Справа № 199/6870/21
(2/199/412/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

22.02.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Мажарі К.Р.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Збарської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом через свого представника, в обґрунтування якого послався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати нині покійного чоловіка позивача ОСОБА_4 14 серпня 2021 року позивач в ході чергового прибирання у квартирі АДРЕСА_1 , яка є частиною спадкового майна померлої, знайшла заповіт, згідно якого ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно позивачу. За таких обставин позивач звернулась до третьої особи у справі із заявою про відкриття спадкової справи, внаслідок чого дізналась, що спадкова справа вже відкрита, а позивач пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, в зв`язку із чим постановою державного нотаріуса відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії. Посилаючись на те, що їй не було відомо про існування заповіту, а тому з поважних причин пропущено строку для прийняття спадщини, позивач просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері покійного чоловіка тривалістю у два місяці.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою витребувано у Четвертої ДДНК копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалами Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2021 року, постановленими без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про витребування доказів, а також закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимог підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог. Також представником відповідача суду було подано відзив на позов, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою правову позицію тим, що у позивача не було перешкод для подання заяви про прийняття спадщини у передбачений законом строк, оскільки позивач вважала себе спадкоємцем за законом. Послався представник і на те, що відповідач листом від 01 серпня 2019 року повідомив позивача, що вона не прийняла спадщину за заповітом, а тому саме відповідач є єдиним спадкоємцем. Вказав представник і на недостовірність тверджень сторони позивача про віднайдення заповіту у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки померла спадкодавець у цьому житлі ніколи не проживала і не була зареєстрована у ньому, а отже заповіт не міг опинитися у цій квартирі.

У своїх письмових поясненнях та у судовому засіданні другий представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову, пославшись на недоведеність тверджень сторони позивача про дату та обставини, за яких позивач дізналась про існування заповіту, оскільки 21 травня 2021 року відповідачем за допомогою послуг спеціаліста та в присутності дільничного офіцера поліції було отримано доступ до квартири АДРЕСА_1 та змінено замки на вхідних дверях квартири, яка виявилась порожньою, жодних речей особистого характеру або цінностей в ній не виявлено. За викладених обставин представник відповідача стверджує, що позивач жодним чином не могла опинитись у квартирі 14 серпня 2021 року, оскільки ще в травні 2021 року відповідачем були змінені замки, а тому заповіт у позивача був ще з моменту смерті спадкодавця. Послалась представник і на недостовірність тверджень позивача про сплату нею комунальних послуг, які надаються за адресою вищевказаної квартири, оскільки за квартирою рахуються борги.

Представник позивача в судовому засіданні у відповідь на наведені пояснення представника відповідача послався на пропуск строку відповідачем для подання доказів, долучених до цих пояснень, а також на недостовірність таких доказів.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, залишивши результат розгляду справи на розсуд суду.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за відсутності третьої особи.

Вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 29 жовтня 2014 року ОСОБА_4 складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. за реєстровим №2-1513, яким вказана спадкодавець заповіла все належне їй майно позивачу по даній цивільній справі. Цей заповіт є чинним і на момент розгляду даної цивільної справи. Викладене підтверджується копією заповіту та корпією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , у зв`язку із чим відкрилась спадщина на належне останній майно, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та іншими матеріалами спадкової справи.

21 червня 2019 року до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після звернувся відповідач, як племінник своєї тітки ОСОБА_4 . У вказаній заяві також зазначається, що останньому відомо про існування вищевказаного заповіту. В той же день на підставі заяви відповідача державним нотаріусом Четвертої ДДНК заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4 , яка не містить відомостей про повідомлення державним нотаріусом позивача про факт існування заповіту. Дані обставини підтверджуються копією матеріалів спадкової справи.

18 серпня 2021 року до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори звернулась позивач із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, а також із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину або про видачу постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У відповідь на такі заяви державним нотаріусом Четвертої ДДНК Шугаєвою Н.С. 18 серпня 2021 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що мотивовано пропуском позивачем встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, який фактично сплив 09 лютого 2017 року. Викладене підтверджується копіями матеріалів спадкової справи, які містять копії означених заяв позивача та постанови державного нотаріуса.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок).

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст.ст.1216, 1217, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом норм ст.ст.1220, 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України).

Нормою ст.1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно ст.63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Положеннями ст.46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України.

Підпунктами 2.2, 2.3, 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку передбачено, що при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, спадкоємець, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Правила зазначеної норми можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви про прийняття спадщини; 2) ці обставини визнані судом поважними. Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини. Схожі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13 березня 2020 року по справі №314/2550/17, від 17 червня 2021 року по справі №942/416/20, від 07 липня 2021 року по справі №286/4213/19, від 26 липня 2021 року по справі №405/7058/19, від 21 жовтня 2021 року по справі №332/3796/19, від 08 грудня 2021 року по справі №751/8889/20, від 22 грудня 2021 року по справі №759/1510/21.

При цьому неповідомлення нотаріусом спадкоємця про відкриття спадщини, невчинення дій щодо його виклику, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини у випадку спадкування за заповітом, з огляду на можливу необізнаність спадкоємця заповіту про його наявність. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2021 року по справі №464/4722/19.

Крім того, при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №315/765/14-ц, від 28 жовтня 2019 року у справі №761/42165/17, від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, від 25 березня 2020 року у справі №642/2539/18-ц, 15 квітня 2020 року у справі №190/106/18 (провадження № 61-41455св18), від 17 березня 2021 року у справі №308/4272/19 (провадження №61-17072св20), від 15 квітня 2021 року у справі №591/1271/18 (провадження №61-195св21), від 26 липня 2021 року у справі №405/7058/19 (провадження №61-18000св20), від 03 вересня 2021 року по справі №368/719/20, від 21 жовтня 2021 року у справі №643/13260/19 (провадження №61-9552св21), від 24 листопада 2021 року по справі №532/2655/19, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін по справі, то позивач, мотивуючи поважність пропуску нею встановленого законом шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини, посилається на необізнаність про існування заповіту, складеного спадкодавцем на її користь. Отже, з огляду на положення ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, саме на позивача цивільним процесуальним законом покладається обов`язок довести перед судом дійсність заявленої поважної причини пропуску строку, що в контексті обставин спірних правовідносин полягає у доведенні позивачем обставин та часу, коли вона фактично дізналась про існування заповіту на свою користь. Позивач стверджує, що про існування заповіту дізналась 14 серпня 2021 року підчас прибирання у квартирі, яка входить до складу спадкового майна, тобто після спливу більше ніж чотирьох років з моменту закінчення встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому позивач не подає суду жодних доказів на підтвердження таких заявлених нею обставин, що дозволяє оцінювати суду їх лише як припущення, на яких, в свою чергу, суд у відповідності до ст.81 ч.6 ЦПК України не може ґрунтувати своє рішення, тим більше при категоричному запереченні дійсності обґрунтувань позову відповідачем. Не може бути підставою для задоволення позову і так обставина, що нотаріус не здійснила виклик, повідомлення позивача про існування заповіту при заведенні спадкової справи, оскільки на момент заведення такої справи строки для подання заяви про прийняття спадщини вже були пропущені. За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, а тому відсутність достатніх підстав для їх задоволення.

При цьому суд не приймає до уваги як належні докази надані стороною відповідача лист відповідача від 01 серпня 2019 року, яким повідомлено позивача про існування заповіту, а також лист-відповідь правоохоронного органу на запит представника відповідача щодо зміни замків у квартирі АДРЕСА_1 в присутності дільничного офіцера поліції. Оцінка судом зазначених доказів як неналежних ґрунтується на тому, що вказаний лист відповідача не містить його підпису, а також складений датою вже після спливу строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому не може підтверджувати наявність у позивач можливості вчасно прийняти спадщину. Щодо листа-відповіді правоохоронного органу на запит представника відповідача, то вказаний лист у своєму тексті не містить анкетних даних дільничного офіцера поліції, в присутності якого змінювались замки на вхідних дверях квартири, що дозволяло б перевірити достовірність викладених у цьому листі відомостей, зокрема шляхом допиту такого дільничного в якості свідка.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем в ході розгляду справи, відшкодуванню йому не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15, 16, 1216, 1217, 1220, 1223, 1233, 1268-1270, 1272 ЦК України, ст.ст.46-1, 63 Закону України «Про нотаріат», пп.2.2, 2.3, 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна (адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Радистів, 8), про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 23 лютого 2022 року.

Суддя А.М. Авраменко