Справа № 299/3158/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Кожух О. А., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Волощук В. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, на рішення Виноградівського районного суду від 31 травня 2021 року, ухвалене суддею Трагнюк В. Р., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та визнання права власності на речі придбані за особисті кошти і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю дружини, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2019 року ОСОБА_2 пред`явив позов до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та визнання права власності на речі придбані за особисті кошти.

Свої вимоги мотивував тим, що 07 листопада 1998 року між сторонами було укладено шлюб, про що зроблено актовий запис за № 11 у виконкомі Теківської сільської ради. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей. Сімейне життя у сторін не склалося, згідно рішення Виноградівського районного суду від 01 березня 2018 року шлюб було розірвано.

За час перебування у шлюбі сторони набули у власність житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Ця земельна ділянка та житловий будинок зареєстровані за відповідачкою ОСОБА_1 .

Також за час перебування у шлюбі позивач ОСОБА_2 придбав речі побутового призначення: телевізор SAMSUNG, 50 дюймів, вартістю 2700 гривень; супутникову антену SATURN, вартістю 500 гривень; пральну машину BOSH, вартістю 2000 гривень; пральну машину WHIRPOOL, вартістю 1500 гривень; холодильник SAMSUNG, 2-х камерний, вартістю 7200 гривень; газову плиту INDESIT, вартістю 2000 гривень; газовий котел YUNKERS, вартістю 4000 гривень; спальню (ліжко та дві шафи), вартістю 10 000 гривень; кухонний стіл, вартістю 6 000 гривень; кутову ванну (пластикову), виробництва Німеччини, розміром 1,50*1,50 м, вартістю 2800 гривень.

Всі перераховані речі побутового призначення були придбані за особисті кошти позивача ОСОБА_1 . Відповідачка ОСОБА_1 на придбання цих речей свої коштів не витрачала.

Довідкою № 02-10/40 від 22.02.2019 року Теківська сільська рада підтвердила, що згідно погосподарської книги № 3 головою домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 , являється позивачка ОСОБА_1 . За даними погосподарської книги за ОСОБА_1 рахується також земельна ділянка площею 0,1600 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 165406132 від 03.05.2019 року житловий будинок в АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Виноградівською державною нотаріальною конторою 18 травня 2006 року за реєстром №755.

Відповідачка ОСОБА_1 більшу частину часу перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_2 знаходилася у декретних відпустках по догляду за дітьми, яких у відповідачки троє, двоє з них є спільними. Отже, майновий стан відповідачки не дозволяв їй за час перебування у шлюбі заробляти кошти, так як увага у більшій мірі потрібна була дітям. Водночас, позивач заробляв гроші за кордоном, внаслідок чого мав можливість купувати майно за особисті кошти.

Спільна донька сторін ОСОБА_3 її інтереси просила не враховувати у справі щодо поділу майна подружжя. Від своєї частки відмовилася на користь позивача ОСОБА_2 . Вказане донька зафіксувала у відповідній письмовій заяві.

З огляду на вказане, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , а також визнати за ним право власності на речі побутового призначення, а саме: телевізор SAMSUNG, 50 дюймів, вартістю 2700 гривень; супутникову антену SATURN, вартістю 500 гривень; пральну машину BOSH, вартістю 2000 гривень; пральну машину WHIRPOOL, вартістю 1500 гривень; холодильник SAMSUNG, 2-х камерний, вартістю 7200 гривень; газову плиту INDESIT, вартістю 2000 гривень; газовий котел YUNKERS, вартістю 4000 гривень; спальню (ліжко та дві шафи), вартістю 10 000 гривень; кухонний стіл, вартістю 6000 гривень; кутову ванну (пластикову), виробництва Німеччини, розміром 1,50*1,50 м, вартістю 2800 гривень, які були придбані за особисті кошти позивача (Т.1, а.с.2-4).

04 березня 2020 року позивач збільшив позовні вимоги, додатково просив визнати його співзабудовником побудованої у 2012 році, але не введеної в експлуатацію літньої кухні, площею забудови 46,5 кв.м., металевих воріт (2014 рік побудови) та бетонного тротуару (2014 рік побудови), які розташовані по АДРЕСА_1 , а також визнати за ним право користування земельною ділянкою площею 0,16 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.118-119).

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 пред`явила зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю дружини. Зустрічні позовні вимоги мотивувала тим, що між сторонами відсутній спір про поділ майна подружжя в частині речей: пральної машинки BOSH, телевізора SAMSUNG, оскільки відповідач не використовує зазначене майно.

Житловий будинок АДРЕСА_1 був придбаний за кошти її батька ОСОБА_4 . Зокрема, відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 21 серпня 2001 року, що виданий Виноградівською РДА, ОСОБА_4 став власником житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Батько планував продати свій будинок по АДРЕСА_2 , з метою придбання для дочки житлового будинку, оскільки ОСОБА_2 ніде не працював і не міг забезпечити свою сім`ю житлом.

23 лютого 2006 року ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_5 за ціною 87 000 гривень.

18 травня 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 за ціною 20 000 грн.

Грошові кошти в розмірі 4000 доларів США (по курсу близько 20 000 грн.) в день укладення договору приніс сам ОСОБА_5 (покупець будинку батька позивачки).

За таких обставин, позивачка за зустрічним позовом вважає, що вказаний будинок не відноситься до спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний за особисті кошти її батька, які він отримав за продаж будинку по АДРЕСА_2 .

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 також зазначила, що вона працювала у ТОВ «Джентерм Україна», а її чоловік ніде не працював. Крім телевізору та пральної машини, він нічого не придбав.

Таким чином, позивачка за зустрічним позовом просить визнати за нею право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та на речі побутового призначення: супутникову антену SATURN; пральну машину WHIRPOOL; холодильник SAMSUNG; газову плиту INDESIT; газовий котел YUNKERS; спальню (ліжко та дві шафи); кухонний стіл; кутову ванну (пластикову), виробництва Німеччини (справа № 299/3815/19, сформована за результатами пред`явлення зустрічного позову).

Ухвалою Виноградівського районного суду від 16 грудня 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 . Об`єднаному провадженню присвоєно номер 299/3158/19 (Т.1., а.с.71-72).

Рішенням Виноградівського районного суду від 31 травня 2021 року збільшені позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 також задоволено частково.

Визнано житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано речі побутового призначення, а саме: телевізор SAMSUNG, 50 дюймів, вартістю 2700 гривень; супутникову антену SATURN, вартістю 500 гривень; пральну машину BOSH, вартістю 2000 гривень; пральну машину WHIRPOOL, вартістю 1500 гривень; холодильник SAMSUNG, 2-х камерний, вартістю 7200 гривень; газову плиту INDESIT, вартістю 2000 гривень; газовий котел YUNKERS, вартістю 4000 гривень; спальний гарнітур (ліжко та дві шафи), вартістю 10 000 гривень; кухонний стіл, вартістю 6000 гривень; кутову ванну (пластикову), виробництва Німеччини, розміром 1,50*1,50 м, вартістю 2800 гривень, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_2 рухоме майно, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , а саме: телевізор SAMSUNG, 50 дюймів, вартістю 2700 гривень; супутникову антену SATURN, вартістю 500 гривень; пральну машину BOSH, вартістю 2000 гривень; пральну машину WHIRPOOL, вартістю 1500 гривень.

Виділено ОСОБА_1 рухоме майно, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , а саме: холодильник SAMSUNG, 2-х камерний, вартістю 7200 гривень; газову плиту INDESIT, вартістю 2000 гривень; газовий котел YUNKERS, вартістю 4000 гривень; спальний гарнітур (ліжко та дві шафи), вартістю 10 000 гривень; кухонний стіл, вартістю 6000 гривень; кутову ванну (пластикову), виробництва Німеччини, розміром 1,50*1,50 м, вартістю 2800 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію в сумі 12 650 гривень, як різницю вартості рухомого майна.

В решті вимог первісного та зустрічного позову відмовлено (Т.2, а.с.55-62).

На це рішення відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Зазначає, що будинок по АДРЕСА_1 був придбаний нею за особисті кошти, які їй дав батько ОСОБА_4 . Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 ніколи ніде не працював, декілька разів за життя виїжджав за кордон на заробітки, після чого повертався додому та жив за рахунок своєї дружини. Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 також вказала, що усе своє життя працює у ТОВ «Джентерм Україна», а її чоловік, крім телевізору та пральної машини, нічого не придбав. Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати, в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов про визнання майна особистою власністю дружини задовольнити (Т.2, а.с.66-74).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивача за первісним позовом адвокат Ластівка В. І. проти скарги заперечив та просив її відхилити.

Решта учасників справи у судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце його проведення належним чином.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків про залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦПК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Ч. 1 ст. 71 СК України передбачає, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

З матеріалів справи слідує, що 07 листопада 1998 року між сторонами було укладено шлюб, про що зроблено актовий запис за № 11 у виконкомі Теківської сільської ради. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей. Сімейне життя у сторін не склалося, згідно рішення Виноградівського районного суду від 01 березня 2018 року шлюб було розірвано.

За час перебування у шлюбі сторони набули у власність житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Ця земельна ділянка та житловий будинок зареєстровані за відповідачкою ОСОБА_1 .

Доводи відповідачки за первісним позовом ОСОБА_1 про те, що житловий будинок був куплений нею за особисті кошти, які її дав батько, належними та достатніми доказами не підтвердженні. При цьому колегія суддів констатує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано визнав житловий будинок АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділив його у рівних частках. Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя немає.

Судом встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_2 постійно їздив на заробітки, про що свідчить у тому числі роздруківка з Державної прикордонної служби України. У свою чергу відповідачка за первісним позовом працювала у ТОВ «Джентерм Україна». Доводи останньої про те, що позивач ОСОБА_2 ніде не працював, не відповідають фактичним обставинам справи.

Також за час перебування у шлюбі було придбано речі побутового призначення: телевізор SAMSUNG, 50 дюймів, вартістю 2700 гривень; супутникову антену SATURN, вартістю 500 гривень; пральну машину BOSH, вартістю 2000 гривень; пральну машину WHIRPOOL, вартістю 1500 гривень; холодильник SAMSUNG, 2-х камерний, вартістю 7200 гривень; газову плиту INDESIT, вартістю 2000 гривень; газовий котел YUNKERS, вартістю 4000 гривень; спальню (ліжко та дві шафи), вартістю 10 000 гривень; кухонний стіл, вартістю 6 000 гривень; кутову ванну (пластикову), виробництва Німеччини, розміром 1,50*1,50 м, вартістю 2800 гривень.

Всі перераховані речі побутового призначення були придбані в період шлюбу, про що свідчить як висновок про вартість цих речей, так само й не заперечується сторонами.

Отже, вказані речі побутового призначення обґрунтовано поділені між сторонами та більшу частину цих речей виділено ОСОБА_1 з присудженням з її боку компенсації на користь ОСОБА_2 в сумі 12 650 гривень, як різницю вартості рухомого майна.

Що стосується вимог про визнання позивача ОСОБА_2 співзабудовником побудованої у 2012 році, але не введеної в експлуатацію літньої кухні, площею забудови 46,5 кв.м., металевих воріт (2014 рік побудови) та бетонного тротуару (2014 рік побудови), які розташовані по АДРЕСА_1 , то такі вимоги обґрунтовано відхилені, оскільки, по-перше літня кухня не введена в експлуатацію, а по-друге, наразі літня кухня, металеві ворота та бетонний тротуар, є складовою частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 , не можуть бути відокремлені від нього, а відповідно не є об`єктом поділу. Зокрема, за змістом статті 187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Обґрунтовано також відмовлено у задоволенні вимог про визнання за позивачем ОСОБА_2 права користування земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , оскільки відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. В даному випадку сторонами набуто право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та належну до нього земельну ділянку площею 0,1100 га. При цьому колегія суддів констатує, що вимог про поділ цієї земельної ділянки не заявлено.

За цих обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, залишити без задоволення

Рішення Виноградівського районного суду від 31 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді