П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 березня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

за участю секретаря ЖГАНИЧ К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/12216/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 листопада 2021 року, повний текст якого складено 25 листопада 2021 року, головуючий суддя Малюк В.М., -

встановив:

14.09.2021 ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Мотивувала заяву тим, що з перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , у якому в них народилися сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням суду шлюб розірвано з 02.07.2021.

Заявниця з дітьми проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 проживає за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_2 (фактично 4/2). Починаючи з 2018 року заявниця разом із дітьми з ОСОБА_2 не проживає.

Сімейні стосунки протягом 10 років постійно погіршувалися, мали місце сварки, скандали, поведінка ОСОБА_2 , який зловживає алкогольними напоями та вживає наркотичні засоби, була дедалі агресивнішою, він постійно погрожує їй та дітям фізичною розправою, їй погрожував вбивством, погрожує відібрати дітей чи викрасти їх, вони зазнають постійного психологічного тиску та насильства з боку ОСОБА_2 .

Ці обставини підтверджуються численними зверненнями заявниці до правоохоронних органів, до служби у справах дітей, поясненнями інших осіб.

Посилаючись на ці обставини, на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» щодо запобігання та припинення такого насильства, заявниця ОСОБА_1 просила видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 на строк шість місяців із такими тимчасовими обмеженнями його прав:

перебування в місцях перебування заявниці та дітей ОСОБА_5 , 2011 р.н., і ОСОБА_2 , 2018 р.н., за адресою: АДРЕСА_1 ;

наближення до заявниці та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до 50 метрів до місця перебування, навчання ЗОШ, садочка, роботи та місця реєстрації заявниці за адресою: АДРЕСА_1 ;

особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_5 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

заборони вести листування, телефонні переговори із заявницею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.11.2021 заяву ОСОБА_1 задоволено частково:

видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на строк один місяць із такими тимчасовими обмеженнями його прав та покладенням на нього обов`язків:

заборонити перебувати в місці спільного проживання ОСОБА_1 (1982 р.н.), ОСОБА_5 (2011 р.н.) і ОСОБА_6 (2018 р.н.) за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонити наближатись на відстань 50 метрів до місця перебування, навчання, садочка, роботи: ОСОБА_1 (1982 р.н.), ОСОБА_5 (2011 р.н.) і ОСОБА_6 (2018 р.н.);

заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_5 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В інших вимогах заяви відмовлено.

Задовольняючи заяву про видачу обмежувального припису частково, суд першої інстанції виходив із наявності та доведеності підстав для видачі обмежувального припису по суті, водночас визнав достатнім для врегулювання конфліктної ситуації та зняття напруги між колишнім подружжям строк для обмежувального припису в один місяць.

Заінтересована особа ОСОБА_5 оскаржив рішення суду першої інстанції як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до таких.

Заява не була беззаперечно доведена щодо заподіяння домашнього насильства та була подана після того, як він звернувся до служби у справах дітей з метою перевірки умов проживання дітей із матір`ю та для підготовки висновку щодо визначення способів його участі у вихованні дітей.

Отже, між батьками є спір щодо участі батька, який живе окремо від дітей, у їхньому вихованні, наявність такого спору не може розцінюватися як насильство в сім`ї.

Він як батько дітей справно сплачує аліменти на їхнє утримання.

Між сторонами також був спір щодо рухомого майна, в якому позов ОСОБА_1 був залишений без задоволення.

Зазначене свідчить про конфліктні відносини між батьками дітей, що, однак, не підтверджує і не доводить вчинення ним насильства в сім`ї.

Апелянт просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Заявниця ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: апелянта ОСОБА_5 , який свою скаргу підтримав, представника заявниці ОСОБА_1 адвоката Галамби М.В., яка апеляцію не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності заявниці ОСОБА_1 , обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

За приписами Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»:

домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (ст. 1 ч. 1 п. 3);

кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (ст. 1 ч. 1 п. 6);

обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (ст. 1 ч. 1 п. 7);

особа, яка постраждала від домашнього насильства, особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (ст. 1 ч. 1 п. 8);

оцінка ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (ст. 1 ч. 1 п. 9);

психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (ст. 1 ч. 1 п. 14);

фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (ст. 1 ч. 1 п. 17);

право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування (ст. 26 ч. 1 п.п.1, 2);

обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (ст. 26 ч. 2 п.п. 1, 2, 3, 4, 5, 6);

рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ст. 26 ч. 3);

обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ст. 26 ч. 4).

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 з 21.08.2010 перебували в шлюбі, що його було розірвано за позовом ОСОБА_1 рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02.07.2021 (а.с. 6-8). ОСОБА_1 і ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 10).

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає з дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 1, 5, 39 та ін.).

Подаючи до суду заяву про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 вказувала на те, що стосунки з колишнім чоловіком гостро конфліктні, вони не проживають разом, колишній чоловік є агресивним, постійно погрожує їй та дітям фізичною розправою, їй погрожував вбивством, погрожує відібрати дітей чи викрасти їх, вона з дітьми зазнає постійного психологічного тиску та насильства з боку ОСОБА_5 .

На підтвердження цих обставин ОСОБА_1 надала суду матеріали своїх неодноразових звернень до Ужгородського відділу поліції (21.04.2020, 22.02.2021 (а.с. 14, 16)), до Служб у справах дітей Ужгородської міської ради та Закарпатської ОДА (17.07.2020, 20.07.2020, 22.02.2021 (а.с. 19, 20, 28-29)), відповіді Ужгородського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області (28.08.2020 (а.с. 11)), Служби у справах дітей Закарпатської ОДА (23.07.2020 (а.с. 27)), характеристики ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідно, Ужгородської ЗОШ № 2 та Ужгородського закладу дошкільної освіти № 38 (а.с. 21, 22), з яких убачається, зокрема, що заявниця повідомляла про те, що ОСОБА_5 перебуваючи в нетверезому стані лаявся на неї та на дітей, знущався з сина ОСОБА_3 , ображав їх, погрожував фізичною розправою, давав ляпаси синові і т.ін., а 06.10.2019 після чергової сварки та виклику поліції вигнав їх із дому, звідки вони поспіхом, похапавши деякі речі змушені були піти, а речі, що залишилися, ОСОБА_5 не віддав. Старший син боїться батька, плаче, боїться, що той його викраде. Агресивна поведінка ОСОБА_5 , переслідування тривають, заявниця з дітьми змушені уникати спілкування з ним, переховуватися.

До органів поліції 20.08.2008 зверталася і мати заявниці ОСОБА_7 , яка стверджувала, що 19.08.2021 коли вона забирала онука з дитсадка № 38 ОСОБА_5 підійшов до огорожі дитсадка і перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння почав кричати, перегородив їй прохід, став лаятися, погрожувати розправою їй та доньці, погрожував тим, що забере дитину, вчепився в руку дитини і лише втручання перехожих дало їй можливість дійти до свого під`їзду (а.с. 15).

Доказів реагування органів поліції на вказані звернення шляхом притягнення ОСОБА_5 до юридичної відповідальності в справі немає, а Служба у справах дітей Закарпатської ОДА повідомила ОСОБА_1 , що звернулася до ГУ НП в Закарпатській області з проханням розглянути її звернення, а також роз`яснила порядок дій на позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав.

Під час розгляду справи судом першої інстанції допитані свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підтвердили агресивну поведінку ОСОБА_5 щодо ОСОБА_1 та дітей, яка має ознаки психологічного насильства.

Суд першої інстанції у присутності педагога ОСОБА_9 і психолога ОСОБА_10 заслухав і думку дитини ОСОБА_5 , який повідомив, що боїться батька, бо той може його забрати, про це він розповідав класному керівнику, до мами батько ставиться погано, лається на неї та погрожує.

Заперечуючи проти заяви про видачу обмежувального припису (а.с. 41-42), ОСОБА_5 стверджував, що заява бездоказова та була подана лише після того, як він звернувся до служби у справах дітей з метою перевірки умов проживання дітей із матір`ю та для підготовки висновку щодо визначення способів його участі у вихованні дітей. Отже, між батьками є спір щодо участі батька, який живе окремо від дітей, у їхньому вихованні, наявність такого спору не може розцінюватися як насильство в сім`ї. У подальшому аналогічно була обґрунтована й апеляційна скарга ОСОБА_5 на рішення суду першої інстанції. В апеляційному суді ОСОБА_5 пояснював також, що після ухвалення рішення судом першої інстанції він фактично не контактував із заявницею.

У постанові від 19.05.2020 у справі № 404/5203/19 Верховний Суд зазначив, що сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не означає, що особа не може набути статусу «кривдника» за вказаним вище Законом та не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника.

У справі № 607/10122/19 Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 підкреслив, зокрема, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Особа діє у цивільних, у тому числі, в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 7, 8 СК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

На переконання колегії суддів заявниця довела підстави свого звернення до суду по видачу обмежувального припису, а саме, факти і обставини, які вказують на вчинення колишнім чоловіком психологічного насильства щодо неї та дітей, та довела ризики подальшої поведінки щодо неї та дітей, спрямованої на вчинення дій, що мають ознаки домашнього насильства. ОСОБА_1 мала підстави відчувати небезпеку для себе та для дітей з боку ОСОБА_1 як реальну та вживати заходи для захисту себе і дітей, в тому числі, шляхом звернень до уповноважених органів.

Суд першої інстанції правильно оцінив надані позивачкою докази і матеріали в сукупності та взаємозв`язку, вірно виходив із того, що ці факти, обставини, докази, матеріали та загалом правова позиція заявниці ОСОБА_1 не були спростовані ОСОБА_5 . Заперечення заяви з тих підстав, що її подання було викликане лише зверненням батька дітей до служби у справах дітей з метою перевірки умов проживання дітей із матір`ю та для підготовки висновку щодо визначення способів його участі у вихованні дітей, що, на думку цього учасника процесу свідчить про наявність спору щодо участі батька у вихованні дітей, не спростовує доводів заявниці та фактичних підстав заяви по суті. Докази по суті питання, які б спростовували доводи заявниці, заінтересованою особою суду не надавалися. Крім того, фактичне ототожнення спору про участь батька у вихованні дітей (в разі наявності такого) з домашнім насильством цілком безпідставне, оскільки це різні правовідносини, що виникають з різних підстав і регулюються та розв`язуються в різний спосіб.

Отже, ОСОБА_5 брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції та виконуючи процесуальні обов`язки, реалізуючи процесуальні права на власний ризик і розсуд, не маючи для того перешкод не спростував у змагальному процесі у належний процесуальний спосіб доводів заявниці та наданих нею доказів (ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України).

У силу положень ст. 26 ч. 1 п.п. 1, 2 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. 350-1, ст. 350-2 ч. 1 п.п. 1, 3, ст. 350-6 ч.ч. 1, 2, 4 ЦПК України, ОСОБА_1 управі була звернутися як у власних інтересах, так і на забезпечення та захист інтересів дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду по видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_5 , а суд в разі задоволення заяви видає такий припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на строк від одного до шести місяців, рішення суду підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що заявниця ОСОБА_1 рішення суду не оскаржувала, а доводи апеляції ОСОБА_5 , які збігаються за змістом із його позицією, заявленою в суді першої інстанції, не спростовують правильності по суті, законності та справедливості судового рішення, на підставі ст. 375 ЦПК України слід апеляцію залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 10 березня 2022 року.

Судді