Провадження № 22-з/801/43/22
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 рокуСправа № 127/17399/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, заяву ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Копусем Андрієм Анатолійовичем про постановлення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу,

встановив:

В провадженні Вінницького апеляційного суду перебувала справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Копусем Андрієм Анатолійовичем на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2021 року.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 07 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Копусем Андрієм Анатолійовичем задоволено частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2021 року скасовано та постановлено нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу, відмовлено.

Судові витрати понесені позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції залишено за позивачем.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 3 405 грн.

11 лютого 2022 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Копусем Андрієм Анатолійовичем подано заяву про постановлення додаткового рішення щодо вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Вказана заява мотивована тим, що при постановленні рішення Вінницьким апеляційним судом не було вирішено питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, а відтак заявник просить постановити додаткове рішення у вказаній справі, яким стягнути з ТОВ «Вінницягаз Збут» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 грн.

Згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в даному випадку апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява адвоката Копуся А.А. про постановлення додаткового судового рішення підлягає до задоволення частково, з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити із положень статті 137 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, заява представника ОСОБА_1 - адвоката Копуся Андрія Анатолійовича про постановлення додаткового рішення подана у визначений законом строк.

Згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права

Суд апеляційної інстанції враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Представником відповідача Брижака А.В. на підтвердження понесених витрат було надано договір, укладений між останнім та адвокатом Копусем А.А. про надання правової допомоги №ЮФКМ/74/2021 від 21 грудня 2021 року, предметом якого є надання адвокатом правової допомоги клієнту (т. 2 а.с. 67), відповідно до умов якого сторони домовились, що за надання послуги з правової допомоги згідно п. 4.1 загальна вартість юридичних послуг (гонорар), що мають бути надані відповідно до предмету даного договору становить 5 000 грн.

Також представником відповідача надано Акт №1 прийому - передачі наданих послуг від 07.02.2022 (а.с. 129) та виписку з банківського рахунку АО «ЮФ «Копусь і Муляр» від 22.12.2021 з підтвердженням зарахування коштів (а.с. 128).

Згідно з частиною п`ятою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.

Позивачем на адресу суду було надіслано відзив на апеляційну скаргу, у якому ТОВ «Вінницягаз Збут» заперечувало щодо стягнення заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу через не долучення доказів на підтвердження оплати таких послуг, відсутність детального опису робіт та необгрунтованість розміру таких витрат.

Дослідивши доводи заяви та обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн є завищеними, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Так, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, оскільки вартість наданих адвокатом послуг, зокрема, таких як: ознайомлення з рішенням суду першої інстанції та з документами, що стосуються справи, надання усної юридичної консультації, складання і подання апеляційної скарги та відповіді на відзив на апеляційну скаргу не відповідають, складності цієї справи, критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумного розміру цих витрат.

Зважаючи на викладене вище та приймаючи до уваги те, що стягнення з позивача витрат у заявленій сумі буде суперечити принципу розподілу таких витрат, оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, дійшов висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Решту витрат слід залишити за відповідачем.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат слід врахувати, що рішення суду першої інстанції скасовано з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову та апеляційну скаргу задоволено частково, а відтак з ТОВ «Вінницягаз Збут» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу за перегляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 2000 грн, про що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України постановити додаткове судове рішення.

Керуючись ст. 270, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Копусем Андрієм Анатолійовичем про постановлення додаткового судового рішення у справі задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу за перегляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 2000 грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук