Справа № 567/1575/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

з участю позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Острозі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в :

До Острозького районного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить змінити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 28.01.2021р. у справі №567/1254/20 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з врахуванням індексу інфляції, на тверду грошову суму 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Окрім того, просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 за період з 10.03.2021р. по 30.11.2021р. в розмірі 7591,80 грн. В подальшому позивачка ОСОБА_1 в поданій до суду заяві про збільшення позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 за період з 10.03.2021р. по 31.01.2022р. в розмірі 10 209,80 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що з 28.04.2015р. вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 07.07.2017 р. був розірваний, після чого вона відновила своє дівоче прізвище на ОСОБА_4 . Вказала, що згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 31.10.2016 року у справі № 567/934/16-ц з ОСОБА_2 на її користь було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 04.10.2016р. до досягнення сином повноліття. В подальшому, згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 28.01.2021р. у справі № 567/1254/20 розмір аліментів, визначений рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 31.10.2016р. було змінено та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з врахуванням індексу інфляції.

Вказує, що 12.05.2021 р. вона одружилася з ОСОБА_5 , у зв`язку з чим змінила своє прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_6 .

Зазначає, що з часу ухвалення останнього рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини змінилися обставини, передбачені ст.182 СК України, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, у зв`язку з чим вбачає підстави для збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , які повинні становити 2000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що існують підстави для зміни розміру стягуваних на утримання малолітньої дитини аліментів, у зв`язку із зміною її матеріального та сімейного стану, значного погіршення стану здоров`я їх спільного сина.

Вказує, що влітку 2021 року у різний час малолітньому сину було встановлено діагноз міопатичний синдром неуточненого генезу, затримка мовного розвитку, порушення постави, вальгусна деформація стоп (рекомендовано ортопедичне взуття), ураження нервової системи (рекомендовано відновнореабілітаційне лікування тощо). Окрім того впродовж 2021р. у сина значно погіршився зір, у зв`язку з чим йому був встановлений діагноз - порушення рефракції (міопія), у зв`язку з чим щотри місяці вона вимушена купувати синові нові коригуючі окуляри, у зв`язку із новим рецептом на окуляри. Також у зв`язку з наявною у дитини затримкою мовного розвитку йому потрібне регулярне заняття з вчителем-логопедом, вчителем-дефектологом, практичним психологом та вчителем-реабілітологом.

25.11.2021р. неврологом та педіатром дитині встановлено діагноз: міопатичний синдром, затримка мовного розвитку на фоні мінімально-мозкової дисфункції та видано консультативний висновок в Рівненський спеціалізований будинок дитини та електронне направлення для проходження медичної реабілітації та рекомендоване санаторно-курортне лікування.

У зв`язку з вищезазначеними обставинами позивачка змушена купувати дитині ортопедичне взуття, дороговартісні ліки та вітаміни, кожних три місяці нові коригуючі окуляри. Також з метою оздоровлення син відвідує заняття в басейні.

Зазначає, що на даний час витрати на утримання дитини зросли, оскільки їй доводиться витрачати значні суми грошових коштів на обстеження, лікування та реабілітацію сина. Розмір аліментів, встановлений рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 28.01.2021р. у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, не покриває понесених нею витрат на утримання малолітнього сина. Крім того вказує, що відповідач протягом 2021 року в мізерному розмірі сплачував аліменти на утримання власної дитини, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Покликаючись на те, що відповідач є молодим за віком, здоровим та працездатним, має спеціальності радіомеханіка, зварювальника та водія, а відтак має можливість працювати та отримувати дохід, з якого може сплачувати аліменти у більшому розмірі, аніж визначено рішенням суду, так як нинішній розмір аліментів є недостатнім для задоволення розумних потреб сина та забезпечення належного рівня життя, необхідного фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, а тому мінімально визначений законодавством розмір аліментів може бути збільшений з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на тверду грошову суму в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Окрім того, покликаючись на ст.196 СК України вказує, що оскільки виникнення заборгованості зі сплати аліментів сталося з вини відповідача, так як останній мав можливість сплачувати аліменти на утримання сина в мінімальному розмірі, а відтак існують передбачені законом підстави для стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 10 209,80 грн. за період з 10.03.2021 року по 31.01.2022 року.

Ухвалою суду від 09.12.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, учасникам справи визначено строки для подання відповідних заяв по суті спору, роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та право подати відзив на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.178 ЦПК України подав до суду відзив на позовну заяву, в якому частково визнав позовні вимоги, заперечивши проти збільшення існуючого розміру аліментів, визначеного в мінімальному розмірі, на тверду грошову суму у розмірі 2 000 грн., водночас не заперечує щодо стягнення з нього пені за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі, визначеному позивачкою. При цьому вказує, що на даний час він офіційно не працює, жодних доходів не отримує, грошових коштів на банківських рахунках, рухомого та нерухомого майна не має, а заявлений позивачкою розмір аліментів на дитину в зазначеному розмірі поставить його у скрутне матеріальне становище та призведе до виникнення штучної заборгованості по аліментах.

Зазначає, що позивачкою не надано доказів, які б підтверджували, що його матеріальний стан дозволяє йому брати участь у витратах на утримання сина у розмірі 2000 грн. щомісячно. Окрім того, просить суд взяти до уваги, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, яких він не отримує. Вказує, що позивачка не спілкується з ним, про стан здоров`я дитини не повідомляє, не пропонувала йому брати участь у витратах щодо лікування сина, та про вищевказані обставини він дізнався з доводів, викладених у позовній заяві.

Вважає позов в частині збільшення розміру аліментів безпідставним і таким, що ґрунтується на припущеннях позивачки, оскільки він не працевлаштований, постійного заробітку не має, за кордон на заробітки не виїзджає, будь-яких доходів не отримує, доглядає бабусю похилого віку, тому не вбачає підстав для збільшення розміру стягуваних з нього аліментів. Зазначає, що він бере постійну та належну матеріальну участь в утриманні дитини та сплачує аліменти у міру своїх можливостей.

Погоджується щодо стягнення з нього пені у розмірі 10 209,80 грн., та в задоволенні іншої частини позовних вимог просить відмовити.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, просить їх задовольнити. Надала пояснення, аналогічні обставинам, наведених у позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач з дитиною не спілкується, та будь-яких перешкод для відповідача у спілкуванні з сином вона не чинить. Відповідач не вітає дитину з днями народження та іншими святами, участі в утриманні сина не приймає, не зважаючи на те, що після погіршення стану здоров`я сина вона неодноразово інформувала відповідача про нові встановлені для сина діагнози. Вона зверталася до відповідача за допомогою, у відповідь на що він обіцяв надати допомогу, проте такі обіцянки виконаними не були. Зазначила, що середній розмір місячних витрат на утримання дитини становить 6000-7000 грн., та заявлений нею до стягнення новий розмір аліментів не задовольнить половини існуючих витрат.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів визнав повністю, водночас просив відмовити у задоволенні позову в частині збільшення розміру аліментів у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю такої вимоги. Додатково пояснив, що йому виповнився 31 рік, він має середньо-спеціальну освіту, будь-яких скарг щодо стану здоров`я не має, інвалідності не встановлено, отримуваний ним дохід є нерегулярним та складається з тимчасових заробітків, пов`язаний з виконанням будівельних робіт, розмір яких становить в середньому 10 000-12 000 грн. на місяць, разом з тим у нього не завжди є робота, а тому час від часу йому матеріально допомагають його 55-річна мати та 60-річний батько. Зазначив, що між ним та позивачкою не має домовленності щодо порядку та способу його участі в утриманні дитини, та його участь в утриманні дитини здійснювалась по мірі фінансових можливостей. Підтвердив пояснення позивачки про те, що дійсно він не виконував обіцянки, які він їй надавав щодо своєї допомоги для проходження обстеження або реабілітації сина.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та надані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2015 року, який було розірвано згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 07.07.2017р. у справі №567/311/17 (а.с.13).

Під час шлюбу у позивачки та відповідача народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24.02.2016р. (а.с.12).

З матеріалів справи та пояснень позивачки судом встановлено, що вона після розірвання шлюбу вдруге одружилася та змінила прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 12.05.2021 р. (а.с.19).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №723 від 23.06.2021р. ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

З пояснень сторін судом встановлено, що дитина ОСОБА_3 після розірвання шлюбу сторін проживає разом з позивачкою за вищевказаною адресою.

Згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 31.10.2016р. у справі №567/934/16-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 04.10.2016р. до досягнення дитиною повноліття (а.с.14-15).

Відповідно до рішення Острозького районного суду Рівненської області від 28.01.2021р. у справі № 567/1254/20 розмір аліментів, визначений рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 31.10.2016 р. було змінено та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.02.2022 № 1350, складеним старшим державним виконавцем Острозького відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) І. Черухою, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з березня 2021 р. по січень 2022 р. становить 10 209,80 грн. (а.с.70).

Згідно записів медичної карти амбулаторного хворого малолітнього ОСОБА_3 , останньому 27.08.2021 р. встановлено діагноз міопатичний синдром неуточненого генезу, 24.09.2021р. встановлені діагнози: затримка мовного розвитку, порушення постави (а.с.20-22).

Згідно консультаційного висновку спеціаліста № 21499 малолітньому ОСОБА_3 20.07.2021р. діагностовано вальгусну деформацію стоп та рекомендовано ортопедичне взуття (а.с.23).

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста № 21548 малолітньому ОСОБА_3 20.07.2021 р. встановлено наступні діагнози: інші ураження нервової системи, міопатичний синдром неуточненого генезу. Рекомендовано курс відновнореабілітаційного лікування в центрі реабілітації; масаж комірцевої зони та спини; ЛФК; лазер на шийногрудний відділ; медикаментозне лікування; диспансерний облік невролога, педіатра за місцем проживання (а.с.24).

Згідно виписки офтальмологічного кабінету «Формула зору» від 29.09.2021р. для малолітнього ОСОБА_3 встановлено діагноз порушення рефракції (міопія) та надано рецепт для носіння окулярів (а.с.28-29).

Згідно висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини № 61 від 04.06.2019 р. малолітній ОСОБА_3 потребує регулярне заняття з вчителем-логопедом, вчителем-дефектологом, практичним психологом та вчителем- реабілітологом у зв`язку із наявною у дитини тяжкою затримкою мовного розвитку (а.с.31-34).

Разом з тим, суд приймає до уваги, що вищевказаний висновок № 61 від 04.06.2019 р. був предметом дослідження та брався судом до уваги при зміні розміру аліментів під час ухвалення рішення у справі № 567/1254/20.

25.11.2021 року малолітньому ОСОБА_3 неврологом та педіатром встановлено діагноз: міопатичний синдром, затримка мовного розвитку на фоні мінімально-мозкової дисфункції та видано консультативний висновок в Рівненський спеціалізований будинок дитини, а також видано електронне направлення для проходження медичної реабілітації (а.с.27).

Згідно клопотання в.о.головного лікаря КНП «Острозький центр первинної медичної допомоги» № 446/01-29 від 05.10.2021р. малолітньому ОСОБА_3 рекомендовано санаторно-курортне лікування по путівці № 779 Комплекс № 1 (неврологічні захворювання) «Дитина з супроводжуючим» в ДЗ «Дитячий спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій Хаджибей», з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.35).

Згідно виписки з медичної карти пацієнта реабілітаційного центру малолітній ОСОБА_3 проходив курс реабілітаційних заходів в період з 29.11.2021р. по 10.12.2021р. з приводу встановленого йому діагнозу : ММД у вигляді затримки мовного розвитку, міотонічного синдрому, зокрема, дитині були проведені : медико-фізичні реабілітації (масаж, лікувальна фізкультура, механотерапія, теплолікування, гідротерапія, кисневі коктейлі, спелеотерапія); медико-педагогічні реабілітації (артикуляційний масаж, заняття з логопедом, АРТ терапія, музикотерапія, монтессорі терапія, лялькотерапія); проведені консультації з педіатром, неврологом, лікарем з лікувальної фізкультури, лікарем фізіотерапевтом, лікарем психіатром, психологом (а.с.80).

З досліджених судом доказів встановлено, що позивачкою на утримання дитини було понесено документально підтверджені витрати на загальну суму 15 898 грн.

Відповідно до чеків № 1933 від 20.07.2021р., № 2447 від 31.08.2021р. магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », позивачкою для дитини були придбані сандалі вартістю 1479 грн. та кросівки вартістю 1695 грн. (а.с.36).

Згідно фіскального чеку МПП «Глорія» (аптека №2) від 17.11.2021 року позивачка придбала для дитини вітаміни на суму 764 грн. (а.с.37).

Згідно чеку Центру зору «AstraVisus» від 16.06.2021 на суму 950 грн. та замовлення від 30.09.2021 р. магазин оптики « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на суму 1550 грн. позивачка придбала для дитини коригуючі окуляри (а.с.38).

Згідно чеку від 22.11.2021р. позивачка оплатила для дитини заняття в басейні «Н20», вартість яких становить 1960 грн. (а.с.39).

Згідно товарного чеку ФОП ОСОБА_8 від 13.10.2021 р. на суму 480 грн., товарного чеку ФОП ОСОБА_9 від 26.10.2021 р. на суму 850 грн., чеку магазину «Cocodrillo» № 1052 від 07.11.2020 р. на суму 1165 грн. позивачка придбала для дитини одяг та взуття (а.с.40).

Згідно накладної № 144 від 28.01.2022р. на суму 4 000 грн. позивачка придбала для дитини велосипед (а.с.73).

Згідно фіскальних чеків від 06.12.2021р., 16.12.2021р., 17.01.2022р. позивачка придбала для дитини ортопедичне взуття та окуляри (а.с.75).

