БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/6/22
Справа № 356/212/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.02.2022 Березанський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Капшученко І. О.
за участю секретаря Бабінець Н. Г.
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно за набувальною давністю
До Березанського міського суду Київської області звернулась ОСОБА_1 з вказаним вище позовом.
Позовна заява з урахуванням поданих 04.05.2020, 18.11.2020 та 27.09.2021 уточнень обґрунтована тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26.02.1983 державним нотаріусом Баришівського районного нотаріальної округу Маховкою Ю. І., позивач ОСОБА_5 являється власником 7/9 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які остання успадкувала після смерті своєї бабусі, ОСОБА_6 . Як вказує позивач, на решту 2/9 частини спадщину ніхто не прийняв, тому вказана частка згідно ст. 555 ЦК УРСР 1963 року перейшла до держави. В ході розгляду справи позивачу стало відомо, що окрім неї, іншими спадкоємцями ОСОБА_6 являються два її сини: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ОСОБА_7 за прийняттям спадщини протягом передбаченого законом строку не звертався. В свою чергу, ОСОБА_8 спадщину прийняв та написав відповідну заяву до Баришівської районної державної нотаріальної контори від 13.11.1982. Як вказує позивач, ОСОБА_8 має право на обов`язкову частку в спадковому майні, що становить 2/9 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померли. Кінцевими спадкоємцями 2/9 частин спірного спадкового майна, що за життя належало ОСОБА_6 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , котрі, в свою чергу, успадкували право на спадщину (2/9 частин спірного будинку) після смерті своєї матері ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а та, в свою чергу, успадкувала вказане право після смерті своєї сестри ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_8 . Починаючи з 1983 року і до теперішнього часу позивач відкрито і безперервно володіє всім будинком, включно з 2/9 частками, спадкоємцями яких є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . За таких обставин, посилаючись на положення ст.ст. 335, 344 ЦК України, просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 2/9 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в порядку спадкування перейшли до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі поданих ними заяв до Другої Дрогобицької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 08.05.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 04.10.2021 за клопотанням позивача до участі в справі у якості співвідповідачів залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 20.12.2021 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті.
05.10.2020 через канцелярію суду від виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив, вважаючи його незаконним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, предметом позову є спадкове майно, позивач є спадкоємцем п`ятої черги, а тому визнати за нею право власності за набувальною давністю відповідно до положень ст. 344 ЦК України неможливо, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.09.2019 по справі № 639/8577/16-ц. Дій, передбачених ст. 549 ЦК УРСР, щодо прийняття спадщини на 2/9 частини спірного житлового будинку, позивач не вчинила. За таких обставин, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог (Т.1,а.с.87-89).
Позивач та її представник адвокат Семиряка О. М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, в ньому наведених, позов просили задовольнити.
Позивач пояснила, що померла ОСОБА_6 була її бабусею, яка заповіла їй житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті тримала свідоцтво про право на спадщину на 7/9 частини вказаного будинку. Окремо відзначила, що проживає у цьому будинку від народження, зробила там ремонт та істотно його добудувала.
Представник відповідача виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області та відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в судові засідання з розгляду справи по суті, призначені на 20.01.2022 та 23.02.2022, не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило (Т.2,а.с.119,123,130-132,136-137).
За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Так, відповідно до п.п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, а також проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами за відсутності відповідачів відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши та проаналізувавши в сукупності докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин прийшов до наступних висновків.
Так, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції у Київській області 17.09.2020, актовий запис № 59 (Т.1,а.с.75).
Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належний їй згідно свідоцтва про право на спадщину № 370 від 23.03.1976 житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 ) (Т.1,а.с.105-106).
За життя ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Маховкою Ю. І. 13.06.1979 за № 125, яким вказаний вище житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , заповідала ОСОБА_11 (Т.1,а.с.101-на звороті).
За прийняттям спадщини та видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з відповідною заявою від імені неповнолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 17.08.1982 звернувся її батько ОСОБА_12 , вказавши в заяві про наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку згідно ст. 535 ЦК УРСР 1963 року, а саме синів померлої ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (Т.1,а.с.101).
15.10.1996 ОСОБА_11 уклала шлюб з громадянином ОСОБА_13 , змінивши після реєстрації шлюбу прізвище на « ОСОБА_14 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданим 15.10.1996 Відділом реєстрації актів громадянського стану Березанського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 100 (Т.1,а.с.8).
26.02.1983 державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Маховкою Ю. І. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 632, зареєстрованого 01.04.1983 Переяслав-Хмельницьким міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 10 за реєстровим № 79, стр. 176, згідно якого власником 7/9 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_15 ; 2/9 частини будинку залишились відкритими (Т.1,а.с.9-10,14,107).
13.11.1982 ОСОБА_8 звернувся до Баришівської державної нотаріальної контори разом із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 , та просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на частину будинку (Т.1,а.с.103-104).
Згідно з довідкою від 04.02.1983 № 177, ОСОБА_8 перебуває на обліку в Баришівському відділі соціального забезпечення і одержує пенсію по інвалідності за загальним захворюванням ІІ групи (Т.1,а.с.103-на звороті).
ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_8 , а ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_7 , що підтверджується записами актів про смерть № 56 від 23.03.1985 та № 68 від 18.04.1997 відповідно, а також свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 серії НОМЕР_3 від 23.03.1985 (Т.1,а.с.122-123,182).
Спадщину після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , прийняла його дружина ОСОБА_10 , подавши 02.10.1985 до Баришівської державної нотаріальної контори відповідну заяву, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 373, заведеної після смерті ОСОБА_8 (Т.1,а.с.180-192).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 13.09.1996 відділом реєстрації актів громадянського стану Березанського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 169, а також копією запису акту про смерть від 13.09.1996 (Т.1,а.с.205,218).
За прийняттям спадщини та видачею свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 , разом з відповідними заявами звернулись її сестри ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , що підтверджується матеріалами відповідної спадкової справи № 21/01 (Т.1,а.с.216-222).
За даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , актовий запис про смерть № 13 складений 12.02.2009 виконавчим комітетом Гаспринської селищної ради м. Ялта, АРК; згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 64902952 від 26.05.2021 та № 65300219 від 23.06.2021 після смерті ОСОБА_16 . Першою ялтинською державною нотаріальною конторою 05.03.2009 заведено спадкову справу № 46514687 (номер у нотаріуса 237) та видано свідоцтво про право на спадщину від 17.02.2010 № 2-269, дані про спадкоємців відсутні; місцем зберігання спадкової справи є Перша ялтинська державна нотаріальна контора (Т.1,а.с.245-246,Т.2,а.с.7-8,10,25).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 04.08.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 223, а також даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян (Т.2,а.с.11,48).
Відповідно до матеріалів спадкової справи № 241/2011, після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину прийняли її доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (Т.2,а.с.44-78).
За змістом акту обстеження житлово-побутових умов № 2628 від 27.12.2019, ОСОБА_1 від народження постійно проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1,а.с.13).
Згідно з довідкою КНП КОР «Лівобережне бюро технічної інвентаризації» від 15.01.2020 № 6, інформація щодо реєстрації права власності на 2/9 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня; згідно відповіді на адвокатський запит № 9-20-1224 від 17.07.2020, Березанська міська рада як орган місцевого самоврядування не зверталась до суду із заявою про визнання спадщини померлої ОСОБА_6 відумерлою (Т.1,а.с.14,98).
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що є сусідом позивача та проживає по АДРЕСА_3 з самого народження. Скільки себе пам`ятає, позивач проживала в будинку поряд, робила там ремонти.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Отже, з аналізу вказаного випливає, що право власності за набувальною давністю виникає лише за сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.
Відсутність хоча б однієї з наведених вище умов виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю.
Так, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).
Відсутність добросовісності в позивача щодо заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені ст. 344 ЦК України.
Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Враховуючи, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004, то набувальна давність може застосовуватись з для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 01.01.2001.
Якщо строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001, що узгоджується з роз`ясненнями п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5.
Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Так, проаналізувавши матеріали справи та надані суду докази в їх сукупності, судом встановлено, що позивач, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на 7/9 частини заповіданого їй житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , достеменно знала, що інші 2/9 частини будинку їй не належать та була обізнана про попереднього власника вказаного майна.
Зазначені обставини визнані позивачем в позовній заяві та не заперечувались в судовому засіданні.
Окрім того, про обізнаність позивача з тим, що право власності на спірних 2/9 частини житлового будинку їй не належать, свідчить також долучений нею до матеріалів справи технічний паспорт на вказаний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виданий 11.05.2010, в якому зазначено, що власниками спірного житлового будинку є ОСОБА_15 7/9 частки, та ОСОБА_6 2/9 частки (Т.1,а.с.11-12).
При цьому, всупереч таким твердженням позивача, смерть ОСОБА_6 та необізнаність про наявність інших спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після смерті останньої, не надають позивачу підстав вважати користування чужим майном правомірним.
Окрім того, суд зауважує, що в заяві про прийняття ОСОБА_15 спадщини вказано про наявність інших спадкоємців померлої ОСОБА_6 , які мають право на обов`язкову частку згідно ст. 535 ЦК УРСР 1963 року.
За наведених вище обставин, володіння позивачем спірною частиною житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не можна вважати добросовісним.
Та обставина, що позивач проживає в будинку та користується його частиною, яка їй не належить, здійснює ремонти та оплачує комунальні послуги, не породжує права позивача на набуття права власності за набувальною давністю незалежно від тривалості такого володіння.
Отже, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, позивач не надала жодних належних доказів добросовісності заволодіння нею спірними 2/9 частинами житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як обов`язкової умови набуття права власності за набувальною давністю на підставі положень ст. 344 ЦК України.
За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову з огляду на його безпідставність та недоведеність.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 5, 328, 344 ЦК України, ст.ст. 4-5, 12-13, 76-83, 89, 141, 223, 258-259, 263-266, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно за набувальною давністю відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Повне рішення суду виготовлено 23.02.2022.
Суддя І. О. Капшученко