ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4734/21 Номер провадження 22-ц/814/429/22Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справа Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого Гальонкіна С.А.,

суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.,

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 листопада 2021 року, ухвалене в залі суду у м. Кременчуці у складі головуючого-судді Андрієць Д.Д., у справі №524/4734/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Крюківський відділ державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 40000 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду із вказаним позовом, у якому прохала суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 за період з 11 січня 2019 року по 01 січня 2021 року у розмірі 40000 грн.

Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що рішенням Полтавського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року з ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2500 грн. Станом на 01 вересня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 становить 36259,95 грн, а станом на 01 січня 2021 35329,43 грн.

Вказувала, що з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів за період з 11 січня 2019 по 01 січня 2021 в сумі 40000 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 35329,43 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 801,95 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що в позовній заяві відсутні вимоги щодо предмета спору та їх обгрунтування, не зазначена ціна позову, а наведений в тексті позову розрахунок є необгрунтованим, відсутні докази щодо позовних вимог.

Вказував, що місцевий суд не врахував, що він при можливості сплачував аліменти у більшій сумі, ніж визначено судом, та не враховано труднощі, викликані об`єктивними обставинами через дію Постанови КМУ від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Також суд не звернув уваги, що він часткового погасив заборгованість, що спростовує висновок про виникнення заборгованості із вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

Зазначав, що судом проігноровано наданий ним в якості письмового доказу розрахунок зі сплати аліментів від 10 вересня 2021 №48547 відповідно до якого, борг зі сплати аліментів станом на 01 жовтня 2021 відсутній.

При цьому зазначав, що ним систематично було вживалися всі можливі заходи для погашення боргу ще до звернення позивача до суду з позовом.

Крім того у рішенні суду відсутні будь які пояснення щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_5 пені в розмірі 100% заборгованості за період з січня 2019 року по грудень 2020 року у сумі 35329,43, при тому, що в позові зазначено період з 11 січня 2019 року по 01 січня 2021 року та розмір пені у сумі 40000,00 грн.

Ураховуючи викладене, прохав скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 листопада 2021 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

На адресу Полтавського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , у якому прохала рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 листопада 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судове засідання проводилось у порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановою Полтавського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року по справі 524/212/19 задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 лютого 2020 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 11 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки Крюківського ВДВС міста Кременчук Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) станом на 01 вересня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів становила 36259,95 грн, а станом на 01 січня 2021 року 35329,43 грн.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із ч.ч.1, 3, 4, 8 статті 71 цього Закону виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

В постанові від 25 квітня 2018 року по справі 572/1762/15-ц(провадження 14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: «Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Сума пені за прострочення сплати аліментів за виконавчим документом 524/2219/18 становить 18445,62 грн та обрахована за наступною формулою: ?p=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.»

В постанові по справі № 333/6020/16-ц(Провадження № 14-616цс18) від 03 квітня 2019року Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: «Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %»

У постанові по справі № 362/4462/16-ц (Провадження № 61-10968св19) від 20 липня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: «…відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника».

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 грудня 2020 року по справі 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) зазначив: «Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2016 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК ( 2947-14 ) відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.»

Однак ОСОБА_1 не долучено до матеріалів справи жодних доказів про те, що заборгованості зі сплати аліментів виникла не з його вини.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що суд не врахував труднощі, викликані об`єктивними обставинами через дію Постанови КМУ від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», оскільки на всій території України карантин установлено з 12 березня 2020 року, а заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів починається у період з 11 січня 2019 року.

Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про те, що доводи відповідача про те, що між сторонами відсутній предмет спору є необґрунтованими з огляду на те, що в даній справі предметом спору є стягнення неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів, а не стягнення самої заборгованості. З огляду на відсутність відомостей щодо сплати відповідачем пені, суд вважає, що предмет спору не зник у зв`язку із погашенням відповідачем заборгованості по сплаті аліментів.

Крім того апеляційний суд не приймає до уваги розрахунок зі сплати аліментів від 10 вересня 2021 №48547 відповідно до якого, борг зі сплати аліментів станом на 01 жовтня 2021 відсутній, оскільки борг сплачено у вересні 2021 року, а позивач звернулася до суду у травні 2021 року.

Позивач заявила вимогу про стягнення пені від цієї суми заборгованості, що обчислена позивачем неустойка та перевищує 100 відсотків заборгованості.

За таких обставин апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про стягнення із відповідача пені у сумі 100 % заборгованості по сплаті аліментів станом на 01 січня 2021 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність факту невиконання платником аліментів ОСОБА_1 рішення суду про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, що підтверджено розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем, що є підставою для стягнення пені відповідно до частини 2 статті 196 СК України.

Ураховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 листопада 2021 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01 березня 2022 року.

Головуючий: С. А. Гальонкін

Судді: Г.Л. Карпушин

Л.М. Хіль