Справа №557/1594/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року смт. Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Пацка Д.В.

секретар судового засідання Довгалець Н.М.

номер справи 557/1594/21,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

відповідач: Бугринська сільська рада Рівненської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт Гоща в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом за адвоката Андріюка С.М. який діє в інтересах ОСОБА_1 до Бугринської сільської ради Рівненської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ

Адвокат Андріюк С.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_3 ..

Вказує, що після баби, позивач прийняв спадщину, оскільки до дня смерті баби проживав разом з нею та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Окрім того, вказує, що спадкоємці після смерті ОСОБА_3 окрім позивача по справі, відсутні.

В червні 2021 року, позивачу стало відомо від колишніх працівників колгоспу «Зоря», що ОСОБА_3 була членом КСП «Зоря» та мала право на земельну частку (пай) та була включена у списки пайовиків, як така, що має право на отримання земельної частки (паю), згідно додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю. Однак за життя земельної частки не отримала, тому після її смерті згідно додатку №2 протоколу комісії КСП «Зоря», її було виключено зі списку пайовиків як така, що померла.

Однак, при звернення до нотаріуса про видачу свідоцтва про спадщину на земельну частку (пай) розміром 1,68 в умовних кадастрових гектарах, нотаріусом відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв`язку з тим що відсутні правовстановлюючі документи та в додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю померла значить як « ОСОБА_3 », а в свідоцтві про смерть « ОСОБА_3 ».

Таким чином, вважає, що право на земельну частку (пай) розміром 1,68 в умовних кадастрових гектарах, входило в спадкову масу спадкодавця, вважає що має право на належну земельну частку, однак у зв`язку з відсутністю сертифікату на земельну частку (пай) та наявними розбіжностями щодо даних по-батькові померлої, звернувся до суду за захистом свого права на спадкове майно.

А тому, посилаючись на норми права, які містяться в ст. ст. 2, 4, 5 ЦК України, ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР просить суд:

-Встановити факт що ОСОБА_3 , яка значиться додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є однією і тією ж особою.

-Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 1,68 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності КСП «Зоря» та знаходиться на території Бугринської сільської ради Рівненської області.

Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 08 жовтня 2021 року вказана позовна зава прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2021 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

Представник позивача-адвокат Андріюк С.М. в заяві на ім`я суду позовні вимоги підтримав повністю та справу просить розглянути без участі його та позивача.

Відповідач в заяві на ім`я суду, позов визнав та просить справу розглянути без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог немає.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що свідчить повторно видане свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 виданого Рівненським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області.

Після смерті ОСОБА_3 відповідно до відповідно до ст.ст.524-526 ЦК УРСР (1963 року) відкрилась спадщина на майно, в тому числі і на вказане нерухоме майно.

Судом встановлено, що до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_3 входить ОСОБА_1 .

Згідно довідки Бугринської сільської ради №300 від 01.02.2019 встановлено, що разом з ОСОБА_3 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , проживав внук ОСОБА_1 .

Факт родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №9 від 29 травня 2019 року.

Згідно листа ГУ Держгеокадастру в Рівненській області №29-17-0.2-4044/2-21 від 04.08.2021, вбачається, що за інформацією відділу №8 у місті Рівне та Рівненському районі Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, згідно додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії РВ №2 від 14 грудня 1993 року, ОСОБА_3 , була включена до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря». Однак згідно додатку №2 протоколу комісії КСП «Мир» від 27 січня 1997 року, дана громадянка була виключена із списку членів КСП в зв`язку зі смертю.

Натомість, Позивач не може оформити спадкове майно після смерті своєї баби ОСОБА_3 , оскільки відсутній сертифікат на земельну частку (пай) розміром 1,68 в умовних кадастрових гектарах, перебувала у колективній власності КСП «Зоря» та знаходиться на території Бугринської сільської ради та в додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю померла значить як « ОСОБА_3 », а в свідоцтві про смерть « ОСОБА_3 ».

В оцінці доводів позовної заяви, суд застосовує системний аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Щодо встановлення факту, яке мають юридичне значення.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293, ч. 6 ст. 294 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, а якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, такий вирішується в порядку позовного провадження.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання спадщини в органах, що вчиняють нотаріальні дії.

Наявні у справі докази свідчать про обґрунтованість заявлених вимог, оскільки під час судового розгляду, суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_3 яка значиться в додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії РВ №2 від 14 грудня 1993 року та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 є однією і тією ж особою.

Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення спадщини за законом.

Щодо визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Земельного кодексу України 1990 року, державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пленум Верховного Суду України у Постанові №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" в п. 11 роз`яснив, що при вирішенні спору на спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року, визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до п. 5 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до п. 3 Указу Президента України від 10 листопада 1994 р. №666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" вирішено установити, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Пунктом 17 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

За змістом положень ст.5 Земельного кодексу України в редакції закону від 13.03.1992 року № 2196- XII, ст.3 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям", ст.25 Закону "Про сільськогосподарську кооперацію" право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання колективним сільськогосподарським підприємством, сільськогосподарським кооперативом, або сільськогосподарським акціонерним товариством державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на право колективної власності на землю. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Таким чином, вирішуючи питання про право певної особи на земельну частку (пай), суд повинен з`ясувати, чи була ця особа членом КСП на час передання державного акта про право колективної власності на землю та чи була вона внесена до списку осіб, що додається до цього державного акта.

Відповідно до ст.524 Цивільного кодексу УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Враховуючи, вищевикладене, на день своєї смерті ОСОБА_3 мала право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Зоря» Гощанського району та таке право перейшло до ОСОБА_1 який прийняв спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 .

При цьому, суд враховує аргументи позивача, наведені нею на підтвердження обставин, зазначених у позові, оскільки такі не оспорювалися відповідачем та знайшли своє підтвердження в ході дослідження наявних в матеріалах справи доказів.

При вирішенні даного спору суд зважає на те, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим його право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Задоволення позову, на переконання суду, не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб та відповідає завданням цивільного судочинства, які визначені у ст. 2 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладена та керуючись ст. ст.12, 81, 200, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов адвоката Андріюка С.М. який діє в інтересах ОСОБА_1 до Бугринської сільської ради Рівненської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , яка значиться додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серія РВ №2 від 14 грудня 1993 року та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , є однією і тією ж особою.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право на земельну ділянку розміром 1,68 умовних кадастрових гектарів, що перебувала у колективній власності КСП «Зоря», згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії РВ №2 від 14 грудня 1993 року.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду або через Гощанський районний суд Рівненської області (відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

С у д д я Д.В. Пацко