ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/6957/21
Провадження № 2/210/698/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 березня 2022 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Чайкіної О.В., за участі секретаря судового засідання Перог Р.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство» Кривбас вибухпром» про відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна тяжким ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків,

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 16 грудня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство» Кривбас вибухпром» про відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна тяжким ушкодженням його здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, за підсудністю (а.с. 1-13).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 16 грудня 2021 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 17 грудня 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 19).

На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 25 січня 2022 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, правом подання відповіді на відзив не скористався.

Сторони в судове засідання не викликались. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Підстав для проведення судового засідання за участі сторін не вбачається, враховуючи що сторони надали заяви по суті, а також надали докази, якими обгрунтовують позовні вимоги та заперечення. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України.

Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (надалі Позивач), з 29.06.1981 року по 23.09.2003 рік працював на Публічному акціонерному товаристві «Промислово-виробниче підприємство» Кривбас вибухпром» підривником, а також майстром в гірничому вибуховому цеху №5 з пільговим пенсійним забезпеченням за списком №2.

З 11.05.2004 року по 19.03.2014 рік Позивач працював у відповідача майстром гірничим на вибуховій дільниці. За результатами атестації робочих місць за умовами праці він мав право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1.

19.03.2014 року Позивач звільнився з підприємства за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію.

Зазначає, що протягом тривалого періоду працював на механізованій зарядці свердловин руди в умовах кар`єру. В вибухових пристроях знаходилося від 21% до 100% тротилу, що згубно позначилося на його здоров`ї.

В листопаді 1996 року Українським науково-дослідним інститутом проммедицини Позивачу було встановлено профзахворювання: ТНТ - катаракта першої стадії обох очей. Захворювання визнане професійним.

За висновком офтальмологічно-невралгічного МСЕК Позивачу було встановлено 30% втрати працездатності, а 15.05.2007 року була встановлена стійка втрата проф. працездатності в розмірі 30% - у зв`язку з профзахворюванням безстроково.

З обґрунтування позовних вимог вбачається, у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він було порушено звичний уклад мого життя. Зазначає, що почав часто хворіти, зір з роками погіршується. Все частіше відбувається мелькання перед очима темних плям, з`явилося роздвоєння при погляді на будь-яке джерело світла, з`явилися розпливчаті обриси предметів. Такий фізичний стан примушує позивача регулярно звертатись в лікувальні заклади. Лікарі рекомендують мені окрім медикаментозного лікування їздити в оздоровчі санаторно-курортні заклади. Тому просить, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача завдану моральну шкоду.

Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у позовній заяві не надано жодних доказів, які б доводили завдання моральної шкоди саме відповідачем та у визначеному позивачем розмірі, а також не зазначено обґрунтованих міркувань, з яких виходив позивач при визначенні саме цієї суми. Наданою випискою з Акту обслідування від 21.01.1997 року також не підтверджується заподіяння відповідачем шкоди, а лише констатується наявність у позивача діагнозу «тринітротолуолові катаракти 1 ступеню обох очей». Актом обслідування також не було встановлено інвалідності позивача, але визначено про 15% втрати працездатності строком на один рік. Тому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 працював на Публічному акціонерному товаристві «Промислово-виробниче підприємство» Кривбас вибухпром» підривником, а також майстром в гірничому вибуховому цеху №5 з пільговим пенсійним забезпеченням за списком №2 в період з 29.06.1981 року по 19.03.2014 рік, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.9-11).

19.03.2014 року Позивач звільнився з підприємства за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію.

В листопаді 1996 року Українським науково-дослідним інститутом проммедицини Позивачу було встановлено профзахворювання: ТНТ - катаракта першої стадії обох очей. Захворювання визнане професійним з втратою професійної працездатності 15% (а.с.8).

Згідно Акту від 21.11,1996 року про розслідування профзахворювання встановлено на робочому місці позивача перевищення гранично допустимих норм праці, а саме: запиленість ТНТ складала 0,5 - 2,5мг/мЗ при ГДН 0,5 мг/мЗ (а.с.5-6).

