Провадження № 2/201/898/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Батманової В.В.

за участю секретаря Турбаївської М.В.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ реальної частки домоволодіння, що є у спільній частковій власності,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ реальної частки домоволодіння, що є у спільній частковій власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є одним із співвласників житлового будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 178,0 кв. м, в тому числі житловою площею 88,2 кв. м. Зазначений будинок облаштований двома окремими в`їздами на його територію, має два окремих входи. За будинком закріплено земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Співвласниками спірного домоволодіння є позивач та відповідач. Між співвласниками існувала домовленість щодо користування приміщеннями домоволодіння, проте протягом останнього часу між сторонами виникли непорозуміння. Кожному із учасників спільної часткової власності належить 1/2 частина будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на 25.06.2021 року, згідно технічного паспорту до інвентаризаційної справи № ДМР29190, домоволодіння АДРЕСА_2 складається з: житлового будинку літ.А-1, житловою площею 88,2 кв.м., загальною площею 178,0 кв.м., гаражу літ.Б, оглядової ями під літ.Б, душу літ. В, споруд № 1-6,1,І,ІІІ. У фактичному користуванні позивача перебувають приміщення будинку загальною площею 83,5 кв. метрів, житловою площею 44,3 кв. метрів, що складаються з : коридор площею 7,4 кв. метрів; кухня площею 7,4 кв. мерів; санвузол площею 4,5 кв. метрів, коридор площею 3,4 кв. метрів, гардеробна площею 6,0 кв. метрів, житлова кімната площею 21,6 кв. метрів, житлова кімната площею 13,2 кв. метрів сарай (літера Б), житлова кімната площею 8,5 кв. метрів, передпокій площею 11,3 кв. метрів. У фактичному користуванні відповідача перебувають приміщення будинку загальною площею 85,5 кв. метрів, житловою площею 44,9 кв. метрів, що складаються з: коридор площею 4,9 кв. метрів; передпокій площею 5,4 кв. мерів; житлова кімната площею 10,4 кв. метрів, житлова кімната площею 12,8 кв. метрів, житлова кімната площею 21,7 кв. метрів, коридор площею 9,6 кв. метрів, санвузол площею 9,1 кв. метрів, кухня площею 11,6 кв. метрів.

У зв`язку з викладеним просив виділити у приватну власність ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) належну йому 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, приміщення будинку загальною площею 83,5 кв.м., що складається з: коридор площею 7,4 кв. метрів; кухня площею 7,4 кв. мерів; санвузол площею 4,5 кв. метрів, коридор площею 3,4 кв. метрів, гардеробна площею 6,0 кв. метрів, житлова кімната площею 21,6 кв. метрів, житлова кімната площею 13,2 кв. метрів сарай (літера Б), житлова кімната площею 8,5 кв. метрів, передпокій площею 11,3 кв. метрів. Виділити у приватну власність ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) належну їй 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, приміщення будинку загальною площею 85,5 кв.м., що складається з: коридор площею 4,9 кв. метрів; передпокій площею 5,4 кв. мерів; житлова кімната площею 10,4 кв. метрів, житлова кімната площею 12,8 кв. метрів, житлова кімната площею 21,7 кв. метрів, коридор площею 9,6 кв. метрів, санвузол площею 9,1 кв. метрів, кухня площею 11,6 кв. метрів, гараж літ.Б, оглядова яма під літ.Б, душ літ. В, споруди № 1-6,1,І,ІІІ. Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на житловий будинок по адресу: АДРЕСА_1 , загальною площею 178,0 кв. метрів з відповідними надвірними будівлями та спорудами шляхом його поділу в натурі. Поділити в натурі земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Виділити ОСОБА_3 частку та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:179:0035. Виділити ОСОБА_2 частку та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:179:0035. Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:179:0035.

Позивач надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач також надала заяву в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України та ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи 04.10.2021 здійснювався за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Судом встановлено, що позивач є одним із співвласників житлового будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 178,0 кв. м, в тому числі житловою площею 88,2 кв. м.

Зазначений будинок облаштований двома окремими в`їздами на його територію, має два окремих входи. За будинком закріплено земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Співвласниками спірного домоволодіння є позивач та відповідач.

Між співвласниками існувала домовленість щодо користування приміщеннями домоволодіння, проте протягом останнього часу між сторонами виникли непорозуміння.

Кожному із учасників спільної часткової власності належить 1/2 частина будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на 25.06.2021 року, згідно технічного паспорту до інвентаризаційної справи № ДМР29190, домоволодіння АДРЕСА_2 складається з: житлового будинку літ.А-1, житловою площею 88,2 кв.м., загальною площею 178,0 кв.м., гаражу літ.Б, оглядової ями під літ.Б, душу літ. В, споруд № 1-6,1,І,ІІІ (а.с. № 10-16, 19-21).

У фактичному користуванні позивача перебувають приміщення будинку загальною площею 83,5 кв. метрів, житловою площею 44,3 кв. метрів, що складаються з : коридор площею 7,4 кв. метрів; кухня площею 7,4 кв. мерів; санвузол площею 4,5 кв. метрів, коридор площею 3,4 кв. метрів, гардеробна площею 6,0 кв. метрів, житлова кімната площею 21,6 кв. метрів, житлова кімната площею 13,2 кв. метрів сарай (літера Б), житлова кімната площею 8,5 кв. метрів, передпокій площею 11,3 кв. метрів.

У фактичному користуванні відповідача перебувають приміщення будинку загальною площею 85,5 кв. метрів, житловою площею 44,9 кв. метрів, що складаються з: коридор площею 4,9 кв. метрів; передпокій площею 5,4 кв. мерів; житлова кімната площею 10,4 кв. метрів, житлова кімната площею 12,8 кв. метрів, житлова кімната площею 21,7 кв. метрів, коридор площею 9,6 кв. метрів, санвузол площею 9,1 кв. метрів, кухня площею 11,6 кв. метрів.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

У спорах про поділ житлового будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу.

Верховний Суд України у постанові від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 дійшов висновок, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під не співмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6- 1443цс16 дійшов висновку висновок, що "виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно".

Частиною першою статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику».

Враховуючи викладене, суд вважає, що існують всі підстави для того, щоб задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ реальної частки домоволодіння, що є у спільній частковій власності.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 724,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ч.4 ст.223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про виділ реальної частки домоволодіння, що є у спільній частковій власності задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на житловий будинок по адресу: АДРЕСА_1 , загальною площею 178,0 кв. метрів з відповідними надвірними будівлями та спорудами шляхом його поділу в натурі.

Виділити у приватну власність ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) належну йому 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, приміщення будинку загальною площею 83,5 кв.м., що складається з: коридор площею 7,4 кв. метрів; кухня площею 7,4 кв. мерів; санвузол площею 4,5 кв. метрів, коридор площею 3,4 кв. метрів, гардеробна площею 6,0 кв. метрів, житлова кімната площею 21,6 кв. метрів, житлова кімната площею 13,2 кв. метрів сарай (літера Б), житлова кімната площею 8,5 кв. метрів, передпокій площею 11,3 кв. метрів.

Виділити у приватну власність ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) належну їй 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, приміщення будинку загальною площею 85,5 кв.м., що складається з: коридор площею 4,9 кв. метрів; передпокій площею 5,4 кв. мерів; житлова кімната площею 10,4 кв. метрів, житлова кімната площею 12,8 кв. метрів, житлова кімната площею 21,7 кв. метрів, коридор площею 9,6 кв. метрів, санвузол площею 9,1 кв. метрів, кухня площею 11,6 кв. метрів, гараж літ.Б, оглядова яма під літ.Б, душ літ. В, споруди № 1-6,1,І,ІІІ.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:179:0035.

Виділити ОСОБА_3 частку та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:179:0035.

Виділити ОСОБА_2 частку та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:179:0035.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова