Справа № 472/166/21
Провадження №2/472/16/22
УХВАЛА
про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову
07 лютого 2022 року смт. Веселинове
Миколаївської області
Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області Орленко Л.О., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в солідарному порядку за договором позики,
02 березня 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в солідарному порядку за договором позики.
Ухвалою суду від 22 березня 2021 року було відкрито провадження по справі і призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
02 лютого 2022 року представник позивача - адвокат Родіонова В.Є. надала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в межах суми позову 570 987, 42 грн.
Посилаючись на те, що сума стягнення є значною, враховуючи приховування транспортного засобу, що є предметом застави, яким забезпечено позику, враховуючи, що через півтора року після укладення договорів, після звернення позивача із даним позовом до суду, відповідачі почали вживати заходів для визнання договорів недійними, представник позивача просила заяву задовольнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.
Зважаючи на вишевказане положення ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність розгляду вказаної заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.
Дослідивши заяву про забезпечення позову, долучені документи, судом встановлено наступне.
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Отже, при поданні заяви про забезпечення позову недостатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не мотивував, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві. Тобто, вирішуючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, суд має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачеві і де вони знаходяться.
Саме з цією метою положеннями ч. 1 ст.151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Таким чином, законодавством передбачений обов`язок зазначення в заяві про забезпечення позову інших відомостей, необхідних для забезпечення позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
В своїй заяві представник позивача просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на все майно відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в межах суми позову 570 987, 42 грн.
Однак, відомостей про те, на яке саме майно відповідачів представник позивача просить накласти арешт, де це майно знаходиться, позивачем до суду не надано.
Відсутність відомостей про майно відповідачів та про його вартість не дає змогу визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.
Отже, заявником не надано суду належних та допустимих доказів того, що у власності відповідачів є будь-яке рухоме або нерухоме майно, на яке вона просила накласти арешт.
Судове рішення, як найвищий акт правосуддя, повинно бути виконуваним, оскільки виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на все майно боржників у межах суми вимог, при відсутності відомостей про вартість такого майна, - є невиконуваним.
Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 28.03.2019 року по справі №824/239/2018.
Представник позивача не надав суду доказів щодо вартості майна відповідачів, а тому суд позбавлений можливості перевіріти співмірність заходів забезпечення позову, які просить вжити представник позивача, із сумою заявлених позовних вимог, без чого забезпечення позову неможливе.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд не знаходить обґрунтованих підстав для задоволення заяви.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 260-261 ЦПК України, суд
В задоволенні заяви представника позивача - адвоката Родіонової В.Є. про забезпечення позову в цивільній справі №472/166/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в солідарному порядку за договором позики, - відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко