ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2210/22 Справа № 202/1772/21 Суддя у 1-й інстанції - Кухтіна Г.О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства Комбінат Салют Державного агентства резерву України на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року у справі за позовною ОСОБА_1 до Державного підприємства Комбінат Салют Державного агентства резерву України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Комбінат Салют Державного агентства резерву України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що порушенно процедуру звільнення, а саме: ч. 2 ст. 28 КЗпП України в частині завчасного попередження про звільнення, відсутності підстав для звільнення позивача з посади через відсутність кваліфікації, звільнення позивача без згоди профспілкової організації ст. 43 КЗпП України та винесення оспорюваного наказу та запису у трудову книжку з порушенням інструкції з діловодства відповідача.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд поновити його на посаді начальника служби безпеки Державного підприємства Комбінат Салют Державного агенства резерву України;

стягнути з Державного підприємства Комбінат Салют Державного агентства резерву України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2021 до дня поновлення на роботі (т.1, а.с.1-3).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агенства резерву України про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агенства резерву України № 28 від 01 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби безпеки Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агенства резерву України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника служби безпеки Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агенства резерву України з 16 квітня 2021 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агенства резерву України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 01.03.2021 року по 16.04.2021 року.

Вирішено питання стосовно судового збору (т.1, 51-54).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Державне підприємство Комбінат Салют Державного агентства резерву Українизвернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 15-ОС від 29.01.2021 позивач був прийнятий на посаду начальника служби безпеки Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агенства резерву України.

Наказом № 28 від 01.03.2021, підписаного в.о. директора Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агенства резерву України Британ С.В., ОСОБА_2 звільнено з посади начальника служби безпеки Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агенства резерву України з 01.03.2021, у зв`язку із встановленням його невідповідності займаній посаді під час строку випробування, згідно п. 11 ст. 40 КЗпП України.

02.02.2021 наказом № 19-к ОСОБА_3 було призначено виконуючим обов`язки директора ДП «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України з 04.02.2021.

У відповідності до копії листа № 0424-221/6193 від 25.02.2021 детектива Національного бюро Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Дячука І. у межах кримінального провадження № 0000711 від 09.11.2020 здійснюється досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України щодо можливих протиправних дій службових осіб ДП «Комбінат «Салют» спрямованих на приховування слідів корупційних кримінальних правопорушень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, а тому його трудові права підлягають захисту шляхом визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі на займаній посаді, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст.5 ЦПК України).

Згідно зі статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з частиною першою статті 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

У період випробування на працівників поширюється законодавство про працю (частина друга статті 26 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації - шести місяців.

Частиною другою статті 28 КЗпП України передбачено, що у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Термін «невідповідність» означає, що підставою для звільнення не може бути порушення трудової дисципліни. За такі порушення працівник може бути звільнений на підставі відповідних статей КЗпП України, а не за результатами випробування.

Отже, підставою для звільнення за результатами випробування може бути тільки невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий.

При цьому, вирішення питання відповідності працівника займаній посаді є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.

Пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено звільнення працівника через встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Звільнення на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП України з урахуванням частини другої статті 28 КЗпП України має відбуватися за наступних умов: 1) встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі; 2) письмове попередження працівника про звільнення за три дні; 3) звільнення проводиться протягом строку випробування.

За загальним правилом, що відповідає положенням ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року "Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця" під час розгляду судами спорів про поновлення на роботі обов`язок доказування законності звільнення покладається на роботодавця (відповідача) (постанова ВС від 02 серпня 2018 року, справа № 465/2454/16-ц, провадження № 61-902св18).

Однак, в супереч вимогам законодавства, відповідачем не було доведено про невідповідність позивача займаній посаді, доказів належного та завчасного повідомлення позивача про його звільнення також не встановлено.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що відповідачем не було дотримано вимог трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП.

Враховуючи, що позивач був звільнений без законних підстав, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що наказ № 28 від 01.03.2021, Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агенства резерву України про звільнення ОСОБА_2 згідно п. 11 ст. 40 КЗпП України є незаконним.

При визначенні розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу суд першої інстанції керувався частиною другою статті 235 КЗпП.

Згідно частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року,не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Дійшовши до висновку про незаконне звільнення позивача, суд першої інстанції на підставі положень статті 235 КЗпП України правильно встановив, що період вимушеного прогулу, який підлягає оплаті, з 01 березня 2021 року по 16 квітня 2021 року включно, тобто з моменту звільнення до ухвалення судового рішення.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства Комбінат Салют Державного агентства резерву України залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: