ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/219/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

за участі секретаря Дідух М.Є.

та сторін ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/21152/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року, ухваленого суддею Позняк В.М., повний текст рішення складено 06 грудня 2021 року, у справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення в її користь 17380,62 грн. заборгованості за договором оренди, з яких 9000 орендна плата, 1314,08 грн комунальні послуги, 342,58 грн - інфляція, 294,56 грн - 3% річних та 6429,40 грн вартість ремонту орендованого майна.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору оренди від 01.05.2018 року передала відповідачу в оренду 1/2 частину нежитлового приміщення площею 27,95 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 зі сплатою орендної плати 4000 грн в місяць, строком до 30 квітня 2020 року. Разом з тим, відповідач не сплатив орендну плату за користування приміщенням та не відшкодував вартість комунальних послух. Також, після завершення терміну оренди, приміщення було занедбано та потребувало ремонту, на який витратила 6429,40 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 9000 грн. заборгованості з орендної плати, 1314,08 грн. заборгованість за комунальні послуги, 257,40 грн. інфляції та 217,69 грн. - 3% річних, разом 10789,17 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 521,30 грн. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року в частині стягнення коштів та винести нове рішення, яким відмовити у задоволені цих позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що позивач надала до суду як додаток до позовної заяви замінену одну сторінку договору, у якій змінено ціну оренди замість 250 грн вказано 4000 грн. Вказана сторінка договору позивачем не завірена належним чином, відсутній напис Згідно з оригінал, а також відсутні дата, підпис та дані (посада) особи, яка завіряє документ. Очевидно, напис відсутній тому, що долучена копія договору не відповідає оригіналу.

Щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги, то будь-які договори про надання житлово-комунальних послуг у приміщенні за адресою АДРЕСА_1 він з обсуговуючими організаціями не укладав, а тому не є споживачем житлово-комунальних послуг. Відповідні рахунки про сплату комунальних послуг складені на іншого споживача, який відповідно і зобов`язаний сплачувати їх.

Він вчасно сплачував орендну плату згідно до договору оренди та інші платежі, вся оплата здійснювалася готівкою, відмітки про оплату здійснювались в зошиті позивача. Дану обставину можуть підтвердити свідки. Заборгованості перед позивачем за договором оренди від 01.05.2018 року він не має. При звільненні приміщення в березні 2020 року була наявна переплата за договором.

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у якому зазначила, що із дослідженого у суді першої інстанції зошита, в якому наявні записи про здійснення орендної плати, вбачається, що ОСОБА_2 вносив орендну плату у розмірі 4000 грн кожного місяця, що підтверджується його підписом. При цьому, відповідачем не було надано суду першої інстанції будь-яких доказів, що він оплачував орендну плату у розмірі 250 грн. Такий розмір орендної плати за користування приміщенням в місті Тернополі не є ринковим.

Матеріалами справи повністю підтверджується, що ОСОБА_2 не виконав умови договору, та не сплатив орендну плату за серпень 2019 року 2000 грн., лютий 2020 року 3000 грн. та березень 2020 року 4000 грн., що разом становить 9000 грн.

Крім того, згідно пункту 3.2 договору оренди, сплата комунальних послуг буде здійснюватися орендарем окремо на підставі рахунків, встановлених орендодавцем, згідно показників лічильника.

11 вересня 2020 року вона надіслала відповідачу вимогу претензію про оплату, в тому числі 1316,48 грн. за комунальні послуги за лютий квітень 2020 року, однак ОСОБА_2 такі послуги не оплатив.

Аргументи ОСОБА_2 що вказані послуги надавалися на ім`я ОСОБА_3 є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_3 є співвласником орендованого приміщення. Вона показала в судовому засіданні, що фактично позивач користувався всім приміщенням, в тому числі і її частиною, а всі договори про надання комунальних послуг оформленні на неї.

Також, приблизно таку ж суму комунальних послуг відповідач оплачував за інші місяці оренди приміщення, що підтверджується відмітками у зошиті, який нею вівся, із підписами відповідача.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився і не повідомив причин неявки, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за штрих кодом 068. Клопотань чи заяв про відкладення справи від ОСОБА_2 не поступило.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 19, 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ст. 369 ч. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно був укладений договір оренди нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 та сторони погодили орендну плату у готівковій формі в розмірі 4000 грн. та оплату комунальних послуг, що повинна вноситись щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками по 1/2 частки нежитлового приміщення аптеки АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.03.2017 року № 82446471.

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 є платником єдиного податку 2 групи, вид діяльності, серед інших 68.20 надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідно до договору оренди від 01 травня 2018 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 в строкове платне користування 1/2 частину нежитлового приміщення площею 27,95 кв.м. розташоване за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 300000 грн до 30 квітня 2019 року включно (п.1.1.1.2).

Орендна плата перераховується на рахунок орендодавця або вноситься в готівковій формі щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця і становить 4000 грн (3.1).

Сплата комунальних послуг буде здійснюватися орендарем окремо на підставі рахунків, виставлених орендодавцем, згідно показників лічильника (п.3.2.).

Орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату та комунальні послуги (п.4.1); у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря (п.4.3); забезпечувати збереження орендованого майна, запобігти його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки (п.4.4).

Як видно з акту приймання-передачі орендованого майна від 01 травня 2018 року ФОП ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняв 1/2 частину нежитлового приміщення площею 27,95 кв.м. розташоване за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 300000 грн.

11 вересня 2020 року ФОП ОСОБА_1 надіслала ОСОБА_2 претензію, в якій вимагала повернути орендну плату в розмірі 9000 грн, 1316,48 грн за комунальні послуги за лютий-квітень 2020 року та 6429,40 грн витрат на ремонтні роботи приміщення.

Відповідно до статті 759 ЦК України, в редакції на момент укладення договору, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Статтями 779 та 785 ЦК України передбачено, що наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. Уразі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця. У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Згідно ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 не доплатив 9000 грн (серпень 2019 року 2000 грн., лютий 2020 року 3000 грн. та березень 2020 року 4000 грн) орендної плати за користування спірного орендованого приміщення, а тому суд першої інстанції правильно стягнув цю суму в користь позивачки.

Що ж до доводів апелянта про те, що розмір орендної плати згідно договору становить 250 грн в місяць, а не 4000 грн, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме: факт домовленості між сторонами про розмір орендної плати саме в сумі 4000 грн був підтверджений в суді першої інстанції шляхом огляду зошиту позивача, в якому наявні записи про здійснення орендної плати саме в розмірі 4000 гривень кожного місяця, наявні підписи відповідача про внесення такого розміру орендної плати та поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Доказами того, що сторони домовились щодо орендної плати у сумі 4000 грн в місяць свідчать записи зошита, в якому відображено сплату відповідачем коштів із його підписами: 24.05.2008 року оренда травень + останній місяць 8000 грн. та підпис, оренда червень 2018 року 4000 підпис, липень 2018 - 2000, серпень 2018 4000 + 2000, …, серпень 2019 року 2000, вересень 2019 - 4000, листопад 2019 - 4000, грудень 2019 року 4000, січень 2020 року - 4000, лютий наявний запис про оплату 1000 грн. із підписом. Інших доказів на спростування підпису відповідача ним не представлено.

Отже, доводи апелянта, що розмір орендної плати має бути саме у сумі 250 грн. не знайшов свого підтвердження і не спросовано жодними належними та допуситими доказами апелянта.

Також, оскільки як і судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції було встановлено факт заборгованості по орендній платі, у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню 3% річних та інфляція.

Колегія суддів погоджується із розрахунком суду першої інстанції щодо стягнення із ОСОБА_2 в користь ФОП ОСОБА_5 інфляції та трьох процентів річних саме у сумі 257,40 грн. інфляції та 217,69 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення комунальних платежів, то колегія суддів не погоджується із посиланням апелянта на те, що комунальні послуги надавалися на ім`я ОСОБА_3 , а тому саме вона має здійснювати їх оплату, оскільки судом доведено, що фактично ОСОБА_2 користувався всім приміщенням, а також дана оплата передбачена договором оренди і за яку він вносив кошти власноручно ОСОБА_3 , розписуючись у зошиті.

Згідно пункту 3.2 договору оренди, сплата комунальних послуг буде здійснюватися орендарем окремо на підставі рахунків, виставлених орендодавцем, згідно показників лічильника (п. 3.2.).

11 вересня 2020 року ФОП ОСОБА_1 надіслала ОСОБА_2 вимогу про оплату, в тому числі 1316,48 грн за комунальні послуги за лютий-квітень 2020 року, однак, відповідач такі послуги не оплатив.

Як видно із розрахунку позивача, за лютий 2020 року позивач заборгував: лютий 2020 року: 24,9 грн за послуги водопостачання, 412,2 грн за газопостачання, 108,5 грн за електричну енергію, 167,7 грн за обслуговування будинку; за березень 2020 року: 27,34 грн за послуги водопостачання та відведення, 140,14 грн послуги газопостачання, 79 грн за електричну енергію та 167,7 грн за обслуговування будинку; за квітень 2020 року: 18,9 грн за електричну енергію та 167,7 грн за обслуговування будинку.

Позивачем на підтвердження розміру послуг надано рахунки та квитанції про оплату ДП «Тернопільміськгаз», КП «Тернопільводоканал», ОСББ «Довженка 12» ТзОВ «Тернопільелектропостач», ВАТ «Тернопільобленерго», щодо нежитлового приміщення аптеки АДРЕСА_4 .

Також, приблизно таку ж суму комунальних послуг відповідач оплачував за інші місяці оренди приміщення, що підтверджується відмітками в зошиті позивача із його підписами.

Враховуючи вищенаведене, розмір комунальних послуг повністю підтверджений документально, а ОСОБА_2 не було надано доказів на спростування щодо іншого розрахунку суми комунальних послуг та підтверджуючих доказів з цього приводу. В зв`язку з цим, суд пеошої інстанції вірно стягнув із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1314,08 грн заборгованості за комунальні послуги.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо недоведення ним погіршення стану орендованого приміщення, оскільки рішенням суду відмовлено в цій частині.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Оскільки за клопотанням ОСОБА_2 було відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення, то колегія суддів вважає, що слід стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 782 (сімсот вісімдесят дві) гривні за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2021 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 782 (сімсот вісімдесят дві) гривні за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 березня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

О.З. Костів