ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/111/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

сторін та їх представників

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2021 року (ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 01 жовтня 2021 року) у цивільній справі № 607/13630/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, в якому просила розірвати договір укладений 11 вересня 2019 року про визначення місця проживання дитини, визначити місце проживання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею за адресою по АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за час шлюбу з відповідачем в них народилася дочка ОСОБА_4 . За час спільного проживання відповідач постійно деспотично відносився до неї, принижував як жінку, матір, фізично та морально тиснув, створив такі умови, що вона змушена була піти з квартири, а дитини не віддав. Під страхом погроз та тяжких обставин відповідач заставив 11.09.2019 року підписати договір про визначення місця проживання дитини з ним. Відповідач дає можливість побачитися з дитиною коли йому вигідно, а з березня 2020 року взагалі перешкоджав бачитися з дочкою, у зв`язку із цим вона зверталася до органу опіки і піклування, яким їй встановлено графік побачень. В час, коли мають відбуватися зустрічі відповідач відшуковує різні неіснуючі причини, які перешкоджають їй бачитися із донькою. Він не дає їй інформацію про стан здоров`я дитини, про її місце знаходження, її харчування, розвиток, що дуже гнітить. Зазначає, що вона має психологічний контакт з донькою та ОСОБА_4 дуже радіє зустрічам. Стверджує, що вона працює, має ненормований робочий день. Відповідач не відповідає на її дзвінки, погрожує, що взагалі позбавить її можливості бачитися з донькою. Відповідач не виконував договір про визначення місця проживання дитини та спілкування з нею , не давав їй бачитися з дитиною, у зв`язку із чим вона неодноразово зверталася до різних органів. Вказала, що твердження відповідача що вона зловживає алкогольними напоями, є наркоманкою є неправдою, та такий образ він для неї створює щоби позбавити її дитини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким визначити місце проживання ОСОБА_4 з нею.

Апелянт зазначила, що під час вагітності і після пологів вона не отримувала від чоловіка ні фізичної, ні моральної, ні емоційної підтримки; він не допомагав їй в догляді за дитиною посилаючись на втомлюваність і бажання виспатись. Таке диспотичне ставлення до неї та маніпулювання її почуттями вимусили піти від нього. Відповідач дитини їй не віддав і змусив її підписати договір про визначення місця проживання з ним та ще ряд заяв щодо дитини. Вона змушена була звертатись до органу опіки та піклування про встановлення графіку побачення з донькою. Відповідач часто не виконував графік побачень з дитиною знаходячи різні причини, тому вона неодноразово зверталась в управління поліції, прокуратуру, управління опіки та піклування. Всі обов`язки по вихованню дитини відповідач переклав на свою матір. В квартирі де вона та дитина зареєстрована створені всі умови для проживання та розвитку дитини.

Суд враховуючи прив`язаність дитини до батька не врахував, що дитина після перебування з нею не хоче йти до батька. Вважає помилковим висновок суду про те, що зміна місця проживання дитини призведе до негативних наслідків та стресового стану, оскільки прив`язаність дитини до матері перевищує прив`язаність дитини до речей побуту і не може бути причиною негативного стресу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та зазначив, що позивачка у шестимісячному віці залишила доньку та по даний час рідко нею цікавиться, у визначені органом опіки і піклування дні з`являється вкрай рідко. На даний час разом із своїм новим чоловіком зловживають алкоголем, ставлячи під загрозу життя другої дитини, що підтверджується відеозаписами та показами допитаних свідків. Вважає що слід критично віднестись до тверджень позивачки про те, що нібито він примусив підписати її нотаріально посвідчену заяву про відмову від дитини та про визначення її місця проживання, про це свідчить відсутність її звернень у поліцію. Коли він просив позивачку зустрітися з дитиною на пів години пізніше або в інший час, оскільки на це були поважні причини (дитина спала, хворіла) вона відносилась з байдужістю до інтересів дитини, зразу подавала заяви в поліцію про те, що батько ніби то не хоче давати їй дочку. Скарги в поліцію писала навіть тоді коли вона з нею зустрічалася. Він переживає за здоров`я та безпеку дочки оскільки примусове переміщення може спричинити негативні наслідки для дитини. Позивачка проживає з чоловіком в його родини, з якими в них виникають конфліктні ситуації і не надала доказів його згоди на виховання її доньки. Твердження позивачки, що нею створені усі умови для проживання дочки ОСОБА_4 є голослівними, оскільки вона ніколи не працювала, її новий чоловік також безробітний та у них на утриманні є друга малолітня дочка. Жодних підтверджень про наявність будь-яких доходів у них позивачем не надано. Допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 є родичами позивачки (бабуся, тітка та мати), а тому їх покази не можуть бути належними доказами, оскільки вони є зацікавленими.

В судовому засіданні ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримала та додатково пояснила, що вона з чоловіком та донькою від другого шлюбу проживає у приватному будинку, в якому дві кімнати займає її сім`я, а дві інших- сім`я чоловікового брата. Будинок належить родині чоловіка і у зв`язку з конфліктом між їх сім`ями про неї з чоловіком зняли відео про їх погану поведінку щодо маленької доньки . Після конфлікту вона з чоловіком три місяці проживали у її баби, а зараз сім`ї помирились і живуть в одному будинку. В разі визначення місця проживання дочки з нею вона має намір переїхати з сім`єю проживати в квартиру матері, яка працює вчителем у школі або проживати зі згоди відповідача у будинку з родичами чоловіка. Заяви про надання згоди на позбавлення її батьківських прав та договір про визначення місця проживання ОСОБА_4 з відповідачем підписала тому, що відповідач погрожував їй що не дасть бачитись з дочкою. Не може пояснити чому чоловік забороняв їй бачитись з дочкою. В правоохоронні органи з приводу примушування і тиску для підписання заяви про згоду на на позбавлення батьківських прав не зверталась. На даний час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за донькою ОСОБА_10 , яку народила у червні 2021 року та сплачує аліменти на утримання ОСОБА_4 по 2000,00 грн. з урахуванням погашення існуючої заборгованості.

ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав та додатково пояснив, що, коли дитині було п`ять місяців, позивачка могла її залишити саму і зникнути на декілька днів, а він з матір`ю позивачки розшукував її тому що вона була у невідомих людей, влаштовувала своє життя а не йшла до матері. Були випадки, що він возив її для лікування від алкоголізму. Він не перешкоджає позивачці бачити доньку, але коли дитина спала, чи була в селі під час карантину тоді не було можливості зустрітися. Відповідачка часто сама не приходила в обумовлений час на побачення. Мати позивачки проживає із співмешканцем і проживання в одній кімнаті позивачки з чоловіком та двома дітьми не відповідатиме інтересам дитини. Під час конфлікту з родичами чоловіка позивачка проживала не у мами а у бабусі. Позивач заявляла що не любить дочки адвокату до якого вони разом тоді звертались на консультацію і самостійно писала заяву про свою згоду на позбавлення батьківських прав та підписувала такі заяви у нотаріуса. Питання визначення місця проживання дитини виникло після постановлення рішення про стягнення аліментів та пред`явлення позову про позбавлення батьківських прав. Злата з народження проживає з ним. Він нової сім`ї не створив.

Заслухавши пояснення учасників процесу, переглянувши справу за наявними в ній доказами колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03.02.2018 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.09.2019 року (справа №607/19976/19).

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_4 .

06 березня 2019 року, 06 червня 2019 року та 22 вересня 2019 року ОСОБА_11 писала розписку та заяви, в яких дає згоду на позбавлення її батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_4 , 2018 року народження, в тому числі 06.03.2019 та 22.09.2019 року засвідчила таку заяву нотаріально.

01 вересня 2019 року ОСОБА_5 звернувся із заявою до управління сім`ї, молодіжної політики Тернопільської міської ради, в якій повідомив, що ОСОБА_11 на власний розсуд та для своїх потреб використовує кошти соціальної допомоги при народженні дитини, хоча донька проживає з ним.

11 вересня 2019 року між позивачкою та відповідачем укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В., яким домовилися, що місце проживання дитини визначити місце проживання батька (п.1.3.). Матір має право без перешкод спілкуватися з дитиною (по телефону, шляхом листування, за допомогою електронної пошти, іншими засобами)у будь-який день тижня та у будь-який зручний для дитини час, а також має право, за попередньою домовленістю з батьком зустрічатися з дитиною, брати дитину до себе за місцем свого проживання або їздити на відпочинок спільно з дитиною (2.1). Батько зобов`язується не перешкоджати спілкуванню дитини з матір`ю, сприяти матері зустрічі з дитиною, завчасно повідомляти дитину про час та день зустрічі (п.3.1). За згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким шляхом договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами, питання зміни чи розірвання договору вирішується в судовому порядку. (4.3)

Згідно інформації Тернопільського відділу поліції від 09.12.2019 року за період з 2018 року по грудень 2019 року ОСОБА_2 15 разів звертався в Тернопільський відділ поліції, з приводу того, що ОСОБА_12 неналежно виконує свої батьківські обов`язки, зловживає алкоголем, залишає дитину саму в дома, веде антисоціальний спосіб життя.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08 липня 2020 року №492 затверджено висновок органу опіки і піклування про встановлення порядку участі матері ОСОБА_12 у вихованні дитини ОСОБА_4 . Вказаним висновком рекомендовано матері ОСОБА_12 брати участь у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до графіку спілкування в такі дні: І-ІІІ субота місяця з 11:00 по 13:00 год, ІІ-ІV неділя місяця з 11:00 по 13:00 год.

06.08.2020 року ОСОБА_5 звертався до сім`ї, молодіжної політики та спорту Тернопільської міської ради про те, що ОСОБА_11 не виконує своїх батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_13 , не дотримується графіків побачень, влаштовує істерики в присутності дитини.

Відповідно до інформації Тернопільського відділу поліції від 14.09.2020 року за 2020 рік ОСОБА_5 14 разів звертався в поліцію з приводу того, що ОСОБА_11 належним чином не виконує свої батьківські обов`язки відносно доньки ОСОБА_13 .

ОСОБА_12 також неодноразово зверталася до Тернопільської обласної адміністрації (17.06.2020 року та 15.01.2021 року), в органи поліції (04.05.2020 року, 29.05.2020 року, 21.06.2020 року, 21.07.2020 року, 09.08.2020 року, 15.08.2020 року, 25.08.2020 року) в Тернопільську місцеву прокуратуру (08.07.2020 року) та в управління сім`ї та молодіжної політики, і захисту дітей (09.06.2020 року, 15.06.2020 року, 21.07.2020 року, 26.07.2020 року, 06.08.2020 року, 11.01.2021 року), в яких повідомляла, що ОСОБА_14 перешкоджає їй бачитися із дитиною згідно графіка побачень, визначеним органом опіки і піклування, не повідомляє їй місце знаходження дитини, її стан здоров`я, тощо, в присутності дитини ображає її честь та гідність, називає її «непотребом», постійно погрожує, що не буде давати дитину.

Відповідно до інформації КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» від 21.09.2020 року, ОСОБА_3 знаходиться на обліку в закладі, з народження до ІНФОРМАЦІЯ_3 з дитиною на прийом приходила мама, з 05.08.2019 року по цей час дитиною опікується батько або бабуся, дитина доглянута, рекомендації лікарів виконують.

Згідно довідки ПП «ВікторіяМ» від 15.01.2020 року №35 та характеристики, ОСОБА_12 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_8 , 1974 року народження та донькою ОСОБА_3 , 2018 року народження. За час проживання скарг на ОСОБА_12 не надходило, норм співжиття не порушувала. Позивачка є співвласником вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17 лютого 2000 року виданим міським бюро технічної інвентаризації.

Згідно довідок КУТОР «Тернопільський обласний наркологічний диспансер», від 06.08.2020 року, КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» від 09.10.2019 року №569, медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 16.12.2019 року та сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду від 17.12.2019 року, ОСОБА_11 на обліку у вказаних закладах не знаходиться, психічних розладів, та поведінки внаслідок вживання алкоголю, вживання опіоїдів не має.

Відповідно до цивільно-правового договору від 01.09.2020 року ОСОБА_12 зобов`язалася надавати перукарські послуги за плату ФОП ОСОБА_15 .

Згідно характеристики ОСОБА_2 виданої БМУ «Промбуд» ТОВ «Тернопільбуд», ОСОБА_14 працює з 17 березня 2020 року муляром 3 розряду по даний час, за час роботи зарекомендував себе здібним працівником, користується авторитетом та повагою серед колег по роботі, дисциплінований. Порушень трудової дисципліни не має.

Згідно довідки ДП «Люкс-Житло-1» ПП «Люкс» від 07 вересня 2020 року №417 та характеристики від 07 вересня 2020 року, ОСОБА_14 зареєстрований і проживає в 2-х кімнатній квартирі по АДРЕСА_2 житловою площею 30,4 кв.м. разом з матір`ю, батьком та сестрою. За час проживання скарг не надходило, норм життя не порушував.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 10.03.2021 року №178 затверджено висновок, яким орган опіки і піклування не рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_12 .

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_12 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відділу державної виконавчої служби, станом на 01.07.2021 року заборгованість зі сплати аліментів становить 22185 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову про визначення місця проживання ОСОБА_4 з матір`ю суд першої інстанції виходив з того що якнайкращим інтересам дитини буде відповідати проживання її з батьком.

Колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Верховний Суд звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Оцінюючи надані сторонами у справі докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріально-побутове забезпечення обох батьків, позитивні характеристики дають підстави для твердження, що кожний із батьків здатний створити умови для розвитку та виховання дитини.

Судом встановлено, що сторони після одруження проживали з батьками відповідача у їх двокімнатній квартирі, а коли ОСОБА_4 виповнився рік позивачка пішла проживати окремо, а ОСОБА_4 залишилась проживати з батьком, бабусею та дідусем.

Сторони добровільно погодили місце проживання ОСОБА_4 , уклавши 11 вересня 2019 року договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В., яким домовилися, що місце проживання дитини визначити місце проживання батька.

Відповідач належним чином виконує свій батьківський обов`язок, забезпечує належні матеріально-побутові умови проживання, дбає про фізичний, моральний та духовний розвиток дочки та про її здоров`я.

Непорозуміння з приводу спілкування позивачки з дочкою виникли з 27 березня 2020 року, коли відповідач, на її думку, з любих надуманих причин відмовляв у зустрічах, після чого вона звернулась до органу опіки та піклування, який встановив їй графік спілкування щотижня в один з вихідних днів протягом двох годин. Висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №492 від 08.07.2020 року. Побачення матері з дочкою не відбувались з суб`єктивних причин обох сторін та дитини (зі слів сторін: позивачку не відпускала власник з роботи, вона хворіла, народжувала другу дитину та з народженням та доглядом дитини; відповідач через захворювання дитини, її сон або з карантином чи коли просив перенести зустріч на незначний час до години на що позивач не погоджувалась).

На підставі рішення суду позивачка сплачує аліменти на утримання ОСОБА_4 та відповідач звертався з позовом про позбавлення позивачки батьківських прав відносно дочки в задоволенні якого суд відмовив.

Позивачка перебуває у другому шлюбі, у якому в неї у червні 2021 року народилась донька і вона проживає з родичами чоловіка, з якими виникали конфліктні ситуації (протягом трьох місяців у зв`язку з конфліктом проживала в бабусі).

Позивач надала докази про матеріально-побутові умови проживання в квартирі, в якій вона зареєстрована, тобто її нова сім`я проживатимуть в одній кімнаті та заявила що зі згоди відповідача вони можуть проживати з родичами чоловіка, оскільки там кращі умови, однак не надала доказів умов проживання в цьому будинку та згоду свого чоловіка на проживання в їх сім`ї дочки позивачки.

Надаючи першочергове значення найкращим інтересам дитини суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоцільність змінювати місце проживання дитини з матір`ю. При цьому суд вірно врахував те, що донька з народження проживає з батьком та бабусею, що свідчить про формування у неї прив`язаності до батька, побуту, сталих соціальних зв`язків, а примусове переміщення доньки для постійного місця проживання з матір`ю спровокує негативні наслідки для подальшого розвитку дитини та може призвести до стресового стану, оскільки позивачка проживає з іншим чоловіком, з його родиною, з якою виникали конфлікти.

Судом першої інстанції вірно враховано, що позивачка уклала новий шлюб, однак доказів того, що новий чоловік знайомий з дівчинкою та погоджується на її проживання в сім`ї позивач не надала.

Суд першої інстанції правильно зауважив, що проживання ОСОБА_4 в новій сім`ї може становити певні ризики для її душевної рівноваги, особливо на початку спільного їх проживання.

Крім того, судом установлено, що дитина проживає з батьком з народження в оточенні рідних людей, які можуть забезпечити достатній догляд за нею.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач всі обов`язки щодо дочки переклав на свою матір є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами та ґрунтуються на припущеннях.

Посилання апелянта на прив`язаність ОСОБА_4 до неї, яка полягає у тому, що після закінчення часу побачень вона не хоче йти до батька не спростовує висновків суду.

Суд апеляційної інстанції не встановив обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання з матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Колегія погоджується, що безперервне проживання ОСОБА_4 з батьком в оточенні рідних для неї людей в цьому випадку забезпечує їй розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

На підставі вказаного, колегія вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення враховано інтереси дитини, з урахуванням встановлених обставин справи.

Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «М. С. проти України» (рішення від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши інтереси дитини, право на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, дійшов обґрунтованого висновку, що проживання ОСОБА_4 з батьком відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів дівчинки.

Визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Матір ОСОБА_4 яка безсумнівно відіграє важливу роль у її житті , має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Суд першої інстанції дійшов правильного переконання, що визначення місця проживання ОСОБА_4 з матір`ю та її сім`єю, а не з батьком, з яким вона проживає з народження, може призвести до негативних та непередбачуваних психологічних травм для неї, а тому не відповідає її інтересам щодо зростання у передбачуваній емоційно-стабільній атмосфері.

Інше рішення не відповідало б інтересам дитини, з урахуванням зміни сімейного стану позивача та відсутністю сталих зв`язків дитини з її новим чоловіком.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2022 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Хома М.В.