобто вчинення свідомих діянь (дії або бездіяльність), спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у неї є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від неї об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо), то колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням ухвали про відмову у задоволенні подання через недоведеність його вимог.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2021 року скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сінгаєвської О. М. про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета