ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1220/22 Справа № 185/905/21 Головуючий у першій інстанції: Бондаренко В. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики грошей, в якій просила суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на її користь за договором позики грошей суму боргу у розмірі 640,00 грн., проценти за користування позикою у розмірі 19 712,00 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 15.11.2018 року вона уклала з відповідачем ОСОБА_1 договір позики грошей, згідно якого вона передала відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 640,00 грн. з умовою їх повернення 28.11.2018 року. Договір було укладено у письмовій формі. Однак, ОСОБА_1 грошові кошти не повернув. Згідно п. 4.2 укладеного договору позики грошей, за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п. 4.1.) позичальник сплачує проценти у розмірі 10% за кожен день користування позикою від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Так як на момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу складає 640,00 грн., проценти за користування грошима за період з 29.11.2018 року по 01.10.2020 року складають 19 712,00 грн. Крім того, зобов`язання за вказаним договором забезпечено порукою: договір поруки від 15.11.2018 року, укладений з поручителем ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_1 не виконує належним чином умови договору, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики грошей від 15 листопада 2018 року у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп., проценти за користування позикою за період з 29.11.2018 року по 01.10.2020 року у розмірі 19712 (дев`ятнадцять тисяч сімсот дванадцять) грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики грошей від 15 листопада 2018 року у розмірі 50 (п`ятдесят) грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 15.11.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей, відповідно до якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 640,00 грн., а ОСОБА_1 зобов`язався повернути зазначену суму у строк до 28.11.2018 року.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується також письмовою розпискою від 15.11.2018 року (а.с. 6).

Згідно п. 4.2 вказаного договору позики, за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п.4.1.), позичальник сплачує проценти у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань утворилась заборгованість, зокрема, за тілом позики в сумі 640,0 грн.

Крім того, зобов`язання за договором позики грошей від 15.11.2018 року забезпечено порукою: договір поруки від 15.11.2018 року, укладений із поручителем ОСОБА_3 . Відповідно до зазначеного договору поруки ОСОБА_3 поручився перед ОСОБА_2 за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором позики грошей від 15.11.2018 року в розмірі 50,00 грн.

На час розгляду справи судом апеляційної інстанції сума боргу відповідачем не повернута.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Разом з тим, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг певної грошової суми, так і дати її отримання.

У Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Апеляційним судом встановлено, що у пункті 4.2. договору позики сторони погодили умову про те, що за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п.4.1.), позичальник сплачує 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем.

Умова пункту 4.2. договору позики за своєю правовою природою є неустойкою, оскільки її дія передбачена лише у разі невиконання зобов`язань позичальника у встановлені договором строки, тобто у звязку з неналежним виконанням умов договору позики.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У пункті 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зокрема, роз`яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зважаючи на наведене, враховуючи, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків колегія дійшла висновку, що нарахований позивачем розмір неустойки повинен бути зменшений до достатнього та необхідного розміру 640,0 грн.

Отже, необхідно стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 50 (п`ятдесят) грн. 00 коп., що є тілом позики; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1230 (одна тисяча двісті тридцять) грн. 00 коп., що складається з тіла позики в розмірі 590,00 грн. та неустойки в сумі 640,00 грн.

Суд критично ставиться до посилань апелянта про те, що він не отримував грошових коштів від позивачки, оскільки факт підписання особисто відповідачем боргової розписки не спростовано. Зокрема, клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи відповідачем не заявлено.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення та додаткове рішення місцевого суду підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у даному випадку, необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1 (одна гривня) 09 коп.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1221 (одна тисяча двісті двадцять одна) грн. 94 коп.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 50 (п`ятдесят) грн. 00 коп., що є тілом позики.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 1230 (одна тисяча двісті тридцять) грн. 00 коп., що складається з тіла позики в розмірі 590,00 грн. та неустойки в сумі 640,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 1 (одна гривня) 09 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1221 (одна тисяча двісті двадцять одна) грн. 94 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова