Справа № 348/949/19
Провадження № 22-ц/4808/3/22
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Возняк В.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Капака Віталія Михайловича на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2021 року у справі за позовом Кредитної спілки «Івано-Франківська» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року Кредитна спілка «Івано-Франківська» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.03.2018 КС «Івано-Франківська» згідно договору № н18/15а було надано кредит відповідачу ОСОБА_1 на загальну суму 53000 грн строком на 36 місяців. Згідно до п.3.5 кредитного договору позичальник зобов`язувалась здійснювати платежі згідно до графіку. Однак, з моменту укладення договору відповідач свої зобов`язання по даний час перед КС «Івано-Франківська» не виконала. Борг ОСОБА_1 на день подання позову складає 73 640,02 грн. Згідно з п. 4.1 кредитного договору № н18/15а належне виконання умов договору забезпечується договорами поруки, підписаними поручителями. Стверджує, що 26.03.2019 року відповідачам було направлено попередження щодо неналежного виконання умов кредитного договору. Однак відповідачі на попередження не відреагували та в КС «Івано-Франківська» не з`явились, погашення боргу по отриманому кредиту не проводять. За договором поруки від 19.03.2018, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань, що виникли з умов кредитного договору від 19.03.2018, укладеного між кредитором та позичальником. У грудні 2019 року представник позивача збільшив позовні вимоги, зазначив, що відповідно до п.3.1.2 додаткового договору № н18/15а від 19.03.2019, у разі ненадходження згідно до графіку платежу повністю або частково (надалі прострочення) протягом 10 календарних днів, а з 11 календарного дня прострочення цей кредит вважається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визначення кредиту з підвищеним ризиком встановлюється фіксована плата -90% річних, якщо позичальник не скористався правом, передбаченим в п.5.2.2. Договору. Просив, стягнути на користь КС «Івано-Франківська» в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 -53000 грн боргу по кредиту, 48210,18 грн недоплачені відсотки за користування кредитом та 2226 грн інфляційні втрати, а всього 103 436,18 грн.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 25 листопада 2021 року позов Кредитної спілки «Івано-Франкіська» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на користь Кредитної спілки «Івано-Франкіська» заборгованість за кредитним договором № н-18/15-а від 19.03.2018 на загальну суму 103 436 грн 18 коп. (сто три тисячі чотириста тридцять шість гривень вісімнадцять копійок), з яких: 53000 грн 00 коп. заборгованість по кредиту; 48210 грн 18 коп. недоплачені відсотки за користування кредитом; 2226 грн. 00 коп. інфляційні втрати.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на користь Кредитної спілки «Івано-Франкіська» сплачений судовий збір в розмірі по 480 грн 20 коп. з кожного, та спалчені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 1250 грн з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового яким в позові Кредитної спілки «Івано-Франківська» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю. Зокрема вказує, що позивач в супереч п.5.7 Договору не направляв відповідачам вимоги про дострокове повернення кредиту, а тому пред`явивши позов 13.05.2019 року порушив процедуру досудового врегулювання спору встановлену п.5.7 Договору і як наслідок поданий позов було подано передчасно, адже договір діяв на час звернення до суду до 19.03.2021 року. Однак вважає, що якщо враховувати думку суду та вважати повідомлення №34 від 26.03.2019 року як вимогу про дострокове повернення, то в такому разі суду слід було керуватися позицією ВСУ яка вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України. Таким чином скориставшись своїм правом на дострокове повернення кредиту, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання. Тому після 26.03.2019 року проценти не мають нараховуватися. З приводу витрат на правничу допомогу апелянт теж погодитися не може, так як не зрозуміло, що саме входило в гонорар адвоката за вступ у справу та не надано детального розрахунку щодо наданих послуг. Тому витрати на правову допомогу підлягають зменшенню на 3000 грн.

17 січня 2022 року Голова правління КС «Івано-Франківська» подав відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує доводи апеляційної скарги, вважає рішення першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно вимог ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Кредитної спілки «Івано-Франкіська» та стягуючи солідарно з ОСОБА_1 , як позичальника та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як поручителів заборгованость за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 було ознайомлено з фінансовими умовами надання кредиту, що підтверджується її підписами на кредитному договорі та додатковому договорі, згідно яких сума наданого кредиту становить 53 000 грн; плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 43% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом; у разі ненадходження згідно до графіку, платежу повністю або частково (прострочення) протягом 10 календарних днів, з 11 календарного дня прострочення цей кредит вважається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визначення кредиту з підвищеним ризиком встановлюється фіксована плата - 90% річних, тому суд стягув з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 12.12.2019 року в сумі 103 436, грн 18 коп., яка складається з 53 000 грн заборгованість по кредиту, 48 210 грн по відсотках за користування кредитом та 2 226 грн інфляційних втрат.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається матеріалів справи і встановлено судом, що 19.03.2018 між Кредитною спілкою «Івано-Франківська» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № н 18/15-а, відповідно до якого кредитнодавець зобов`язався надати позичальнику споживчий кредит в сумі 53 000,00 грн, а позивальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором. Кредит надається строком на 36 місяців від дати отримання позивальником кредиту, тобто з 19.03.2018 по 19.03.2021. (а.с. 5-7).

Згідно п. 4.1 даного договору зобов`язання позичальника щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом забезпечується порукою.

Відповідно до п. 5.1.3 договору позивальник зобов`язаний вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка платежів.

Згідно п. 5.3.4 договору кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту, строк виплати його ще не настав, в повному обсязі, та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом, у випадку затримання сплати позичальником частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць.

У відповідності до п. 7.2 договору порушенням умов цього договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених договором.

Також згідно п. 9.1 договору внесення змін до цього договору оформлюється шляхом підписання сторонами додаткових договорів.

Також 19.03.2018 між КС «Івано-Франківська» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до договіру про споживчий кредит № н 18/15-а (а.с. 109).

Відповідно до п. 3.1.2 додаткового договору у разі ненадходження згідно графіка платежів, платежу повністю або частково (прострочення) протягом 10 календарних днів, з 11 календарного дня прострочення цей кредит вважається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визначення кредиту з підвищеним ризиком встановлюється фіксована плата -90% річних, якщо позичальник не скористався правом передбаченим в п. 5.2.2. Договору (не звернувся до кредитодавця з письмовим клопотанням про перенесення строків платежів у разі виникнення фінансових або інших ускладень з незалежних від позивальника причин).

З копій видаткового касового ордера від 19.03.2018 з підписом ОСОБА_1 , та письмового підтвердження про отримання кредиту з підписом ОСОБА_1 від 19.03.2018 вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 було видано грошові кошти згідно кредитного договору № н-18/15а від 19.03.2018 в сумі 53000 грн. (а.с. 220).

На підставі п. 4.1 кредитного договору між КС «Івано-Франківська» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 19.03.2018 було укладено з кожним окремо договори поруки (а.с. 8-10).

Згідно умов п.п. 1.1, 3.1 договорів поруки поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитодавцем за виконання всіх зобов`язань позичальника, що виникли з договору про споживчий кредит № н 18/15а від 19.03.2018, зокрема за основним договором в сумі 53 000 грн, а також за відшкодування кредитодавцю процентів за користування кредитом.

Відповідно до умов п.п. 4.1, 4.2 договорів поруки, у разі порушення позичальником зобов`язання за основним договором, поручитель зобов`язується виконати за позичальника зобов`язання останнього у 5-ти денний строк з дня отримання вимоги кредитодавця.

Поручитель не відповідає перед кредитодавцем за виконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором, якщо до основного договору були внесені зміни без письмової згоди на це поручителя.

Згідно довідки по розрахунках за кредитним договором № н 18/15а від 19.03.2018, станом на 20.12.2019 наявна заборгованість в сумі 103436,18 грн., яка складається з: 53000 грн залишок основної суми; 48210,18 грн. залишок процентів; 2226 грн. інфляційні втрати (а.с. 108).

Разом з тим, у п.5.4.3. кредитного договору сторони погодили, право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту, строк якого ще не настав в повному об`ємі, та сплати процентів за весь час користування.

26.03.2019 за № 34 позивачем КС «Івано-Франківська» було надіслано відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 письмове попередження щодо неналежного виконання позичальником умов кредитного договору (а.с. 11).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У цій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, направивши 26.03.2019 за № 34 відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 письмове попередження щодо неналежного виконання позичальником умов кредитного договору з вимогою про подачу позову в суд про стягнення заборгованості за кредитним договоро, позивач КС «Івано-Франківська» змінило строк кредитування та відповідно до пункту 5.4.3 визначило суму заборгованості, що підлягає поверненню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу (а.с. 11).

Отже, станом на 26 квітня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № н 18/15-а, від 19.03.2018 укладеного з Кредитною спілкою «Івано-Франківська» становить сумі 73 640,02 грн, яка складається з 53 000 грн заборгованість по кредиту, 18 414.02 грн по відсотках за користування кредитом та 2 226 грн інфляційних втрат, що підтверджується поданим позивачем розрахунком, який не спростований відповідачем.

Відтак, саме зазначений розмір заборгованості за договором про споживчий кредит № н 18/15-а, від 19.03.2018 підлягає стягненню з відповідачів.

Щодо солідарної відповідальності поручителів за кредитним договором суд виходить з огляду на таке.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору як угоди (правочину) становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю юридичною природою порука є договірним зобов`язанням, адже виникає на підставі договору.

Згідно з частиною першою статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Статтею 554 ЦК України в редакції, чинній до 03.07.2018, унормовано, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Правовий аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов`язання, виникає кілька самостійних зобов`язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов`язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі, визначеному умовами договору поруки, стороною якого він є. Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов`язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука). Норми закону, якими врегульовано поруку, не встановлюють положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилковго висновку стягнувши солідарно з ОСОБА_1 , як позичальника та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як поручителів заборгованость за кредитним договором, оскільки не врахував, що між КС «Івано-Франківська» та поручителями укладено окремі договори поруки на виконання одного й того самого зобов`язання, тому у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу

Відповідно частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми,що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 757/47925/15-ц), від 20 червня 2018 року (справа № 127/1284/14-ц), від 27 червня 2018 року (справа № 554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа № 522/4198/17-ц).

Позивачем на підтвердження сплати ним коштів в розмірі 5000 грн у рахунок витрат на правничу допомогу, надано належним чином оформлені документи, які свідчать про оплату КС «Івано-Франківська» послуг адвоката Семківа М.Н. Зокрема, договір про надання юридичної допомоги адвокатом, акт виконаних робіт, рахунок на оплату наданих послуг, складеного адвокатом відповідно до умов договору, та платіжні документи (а.с.246-249).

Разом із тим, представником відповідача ОСОБА_1 не доведено неспівмірності витрат понесених позивачем, які покладається на сторону, що заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, та підлягають розподілу між сторонами.

Також суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що кредитор у письмовій формі не повідомляв позивача про дострокове розірвання договору споживчого кредиту, так як спростовується надісланим 26.03.2019 за № 34 позивачем КС «Івано-Франківська» відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 письмове попередження щодо неналежного виконання позичальником умов кредитного договору (а.с. 11).

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Кредитної спілки «Івано-Франківська» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За змістом ст.382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Ураховуючи, що апеляційний суд зробив висновок про часткове задоволення апеляційної скарги, то судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 736,40 грн підлягають стягненню з Кредитної спілки «Івано-Франківська» - пропорційно задоволеного позову 103 436 х 100 : 73 640).

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 2 393 грн.

Ціна позову в даній справі становить 103 436,18 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2393 грн*100=239 300 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Капака Віталія Михайловича задовольнити частково. Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Кредитної спілки «Івано-Франківська» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту у розмірі 103 436, 18 грн задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 на користь Кредитної спілки «Івано-Франківська» заборгованість за договором про споживчий кредит №18/15а від 19 березня 2018 року станом на 26 квітня 2019 року в розмірі 73 640,02 грн (сімдесят три тисячі шістсот сорок гривень), яка складається з 53 000 грн заборгованість по кредиту, 18 414.02 грн по відсотках за користування кредитом та 2 226 грн інфляційних втрат.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_2 на користь Кредитної спілки «Івано-Франківська» заборгованість за договором про споживчий кредит №18/15а від 19 березня 2018 року станом на 26 квітня 2019 року в розмірі 73 640,02 грн (сімдесят три тисячі шістсот сорок гривень), яка складається з 53 000 грн заборгованість по кредиту, 18 414.02 грн по відсотках за користування кредитом та 2 226 грн інфляційних втрат.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_3 на користь Кредитної спілки «Івано-Франківська» заборгованість за договором про споживчий кредит №18/15а від 19 березня 2018 року станом на 26 квітня 2019 року в розмірі 73 640,02 грн (сімдесят три тисячі шістсот сорок гривень), яка складається з 53 000 грн заборгованість по кредиту, 18 414.02 грн по відсотках за користування кредитом та 2 226 грн інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки «Івано-Франкіська» з кожного по 1250 грн (одну тисячу двіста п`ятдисят гривень) витрат на правничу допомогу та по 120 (сто двадцять гривень) грн з кожного судового збору.

Стягнути з Кредитної спілки «Івано-Франківська» в користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору, у розмірі 736,40 (сімсот тридцять шість)грн за подання апеляційної скарги.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 березня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта