Справа № 162/773/21 Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В. Д.
Провадження № 22-ц/802/287/22 Категорія: 96 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центр надання адміністративних послуг Любешівської селищної ради Волинської області, приватний нотаріус Любешівського районного нотаріального округу Волинської області Добровольська Ганна Федорівна, про встановлення факту, що має юридичне значення за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою, обґрунтовуючи вимоги тим, що її батьку ОСОБА_2 на праві приватної власності належала присадибна земельна ділянка площею 0,15 га, кадастровий номер :01:001:1146. За його бажанням вказану земельну ділянку було розділено на дві самостійні земельні ділянки, а земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1146 у кадастровій карті України значиться як архівна.

Заявник зазначала, що рішенням Любешівської селищної ради № 6/26 від 30 березня 2016 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:1146 ОСОБА_2 площею 0,0767 га (кадастровий номер :01:001:1832) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цим же рішенням ОСОБА_2 зобов`язано зареєструвати право власності на земельну ділянку площею 0,0767 га, кадастровий номер :01:001:1832. Рішенням Виконавчого комітету Любешівської селищної ради № 3 від 08 квітня 2016 року земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:1832, яка утворена в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1146, було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 . Внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1146 утворилися дві земельні ділянки площею 0,0767 га, кадастровий номер :01:001:1832 за адресою: АДРЕСА_2 , та площею 0,0733 га, кадастровий номер :01:001:1833 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник також вказувала, що 14 грудня 2016 року ОСОБА_2 вирішив подарувати їй земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1832 та звернувся з цього приводу до приватного нотаріуса Добровольської Г. Ф. У пункті 1.2. договору дарування зазначено про відчуження дарувальником земельної ділянки площею 0,0767 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 . У договорі також зазначено, що земельна ділянка належить дарувальнику на підставі рішення Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області від 30 березня 2016 року № 6/26, а державна реєстрація права власності здійснена державним реєстратором Колайчуком І. М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, кадастровий номер :01:001:1146.

Водночас ні вона, ні її батько не звернули уваги, що державний реєстратор Колайчук І. М. зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,0767 га за адресою: АДРЕСА_2 , під архівним кадастровим номером. Цю ж помилку в договір дарування внесла і приватний нотаріус Добровольська Г. Ф. Лише 28 листопада 2021 року вона виявила, що власника земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1832 немає. Земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1146 значиться як неіснуюча, в той же час у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вона зазначена як власник вказаної земельної ділянки.

В позасудовому порядку виправити помилки, допущені державним реєстратором та нотаріусом, на даний час неможливо, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 дарувальник земельної ділянки ОСОБА_2 помер, тому звернення до суду з позовом про скасування запису державного реєстратора та договору дарування земельної ділянки, не відновить її права, оскільки ОСОБА_2 через смерть уже не зможе повторно подарувати їй земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1832.

Ураховуючи наведене, заявник ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що за договором дарування земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Любешівського районного нотаріального округу Волинської області Добровольською Г. Ф. 14 грудня 2016 року, ОСОБА_2 подарував їй земельну ділянку площею 0,0767 га, кадастровий номер :01:001:1832 площею 0,0767 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2021 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзивів на апеляційну скаргу заінтересовані особи не подавали.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи та причини неявки учасників справи суд апеляційної інстанції визнає неповажними.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 01 березня 2022 року - дата складення повного судового рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Звертаючись до суду з цією заявою, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що державний реєстратор Колайчук І. М. зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,0767 га за адресою: АДРЕСА_2 , під архівним кадастровим номером і цю помилку в договір дарування внесла і приватний нотаріус Добровольська Г.Ф. Лише 28 листопада 2021 року вона виявила, що власника земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1832 немає. Земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1146 значиться як неіснуюча, в той же час Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вона зазначена як власник вказаної земельної ділянки. В позасудовому порядку виправити помилки, допущені державним реєстратором та нотаріусом, на даний час неможливо, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 дарувальник земельної ділянки ОСОБА_2 помер, у зв`язку з чим звернення до суду з позовом про скасування запису державного реєстратора та договору дарування земельної ділянки, не відновить її права, оскільки ОСОБА_2 через смерть уже не зможе повторно подарувати їй земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1832.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими законом пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 роз`яснено, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтями 14, 24, 26 зазначеного Закону передбачено алгоритм дій та можливі рішення державного реєстратора у випадку внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей з технічними помилками.

Так, п. 6.16. Правил ведення нотаріального діловодства, який затверджено наказом Міністерства юстиції України № 3253/5 від 22 грудня 2010 року, також передбачає можливість виправлення технічних помилок нотаріуса у позасудовому порядку.

Водночас як встановлено судом першої інстанції, у поданих ОСОБА_1 документах відсутні відомості про те, що вона зверталася до державного реєстратора та приватного нотаріуса з вимогою виправити згадані помилки. При цьому законодавство не визначає суд суб`єктом виправлення помилок державного реєстратора чи нотаріуса. Суд також не наділений повноваженнями у порядку окремого провадження встановлювати належність предмету нотаріально посвідченого договору про відчуження нерухомого майна.

Разом з тим, у випадку відмови державного реєстратора у виправленні помилок у правовстановлюючих документах заявник має право оскаржити дії державного реєстратора та нотаріуса або ж звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Встановивши, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, суд першої інстанції дійшов цілком правильного висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 про те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються наведеними висновками суду першої інстанції та встановленими у справі обставинами.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам заяви, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2021 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: