Провадження № 2/235/732/22
Справа № 235/814/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2022 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря судового засідання Овчаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 27.04.2007 року по 31.03.2016 року та з 27.06.2018 року по 14.06.2021 року, звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

03.11.2021 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного, яким йому встановлено професійні захворювання: Хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі загострення, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (один-два). Хронічна радикулопатія L5,S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість І ст. (початкові явища) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3

23.11.2021 року він первинно був оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, де йому було встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності з 23.11.2021 року безстроково, визнано первинно інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями з 23.11.2021 року безстроково, визначена потреба у медичній та соціальній допомозі (медикаментозне лікування за професійними захворюваннями, санаторно-курортне лікування), рекомендовано «Д» терапевта, лор.

Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зав`язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральна шкода, яку позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 422 500,00 грн.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив, в якому зазначив, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач зазначає, що перебував в трудових відносинах з відповідачем з 27.04.2007 року по 31.03.2016 року та з 27.06.2018 року по 14.06.2021 року.

Під час роботи ним були отримані професійні захворювання: Хронічний бронхіт Хронічна радикулопатія L5,S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Приглухуватість.

23.11.2021 позивачу було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності.

Позивач зазначає, що період виникнення професійного захворювання припадає на періоди перебування в трудових відносинах з відповідачем.

Як зазначено в позовній заяві, негативні ознаки професійних захворювань стали проявлятися у позивача протягом роботи на підприємстві, однак усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію ПрАТ «ШУ «Покровське» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

Слід зазначити, що оформляючи трудові відносини з позивачем, згідно ст. 29 КЗпП України, ст.5 Закону України «Про охорону праці», позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу.

Позивач сам зазначає у позовній заяві про те, що робота в шахті є роботою з небезпечними та шкідливими умовами праці, а саме це виробничі процеси та (або) види робіт, що супроводжуються об`єктивними факторами, які створюють загрозу для здоров`я та життя працівників. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я.

За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів, однак продовжив працювати, не зважаючи на погіршення стану свого здоров`я та можливість розвитку професійного захворювання.

Крім того, позивач зазначає, що професійні захворювання виникли внаслідок праці в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, однак за весь період роботи на ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача.

Пунктом 20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03.11.2021р. встановлено, що у зв`язку з тривалою роботою ОСОБА_1 в умовах дії шкідливих факторів, осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо.

Підставою для відшкодування моральної шкоди працівнику є доведеність сукупності наступних обставин: факту порушення прав працівника у сфері трудових відносин, як наслідку протиправного винного діяння підприємства; факт заподіяння працівнику моральної шкоди у вигляді моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи потребі у докладені додаткових зусиль для організації свого життя; наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями/бездіяльністю підприємства та завданою моральною шкодою; обґрунтованість розміру моральної шкоди та його підтвердження відповідними доказами. Позивач, стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Розмір моральної шкоди є таким, що розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав. Крім того, єдиним допустимим засобом доказування наявності (спричинення) моральної шкоди у позивача в результаті виробничої травми є висновок експерта за наслідками відповідної експертизи.

Позивачем помилково сприймається як доказ вини відповідача у виникненні професійного захворювання той факт, що повідомлення про виявлене та встановлене професійне захворювання було направлено на адресу відповідача, оскільки відповідно п. 101 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №337 від 17.04.2019р. у разі коли хворий працював на кількох підприємствах (в установах, організаціях), де були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), або за кількома професіями, під час роботи за якими були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), повідомлення за формою П-3 надсилається на останнє підприємство (в установу, організацію), де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння).

Даний випадок професійного захворювання взято до обліку ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» виключно на підставі п. 101 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 337 від 17.04.2019р., як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах.

Крім того, позивачем, в якості факту спричинені моральних страждань помилково прийнятий висновок МСЕК від 23.11.2021 р. про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 65 % по профзахворюванню. Однак, висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого.

В матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби.

Підсумовуючи вищевикладене, вважаю, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак, при цьому продовжував працювати в умовах шкідливих факторів до 14.06.2021 р., тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 1 України «Про охорону праці».

Позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові.

Крім того, позивачу по справі Фондом професійних захворювань були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток.

Також, просив суд прийняти до уваги, що згідно із висновком МСЕК, позивачеві встановлено 3 групу інвалідності, у відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затв. постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.09р., є робочою. Інваліди III групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач права на працю не позбавлений.

Таким чином, вважаю, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 422 500,00 грн., враховуючи обставини отримання професійного захворювання та ступінь втрати працездатності (65%), не відповідає вимогам розумності і справедливості та практиці, що склалася в судах Донецької області.

Вимога позивача про стягнення 422 500,00 грн., як компенсації моральної шкоди з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» є безпідставно завищеною, та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості Якщо суд вирішить задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди, просимо встановити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню із умовного розрахунку за 1% - 600 грн., тобто не більше 39000 грн, в остаточній частині позову в задоволенні позивачу просив відмовити.

Крім того, у разі вирішення справи на користь позивача, просив суд звернути увагу, що відповідно до п.п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім:сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин.

Позивач працював у ПрАТ "Шахтоуправління "Покровське" з 27 квітня 2007 року по 31 березня 2016 року та з 27 червня 2018 року по 14 червня 2021 року, звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.11-15).

Згідно медичного висновку центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) від 5 жовтня 2021 року № 2/51 позивачу встановлено професійні захворювання Хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі загострення, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (один-два). Хронічна радикулопатія L5,S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість І ст. (початкові явища) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.24).

Як зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 3 листопада 2021 року, затвердженого 3 листопада 2021 року Начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці В.Король, професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів пил, фізичні навантаження, робоча поза, вимушені нахили (а.с.28-31).

За висновком МСЕК серія 12ААА № 106207 від 23.11.2021р. позивачу вперше встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності (35 % - хронічна п/кр радикулопатія, 25 % - за хронічним бронхітом, 5% - за хронічною приглухуватістю) з 23.11.2021 року безстроково, рекомендовано медикаментозне, санітарно-курортне лікування (а.с.34).

Згідно копії довідки МСЕК серії 12 ААВ № 547556 від 23.11.2021р. позивачу первинно встановлена 3 група інвалідності за профзахворюваннями з 23.11.2021 року безстроково, рекомендовано «Д» терапевта, невролога, лор (а.с.33).

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Згідно з роз`ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Судом установлено, що позивач працював у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійних захворювань, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), довідок МСЕК, випискою з медичної карти стаціонарного хворого, медичним висновком ЦЛЕК про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання, повідомлення про професійне захворювання (отруєння).

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у 40 000 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача, а сплачений при зверненні до суду судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу пропорційно задоволеної частини позовних вимог.

З урахуванням вказаних вимог закону, процент задоволених судом позовних вимог за позовом становить 9,47 %, з розрахунку 422 500,00 грн 100%, 40 000 грн х%, х = 40 000 грн х 100% : 422 500,00 грн.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 93,98 грн, з розрахунку 9,47 % х 992,40 грн : 100%.

Відповідно до ст.23 ЦК України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (м. Покровськ Донецької області, площа Шибанкова, будинок 1а, код ЄДРПОУ 13498562) про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями та їх наслідками, 40 000 (сорока тисяч) гривень без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" в дохід держави судовий збір в розмірі 93 (дев`яноста трьох) гривень 98 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Г.В. Назаренко