З матеріалів справи судом встановлено, що в провадженні Острозького відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Острозького районного суду про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.02.2022 р. заборгованість зі сплати аліментів за період з 10.03.2021 р. по 31.01.2022 р. становить 10 209,80 грн., та впродовж зазначеного періоду відповідач лише один раз сплатив аліменти у розмірі 972,78 грн., що мало місце у червні 2021 р.

В ході судового розгляду з доводів позивачки та пояснень відповідача судом встановлено, що відповідач за віком та станом здоров`я єпрацездатним, інвалідності та інших осіб на утриманні не має,отримує нерегулярний дохід за виконання будівельних робіт середній розмір якого становить 10 000 12 000 грн. на місяць, а відтак суд приходить до висновку, що відповідач має можливість працювати та сплачувати аліменти у більшому розмірі, аніж визначений рішенням Острозького районного суду від 28.01.2021 р., оскільки належне утримання дитини являється обов`язком не тільки матері, але й батька.

Отже, з досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що позивачка та відповідач разом не проживають, шлюб між ними розірвано, та їхній спільний син після розірвання шлюбу постійно проживає з позивачкою та фактично знаходиться на її одноособовому утриманні, між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди щодо порядку та способу участі останнього в утриманні дитини, з відповідача в примусовому порядку стягуються аліменти на утримання дитини в мінімальному розмірі, визначеному законодавством, та відповідач належним чином не виконує свого обов`язку з утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати аліментів за 10 місяців.

З доводів позивачки встановлено, що витрати на утримання дитини після ухвалення рішення суду від 28.01.2021 року зросли. Позивачка несе витрати не тільки для задоволення першочергових потреб дитини, але й для придбання ліків, придбання спеціального ортопедичного взуття, окулярів та проходження призначених курсів реабілітації, тощо.

На переконання суду, розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини з урахуванням постійно зростаючих потреб дитини є недостатній для забезпечення належного утримання дитини.

Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що її сімейний стан змінився та погіршилось її матеріальне становище, як і погіршився стан здоров`я дитини, у зв`язку з чим останній потребує більших матеріальних витрат, а встановлений рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 28.01.2021 року розмір аліментів на рівні 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не покриває понесених нею витрат на утримання малолітнього сина.

Беручи до уваги встановлені обставини справи суд приходить до переконання, що розмір аліментів, які стягуються із відповідача є недостатнім та підлягає збільшенню, оскільки утримання малолітньої дитини у її віці потребує від батьків додаткових зусиль та матеріальних витрат, а з урахуванням погіршення стану здоров`я дитини, необхідності збільшення витрат на її обстеження, лікування та реабілітацію, існуючий розмір аліментів є недостатнім для задоволення розумних потреб дитини та забезпечення рівня її життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального її розвитку.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.

У відповідності до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", внесені зміни до ст.182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини та розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З доводів позивачки та досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що участь в утриманні сина позивачка фактично здійснює самостійно та участь відповідача в утриманні дитини є незначною, так як розмір стягуваних з відповідача аліментів згідно рішення суду від 28.01.2021р. становить мінімальний розмір аліментів, передбачений законодавством, а саме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які як було встановлено судом відповідач належним чином не сплачує.

Відповідач регулярної участі в належному утриманні малолітньої дитини не приймає, матеріальної допомоги на постійній основі на її утримання в добровільному порядку не надає та доказів, які б спростовували такі обставини відповідач суду не надав, між батьками дитини не досягнуто домовленості про способи та обсяг участі відповідача як батька в утриманні сина ОСОБА_3 , а тому суд вважає, що існують підстави для стягнення аліментів в судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , будучи батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , належним чином участі в його утриманні не приймає, доводів які б спростовували зазначені обставини суду не навів та відповідні докази відсутні і в матеріалах справи, що свідчить про неналежну участь відповідача у матеріальному забезпеченні сина. При цьому суд виходить з того, що відповідач не надав доказів, які б спростовували доводи позивачки, якими вона обґрунтовує заявлені позовні вимоги, та які б водночас підтверджували, що він належним чином приймає участь в утриманні свого сина, а відтак існують фактичні та правові підстави для стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними і чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.12.2019р. у справі № 344/10971/16-ц, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначеня розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, вказаний прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини.

Враховуючи знецінення коштів внаслідок інфляції, постійне подорожчання усіх груп товарів для дітей, суд приходить до висновку, що аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є недостатніми для забезпечення належного рівня утримання дитини.

При визначенні нового розміру аліментів суд приймає до уваги майновий стан відповідача та отримання ним доходу на нерегулярній основі. Водночас суд враховує, що відповідач за віком та станом здоров`я є працездатним, а тому здатний працювати та отримувати дохід у розмірі, достатньому для власного утримання та для участі в утриманні малолітньої дитини. При цьому як вже зазначалося вище факт тимчасової відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, і така обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження перебування на утриманні відповідача інших осіб та відповідач таких доказів суду не надав.

Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму для дитини, та враховуючи зростаючі потреби дитини, та необхідність у регулярному лікуванні та реабілітації дитини, внаслідок встановлених лікарями численних діагнозів, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 800 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його малолітнього сина, а також визначеному законодавцем способу, який обрала позивачка.

Позов про збільшення розміру аліментів був поданий 06.12.2021р., а відтак за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти у новому розмірі.

При вирішенні позовної вимоги про стягнення нейстойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, як це передбачена у ч.4 ст.155 СК України.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Судом встановлено, що згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 28 січня 2021 року у справі № 567/1254/20 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

На виконання вищевказаного рішення Острозьким районним судом Рівненської області видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Острозькому відділі ДВС у Рівненському районі Рівненської області.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.02.2022р. ОСОБА_2 за вищевказаним виконавчим провадженням має заборгованість станом на 31.01.2022р. у розмірі 10 209,80 грн.

З вищевказаного розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем не сплачувались в повному обсязі, що відповідно до ст.196 СК України дає підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Суд приймає вищезазначений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем, як належний доказ по справі, оскільки він не викликає сумніву у суду та не спростований відповідачем по справі.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 14.12.2020р. (справа № 661/905/19) стягнення пені, передбаченої абз.1 ч.1 ст.196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідач не повідомив суду про наявність обставин, які б виключали його вину у несплаті аліментів.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України, що суд об`єктивно на підставі належної оцінки доказів і доводів позивачки враховує при встановленні доведеності вини відповідача.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 допустив значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, а відтак у позивачки ОСОБА_1 , як одержувача аліментів, виникло право на стягнення з нього пені, як відповідальності за прострочення сплати аліментів.

При цьому суд враховує презумпцію вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладається тягар доведення протилежного, однак відповідач не спростував належним чином обставин позову, передбачених статтею 196 СК України, які є підставою для покладення відповідальності зі сплати відповідної неустойки.

При визначенні розміру пені за несвоєчасне виконання відповідачем своїх аліментних зобов`язань суд зазначає наступне.

Згідно виконаного позвачкою розрахунку розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів за період з 10.03.2021р. по 31.01.2022 р. становить 16 880,88 грн.

Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості зі сплати аліментів, а також не спростував визначений позивачкою у зв`язку з такою заборгованістю розмір пені, а відтак наданий позивачкою розрахунок розміру неустойки (пені), за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний.

При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що розмір заборгованості зі сплати аліментів відповідачем не спростований, та згідно ч.1 ст.196 СК України за наявності такої заборгованості позивачка, як одержувач аліментів, має право на стягнення неустойки, а відтак суд приходить до висновку, що позивачка вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом стягнення з відповідача неустойки (пені) у визначеному законом розмірі за порушення останнім виконання своїх аліментних зобов`язань.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Факт невиконання платником аліментів ОСОБА_2 рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підтверджується письмовим розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем.

Одночасно, з наданого державною виконавчою службою розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем на утримання дитини не сплачувались в повному обсязі, що не спростовано відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини, покладеного на нього судовим рішенням.

Поважних причин несплати ним аліментів відповідач не навів та будь-яких доказів належної їх сплати не надав. Як наслідок, в такому випадку настає відповідальність відповідача, передбачена ст.196 СК України.

Одночасно суд враховує, що згідно ч.1 ст.196 СК України сума пені не може бути більшою ніж 100 % заборгованості по аліментам на дитину.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачкою доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, відтак відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому з ОСОБА_3 слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.192, 196 Сімейного кодексу України, ст.ст.5, 12, 13, 258, 263-265, 273, 274, 279 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, визначений рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 28 січня 2021 року у цивільній справі № 567/1254/20 та стягувати з ОСОБА_2 (зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Острозьким РВ УМВС України в Рівненській області 24.04.2007 року) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий 09.06.2021р., органом 5626) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляцї, починаючи з 06.12.2021 р. та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Острозьким РВ УМВС України в Рівненській області 24.04.2007 року) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий 09.06.2021р., органом 5626) неустойку у розмірі 10 209 (десять тисяч двісті дев`ять) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Острозьким РВ УМВС України в Рівненській області 24.04.2007 року) на користь держави 992 грн. 40 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.02.2022р.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.