Справа № 307/1388/20
Провадження № 2/307/969/20
УХВАЛА

22 лютого 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Юсип В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Буштинської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень селищної ради, скасування державної реєстрації права на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Буштинської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень селищної ради, скасування державної реєстрації права на нерухоме майно.

Представник відповідача Буштинської селищної ради Попова Г.М. надіслала до суду клопотання про закриття провадження в даній цивільній справі. В клопотанні зазначила, що підставою позову було вказано наявність у ОСОБА_1 приватної зацікавленості на отримання земельної ділянки, незважаючи на те, що він не був безпосереднім учасником правовідносин, за наслідками яких прийняті спірні рішення. Представником позивача подано до суду заяву про зміну підстав позову. З вказаної заяви слідує, що зміненими підставами позову стали порушення вимог чинного законодавства, допущені Буштинською селищною радою під час прийняття оскаржуваних рішень. Тобто, виходячи із поданої представником позивача заяви, зміненими підставами позову є вже не наявність приватно-правових інтересів позивача, а порушення відповідачем Буштинською селищною радою вимог чинного законодавства під час реалізації ним правомочностей суб`єкта владних повноважень, наслідками яких може бути визнання протиправними і скасування його рішення, дій чи бездіяльності. Про факт прийняття Буштинською селищною радою рішення від 14.09.2018 року №1074, посиланнями на порушення вимог законодавства, під час прийняття якого позивач стверджує підстави своїх позовних вимог, позивач ОСОБА_1 був обізнаний ще 18 червня 2019 року, коли отримав від Буштинської селищної ради відповідь на запит від 13.06.2019 року про отримання публічної інформації. Вказане рішення ним у строки, визначені ст. 122 КАС України, оскаржене не було. Зверненню до суду загальної юрисдикції передувало суду та пропущення позивачем строків, встановлених для звернення до адміністративного суду та усвідомлення того факту, що відсутні поважні об`єктивні причини для поновлення таких строків. У відзиві на позовну заяву ними вказувалось на безпідставність поданого ОСОБА_1 до Тячівського районного суду позову в його первісній редакції. В подальшому представником позивача подається заява про зміну (доповнення) підстав позову. Тобто, поданням заяви про зміну підстав позову було визнано безпідставність первісних позовних вимог, тобто допущено зловживання процесуальними правами. Представник вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. а тому підлягає закриттю.

В судовому засіданні представник відповідача Буштинської селищної ради Попова Г.М. клопотання про закриття провадження в даній цивільній справі підтримала та просить його задовольнити.

Заслухавши інших учасників справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Компетенція судів щодо розгляду цивільних справ визначена ст. 19 ЦПК України, згідно з якою у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1ст. 2 КАС України).

Пунктом 1, 2, ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною цих функцій.

За ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Визначальним критерієм здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, а визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії органу влади чи місцевого самоврядування.

Предметом позовної заяви в даній справі є визнання противоправним, скасування рішення про надання у власність земельної ділянки відповідачу та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала позицію у спорі з аналогічними правовідносинами, зокрема, у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16.

У тій справі, фактичні обставини якої не тотожні, але певним чином схожі до обставин цієї справи (і в тій, і в цій справі спір виник стосовно об`єктів нерухомого майна), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Велика Палата Верховного Суду також вирішила, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, то такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Отже, спір у такій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права оренди цієї ж земельної ділянки. Такий спір має приватноправовий характер.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 та 18 квітня 2018 року у справах №817/1048/16 та 804/1001/16 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах. А саме про те, що у спорах про скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, незалежно від того, чи порушує позивач питання правомірності укладення цивільно-правових угод, на підставі яких здійснено оспорюваний запис, вирішення такого спору в будь-якому разі вплине на майнові права тієї особи, щодо прав якої здійснено оспорюваний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Такий спір є спором про цивільне право на одну й ту ж земельну ділянку (об`єкт нерухомості).

Водночас викладений у цій справі висновок Великої Палати Верховного Суду відрізняється від її висновку, викладеного у постановах від 04 квітня 2018 року у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15 (на яку, зокрема, покликається скаржник), від 10 квітня 2018 року у справі № 808/8972/15, від 16 та 23 травня 2018 року у справах № 826/4460/17 та 815/4618/16, від 05, 12 та 13 червня 2018 року у справах № 804/20728/14, 823/378/16, 820/2675/17 та 803/1125/17. Спори у цих справах також стосувались оскарження рішення державного реєстратора або запису, здійсненого ним у відповідному державному реєстрі щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно за особою, яка не була заявником стосовно вчинення відповідних реєстраційних дій.

У всіх наведених вище справах Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що розгляд позовних вимог особи (яка не була заявником щодо реєстраційних дій) до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у відповідному державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки державним реєстратором вчинені істотні порушення процедури реєстрації. А тому спірні відносини мають публічно-правовий характер.

З метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 04 та 10 квітня 2018 року у справах № 817/567/16, 826/9928/15, 808/8972/15, від 16 та 23 травня 2018 року у справах № 826/4460/17, 815/4618/16, від 05, 12 та 13 червня 2018 року у справах № 804/20728/14, 823/378/16, 820/2675/17 та 803/1125/17, щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Такий критерій визначення юрисдикції спору, як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку, не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, у зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому такі справи мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Зважаючи на заявлені вимоги позивача, фактичні обставини справи, судову правозастосовну практику, яка склалася за наслідками розгляду справ за подібних спірних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та з огляду на суб`єктний склад має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Таким чином, суд вважає, що між сторонами склались саме цивільно-правові відносини щодо визнання противоправним, скасування рішення органу місцевого самоврядування, а тому провадження по даній справі не може бути закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. 255, ст. ст. 260-261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання представника відповідача Буштинської селищної ради адвоката Попової Г.М.про закриття провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Буштинської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень селищної ради, скасування державної реєстрації права на нерухоме майно, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 28 лютого 2022 року.

Головуючий : В.І.Бобрушко