За висновком офтальмологічно-невралгічного МСЕК Позивачу було встановлено 30% втрати працездатності, а 15.05.2007 року була встановлена стійка втрата проф. працездатності в розмірі 30% - у зв`язку з профзахворюванням безстроково (а.с.7).

Нормативно-правове обґрунтування

ОСОБА_1 знаходився в трудових відносинах з Відповідачем, тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою ХІ КЗпП України.

Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частин 3-4 статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Оскільки закон покладає обов`язок створення безпечних і нешкідливих умов праці, власник або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок.

Згідно статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Виходячи з норм частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами 1 та 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Висновки за результатами розгляду матеріалів справи

На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову.

Актом форми № 11 від 21 листопада 1996 року розслідування хронічного професійного захворювання встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві аргументи, що позивачем не надано жодних доказів, які б доводили завдання моральної шкоди саме відповідачем та у визначеному позивачем розмірі, а також не зазначено обґрунтованих міркувань, з яких виходив позивач при визначенні саме цієї суми.

З письмових матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідачем не було достатньо створено безпечні умови праці, а тому він також несе відповідальність, включаючи і компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду. Відповідачем не доводився факт відшкодування ним позивачу моральної шкоди.

Доводи представника Відповідача про те, що позивач не підтвердив факт заподіяння йому моральної шкоди належним доказом, спростовується наступним чином.

Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22 листопада 1995 року № 212, який був чинним до 28 вересня 2012 року, МСЕК мала, серед іншого, обов`язок встановлювати факт спричинення моральної шкоди (підпункт «д» пункту 1.1).

Закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому від нещасного випадку на виробництві лише на підставі висновку МСЕК, немає. Крім того, вирішуючи спір про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суд не має встановлювати належність або неналежність виконання МСЕК обов`язку зі встановлення факту завдання позивачеві моральної шкоди.

Отже, наявність у МСЕК вказаного обов`язку не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, залишкову працездатність потерпілого тощо.

Тому необґрунтованими є доводи представника відповідача про те, що позивач не довів моральні страждання.

Суд зазначає, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, та в кожній справі суд з`ясовує характер правовідносин сторін і встановлює: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України).

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Суд зазначає, що починаючи з 1 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.

Саме такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16; від 5 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц; від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, на яку посилається сам відповідач.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 пройшов огляд медико- соціальною експертною комісією 15 травня 2007 року, з урахування дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності в розмірі 30% у зв`язку з профзахворюванням безстроково.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача є обґрунтованими , та узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він було порушено звичний уклад мого життя. Такий фізичний стан примушує позивача регулярно звертатись в лікувальні заклади. Лікарі рекомендують мені окрім медикаментозного лікування відвідувати оздоровчі санаторно-курортні заклади.

При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує: характер та обсяг душевних та фізичних страждань Позивача, їх тривалість; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності та до моменту звернення до суду, зокрема, 30 % з 2007 року безстроково, а так само і тривалість трудових відносин - з 1981 по 2014 рік, що свідчить про невідворотність та сталість наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу.

У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 120 000 грн. (сто двадцять тисяч гривень).

При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень пункту 3 частини 3 статті 175, пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відтак, суд стягує з відповідача з Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство» Кривбас вибухпром» в дохід держави судовий збір в сумі 1200,00 грн. - пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 43, 46 Конституції України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141,259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство» Кривбас вибухпром» про відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна тяжким ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство» Кривбас вибухпром» () на користь ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , суму моральної шкоди, яка була заподіяна тяжким ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків у розмірі 120 000 грн. (сто двадцять тисяч гривень) без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство» Кривбас вибухпром» () на користь держави судовий збір у розмірі 1200,00 грн. (одна тисяча двісті гривень).

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 10 березня 2022 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 );

-відповідач: Публічне акціонерне товариство «Промислово-виробниче підприємство» Кривбас вибухпром», , Дніпропетровська область, м, Кривий Ріг, вул. Каховська, буд. 40).

Суддя: О. В. Чайкіна