Справа № 314/4865/19
Провадження № 2/314/53/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2022 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А. В., розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) цивільну справу № 314/4865/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання зобов`язання виконаним та стягнення безпідставно набутих грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 83748,20 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення закону та умов договору відповідач свої зобов`язання по погашенню кредиту належним чином не виконав, не сплатив кошти для погашення заборгованості за кредитом. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 30.09.2019 утворилася заборгованість - 83748,20 грн., з яких: 1465,57 грн. - заборгованість за кредитом; 76817,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1001,03 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3964,20 грн. - штраф (процентна складова).

Ухвалою суду від 18.11.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 20.02.2020 постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на таке. В Умовах та Правилах надання банківських послуг відсутній підпис відповідача, у анкеті-заяві позичальника, підписаній сторонами, відсутні основні умови кредитування, тому позовні вимоги стосовно відсотків, пені та штрафів є необґрунтованими.

Крім того, представник відповідача зазначає, що з огляду на те, що позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості за процентами, пені та штрафів є необґрунтованими, то внесені ним кошти у розмірі 6110,97 грн. були розподілені банком невідомим чином, оскільки заборгованість за тілом кредиту була зменшена лише на 34,43 грн. Враховуючи вказані обставини, представник позивача зазначає, що банком безпідставно набута суму коштів у розмірі 4610,97 грн., яка підлягає поверненню позичальника.

16.06.2020 до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання зобов`язання виконаним та стягнення безпідставно набутих грошових коштів, обґрунтований тим, що відповідно до розрахунку, наданого банком, позичальником були здійснені платежі на погашення кредиту у період з 21.08.2013 по 15.08.2014 у сумі 5212,00 грн. Після цього ОСОБА_1 припинила здійснювати платежі більш, аніж на три роки. До суду в межах цього трирічного строку банк не звернувся. Потім кредитор, втративши своє законне право на звернення до суду з позовом про стягнення боргу, через пропуск трирічного строк звернення до суду з позовом про стягнення боргу, у період з 14.04.2019 по 06.08.2019 автоматично списав кошти на погашення заборгованості у розмірі 898,97 грн.

Виходячи з розрахунку, наданого банком, загальна сума отриманих АТ КБ «ПриватБанк» від ОСОБА_1 коштів становить: 5212+898,97+6110,97 грн.

24.10.2019 АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (анкетою-заявою) № б/н від 16.03.2011.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 83748,20 грн., з яких: 1465,57 грн. - заборгованість за кредитом; 76817,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1001,03 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3964,20 грн. - штраф (процентна складова). Проте, Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 , оскільки вона їх не підписувала, заява-анкета не містить основних вимог кредитування. Враховуючи зазначені обставини, то стягненню б підлягала лише сума тіла кредиту - 1465, 57 грн. Натомість ОСОБА_1 на погашення суми заборгованості внесено суму у розмірі 6110,97 грн., тобто заборгованість вже погашена в повному обсязі. Крім того, банком надмірно отримано суму коштів у розмірі 6076,54 грн. - 1465, 57 грн. = 4610, 97 грн., тому ОСОБА_1 звертається з цим зустрічним позовом, з мето захисту свої прав як споживача фінансових послуг вважає за необхідне стягнути на її користь з АТ КБ «ПриватБанк» надмірно сплачену суму коштів, а також 3 % річних та суму інфляційних втрат, що підлягають стягненню з банку. Так, за період з 06.08.2019 по 05.06.2020 на суму 4610,00 грн. нараховано 115,00 грн. 3% річних, а також інфляційних витрат у розмірі 41,39 грн. Таким чином, ОСОБА_1 у зустрічному позові заявляє про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» суми у розмірі 4610,97+115,00+41,39= 4767,36 грн.

15.07.2020 до суду від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованих на сайті банку. Кредитним договір укладено відповідно до норм чинного законодавства, він є чинним. Крім того, ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється н спірні правовідносини, оскільки в даному випадку грошові кошти надавалися не у вигляді споживчого кредиту, а у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку, наприклад розрахування у торговельній мережі 17.05.2013, зняття поповнення кредитного рахунку 15.08.2014 у розмірі 100,00 UAH; 14.04.2019 автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти у розмірі 216,50 UAH. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки, картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 12.2022, натомість позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 23.10.2019, тобто в межах позовної давності.

Позивач надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у задоволенні пред`явленого до неї позову просить відмовити та задовольнити зустрічний позов.

Дослідивши докази, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення закону та умов договору відповідач свої зобов`язання по погашенню кредиту належним чином не виконав, не сплатив кошти для погашення заборгованості за кредитом. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 30.09.2019 утворилася заборгованість - 83748,20 грн., з яких: 1465,57 грн. - заборгованість за кредитом; 76817,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1001,03 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3964,20 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Ч.2 ст. 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 16.03.2011 процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що віна ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, і які розміщені на сайті банку www.privatbank.ua.

До позову банк додав довідку про умови кредитування та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

При цьому, надану банком довідку про умови кредитування суд не може взяти до уваги, оскільки у змісті підписаної відповідачем заяви не обумовлено, що такий документ є частиною кредитного договору.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині нарахування відсотків та неустойки, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Тарифи обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, позивачем не було доведено, що саме ці Витяг з Умов та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Тарифи, на які посилається позивач, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такий правовий висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Враховуючи, що надані банком Витяг з Умов і правил та Тарифи, розміщені на сайті банку, не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину укладеного між сторонами кредитного договору, шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Крім того, суд враховує, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Аналізуючи Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» на предмет їх відповідності вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17-ц) зробила правовий висновок, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Беручи до уваги зміст кредитного договору у даній справі, а також обсяг і зміст наданих банком Умов і правил, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами, пенею та штрафами є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У позовній заяві позивачем зазначена сума заборгованості за поточним тілом кредиту - 1465,57 грн. Натомість ОСОБА_1 сплачено кошти на погашення заборгованості в розмірі 6110, 97 грн. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» повернуті суд приходить до висновку, що підстави для задоволення первісного позову відсутні.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

З огляду на зазначено, враховуючи що ОСОБА_1 надмірно сплачено ще 4610,97 грн. на погашення заборгованості, зустрічна позовна заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Вельможком С. П. долучено до матеріалів справи копію акту прийому-передачі наданої правничої допомоги (виконаних робіт) за договором про надання правової допомоги № б/н від 18.02.2020, відповідно до якого загальна сума витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу станом на 05.06.2020 становить 8300 грн., яка була сплачена ОСОБА_1 відповідно до квитанції № 849277 від 05.06.2020 та відповідно до квитанції № 849271 від 18.02.2020..

Керуючись ст. 12, 81, 137, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 629, 634, 638, 639, 1050, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання зобов`язання виконаним та стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити.

Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 4767,36 грн., а також понесені витрати на правничу правову допомогу у розмірі 8300 грн.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

17.01.2022