Справа № 523/9575/21
Провадження №2/523/1092/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"16" лютого 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мурманової І.М.,

за участю секретаря судового засідання Бєлік Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовом Державного виробничого житло-побутового підприємства Української Державної Будівельної корпорації «Укрбуд» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Державне виробниче житло-побутове підприємство Української Державної Будівельної корпорації «Укрбуд» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в оперативному управління позивача перебуває житловим будинок, зо знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що зазначений будинок є державною власністю. Згідно довідки про склад сім`ї та прописку в кімнатах № 661 та АДРЕСА_2 зазначеного будинку зареєстрований, однак з 2019 року не проживає відповідач у справі ОСОБА_1 , який, за вказаною адресою не отримує кореспонденції, в кімнатах відсутні його особисті речі та він не приймає участі у спільному побуті тощо. Наявність реєстрації відповідача, створює підприємству перешкоди щодо розподілу вільних кімнат співробітникам позивача, які потребують поліпшення житлових умов. На підставі викладеного просить визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , та стягнути з відповідача понесені судові витрати

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву.

В судове засідання представник позивача Державного виробничого житло-побутового підприємства Української Державної Будівельної корпорації «Укрбуд» не з`явився, разом з цим, 16.02.2022 року (вх. № 4336) на адресу суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 , про можливість розгляду справи у відсутність представника позивача, в якій представник зазначила про підтримку позовних вимог в повному обсязі (а.с.37).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації (а.с.35-36), на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштової служби «за закінчення терміну зберігання». З заявами про відкладення слухання справи відповідач не звертався, відзиву на позов не надав, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до положення п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України судові повістки фізичним особам, які не мають статусу підприємців, надсилаються за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до положення ч. 1 ст. 131 ЦПК України - учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2022 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 16 лютого 2022 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази на підтвердження обставин позовної заяви в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке.

Судом встановлено, що житловий будинок (сімейний гуртожиток) за адресою: АДРЕСА_1 перебуває в оперативному управлінні Державного виробничого житлового-побутового підприємства Української будівельної корпорації «Укрбуд». Довідка видана за підписом директором Шеремет А.В. та головного бухгалтера ОСОБА_3 (а.с.16).

Згідно довідки (виписка з домової книги про склад сім`ї та прописку) ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , з 13.03.2006 року (а.с.6).

Відповідно до довідки УДБК «Укрбуд» від 14.05.2021 року № 180, виданої бухгалтером ОСОБА_4 , заборгованість ОСОБА_1 , за послуги з Управління багатоквартирним будинком станом на 14.05.2021 рік, становить: 9 899 грн. 00 коп. (а.с.7).

Позивач зазначає, що відповідач зареєстрований в кімнатах гуртожитку, перешкод до кімнат не має, однак, з лютого 2019 року за місцем реєстрації не проживає, комунальні платежі не сплачує, за ним утворилась заборгованість, наявність реєстрації відповідача, створює перешкоди власнику щодо виконання обов`язків по утриманню житлового фонду в належності стані, та розподілу вільних кімнат співробітникам позивача, які потребують поліпшення житлових умов.

На підтвердження факту не проживання відповідача у кімнатах гуртожитку, позивачем надані Акти про не проживання.

Так, згідно Актів про не проживання від 16.03.2019 року, 19.05.2020 року, 24.12.2020 року та 14.05.2021 року складених комісією у складі: майстра Б/У № 3 ОСОБА_5 ,, бухгалтера ОСОБА_4 , двірника ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , за місцем реєстрації, а саме в кімнатах АДРЕСА_6 не проживає з 01.02.2019 року, комунальні послуги не сплачує, місце перебування відповідача не відоме (а.с.8-11).

Відсутність відповідача за місцем реєстрації, також підтверджується поштовим конвертом повернутим на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Враховуючи, що гуртожиток є власністю позивача, перебуває на його оперативному управлінні суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, та ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР, оскільки правовий режим відповідної категорії регулюється правовим режимом житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до таких мешканців у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК Української РСР.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що матеріали справи не місять в собі будь-яких відомостей щодо поважності причини відсутності відповідача у кімнатах гуртожитку, в Актах про не проживання зазначено, що відповідач ОСОБА_1 , в гуртожитку не проживає з 2019 року, перешкод до житла не має, місце знаходження/перебування останнього власнику не відоме.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Матеріали справи не містять відомостей про домовленість між сторонами про тривалу відсутність відповідача, а також доказів поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає більше ніж шість (6) місяців у кімнатах № 621-622 гуртожитку, за місцем реєстрації, матеріали справи не містять відомостей про наявність поважних причин з приводу не проживання, доказів щодо наміру проживати в гуртожитку в матеріалах справи також не має, а отже є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування кімнатами № 621-622 гуртожитку, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є самостійною і достатньою підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання.

Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що ОСОБА_1 в приміщенні гуртожитку не проживає з 2019 року, тобто понад 6 місяців, комунальні послуги не сплачує, за останнім рахується заборгованість, реєстрація відповідача у вищевказаних кімнатах гуртожитку, порушує права позивача, оскільки перешкоджає здійсненню права користування, володінням та розпорядженням майном по утриманню житлового фонду, відповідач втратив право користування житловими приміщенням, а тому позовні вимоги про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою АДРЕСА_6 , підлягають задоволенню.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, що наявні в матеріалах справи, інших доказів суду не надано про їх витребування питання не порушувалось.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати по сплаті судового збору у розмірі: 2 270 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 71, 72 ЖК Української РСР, ст. ст. 319, 355, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Державного виробничого житло-побутового підприємства Української Державної Будівельної корпорації «Укрбуд» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 (1989 року народження, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, кімнатами АДРЕСА_6 .

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21.02.2022р.

Суддя: