Справа № 347/1006/21
Провадження № 22-ц/4808/417/22
Головуючий у 1 інстанції Гордій В.І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

з участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Косівського районного суду від 16 листопада 2021 року, вскладі судді Гордія В.І., у справі за позовом АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу,

в с т а н о в и в:

31 травня 2021 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 року по 01.05.2021 року у сумі 4679,14 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» здійснює на території Івано-Франківської області господарську діяльність з розподілу природного газу у тому числі і побутовим споживачам, а з 29.06.2017 року є оператором газорозподільної системи.

З грудня 2015 року договірні відносини щодо розподілу природного газу між АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» та побутовим споживачем природного газу врегульовано умовами Типового договору розподілу природного газу.

Фактом приєднання побутового споживача до умов вказаного договору є документально підтверджене споживання ним природного газу у житловому приміщенні та сплата рахунка Оператора ГРМ по особовому рахунку , відповідно до якого встановлено щомісячне споживання даним споживачем певних об`ємів природного газу та періодичне проведення оплати за розподіл природного газу та за газопостачання в період з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2021 року. Відповідачу станом на 01.010.2019 року визначено місячну замовлену потужність по об`єкту даного споживача 204,83 м куб за кожен місяць на період з січня 2020 року до 31 грудня 2020 року включно, а станом на 01.10.2020 року - 172,65 м. куб на період з січня 2021 року до 31.12.2021 року.

Позивач, посилаючись на те, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання по своєчасному розрахунку за розподіл природного газу, просив стягнути з неї заборгованість за надану послугу з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 року по 01.05.2021 року в сумі 4679,14 грн.

Заочним рішенням Косівського районного суду від 16 листопада 2021 року задоволено позов АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» 4679,14 грн заборгованості за послугу з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 року по 01.05.20214 року та 2270 грн витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи.

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що вона являється підписантом затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року Типового договору розподілу природного газу. Суд взяв до уваги надану позивачем, як доказ, заяву-приєднання від 01.04.2016 року, яка нібито засвідчена її підписом, натомість судом проігноровано подане нею пояснення про те, що вона не підписувала жодної заяви-приєднання.

В основу рішення, як доказ наявності між нею та позивачем договірних відносин щодо розподілу природного газу, судом хибно взято інформацію про використання нею природного газу протягом 2016-2021 року за показниками лічильника і стан розрахунків за спожитий природний газ, оскільки в матеріалах справи відсутні докази що природний газ їй постачався саме позивачем.

Апелянт вказує, що всі газові комунікації перебувають в територіальній громаді, тому невідомо яким чином ці комунікації використовує позивач.

Позивачем не надано доказів того, що ГРМ на законних підставах перебувають у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просила рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» до неї про стягнення заборгованості за послугу з розподілу природного газу відмовити.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянтки ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянтки, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позову АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз», суд виходив з того, що відповідачка користуючись послугами позивача з розподілу природного газу не виконала зобов`язання по оплаті за надані послуги за період з 01.01.2020 року по 01.05.20214 року у сумі 4679,14 грн.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами 1,5,6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу в домоволодінні по АДРЕСА_1 .

АТ «Івано-Франківськгаз» є оператором ГРМ, який уповноважений надавати послуги з розподілу природного газу, в тому числі в домоволодіння відповідачки ОСОБА_1 .

Між сторонами виник спір щодо заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Аналіз зазначених положень вказує на те, що цивільні правовідносини регулюються, в першу чергу, договором, у даному випадку спірних правовідносин - Типовим договором розподілу природного газу, нормами ЦК України, інших законів, зокрема законом України «Про ринок природного газу», іншими нормативно-правовими актами органів державної влади, в тому числі затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494 Кодексом газорозподільних систем.

Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Відповідно до п.1. 2 VI Розділу Кодексу газорозподільних систем, суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.3, 1.4 Розділу І Типового договору розподілу природного газу (у відповідній редакції на час виникнення спірних відносин), затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498, Типовий договір розподілу природного газу (далі - Договір) є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Послуга з розподілу природного газу - послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи в межах приєднаної потужності його об`єкта і розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача.

Згідно з Розділом ІІ Типового договору розподілу природного газу за цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Обов`язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

Так, згідно долученої позивачем заяви від 01.04.2016 року ОСОБА_1 підписала заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) (а.с.9).

Відповідачка ОСОБА_1 у своєму поясненні на позов від 04 жовтня 2021 року та в апеляційній скарзі заперечила факт підписання нею заяви-приєднання від 01.04.2021 року, посилаючись на те, що підпис виконано не нею, однак не ставила питання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи на підтвердження того, що підпис у заяві-приєднанні виконаний не нею, а іншою особою.

Разом з тим, відповідно до Акту № /1439 від 10 січня 2017 року між ОСОБА_1 та оператором газорозподільної системи Косівської філії Снятинського відділення ПАТ «Івано-Франківськгаз» встановлено межу балансової вартості та експлуатаційної відповідальності сторін в системах газопостачання. Факт підписання даного акту відповідачка не заперечила (а.с.97).

Крім того, позивачем надано документально підтверджене споживання відповідачкою природного газу та сплата нею рахунка Оператора ГРМ, що підтверджується робочим листком контролера, витягом з робочої бази АТ «Івано-Франківськгаз» по особовому рахунку та інформацією про стан розрахунків за спожитий природний газ та послуги з його розподілу за період з 01.01.2016 року по 01.04.2021 року.

Відповідачка не спростувала документально підтверджене споживання нею природного газу, а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 16 листопада 2021 рокубез зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 березня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук В.А. Девляшевський