Справа №443/804/20
Провадження №2/443/140/22
РІШЕННЯ

іменем України

18 лютого 2022 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Гивеля В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати його батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого ОСОБА_2 та зобов`язати Жидачівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області внести зміни до актового запису про народження дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 №9 від 15.01.2019 року, де у відомості про батьківство вказати батьком дитини ОСОБА_1 , виключивши відомості про батька ОСОБА_4 .

Позовні вимоги мотивує тим, що приблизно 10 років тому у м.Жидачів познайомився з відповідачкою по справі ОСОБА_2 , з якою почав зустрічатись. Приблизно через 4 місяці після того, як вони почали зустрічатись вирішили жити разом у її квартирі по АДРЕСА_1 . У даній квартирі він поміняв старі дерев`яні вікна на сучасні пластикові, встановив бойлер на гарячу воду, тобто робив все для того, щоб у квартирі їм було затишно жити. Зазначає, що оскільки відповідачка йому дуже подобалася, крім того вони фактично з відповідачкою створили сім`ю, він вирішив узаконити їхні стосунки та, придбавши для ОСОБА_2 золоту каблучку та ланцюжок, запропонував їй вийти за нього заміж. Відповідачка подарунок прийняла, але з одруженням сказала почекати. Приблизно через чотири місяці після цього відповідачка заявила позивачеві, що не хоче більше жити з ним, внаслідок чого вони розійшлися, що для нього було сильним стресом.

В подальшому позивач захворів, а тому був змушений виїхати за межі м.Жидачева для лікування та через рік повернувся. Після повернення до м.Жидачева, вони з відповідачкою почали знову зустрічатися, він час від часу їздив на заробітки в Республіку Польща, надавав фінансову допомогу відповідачці.

У квітні 2018 року відповідачка повідомила його про те, що вона вагітна. Він зрадів новині про її вагітність та оскільки для пологів та потреб майбутньої дитини потрібні кошти, позивач поїхав на роботу за кордон. Через декілька місяців, повернувшись додому, вони з відповідачкою ходили до лікарні на ультразвукову діагностику, яка показала, що у них буде син.

Після цього позивач знову поїхав на роботу у Республіка Польща, до нього приїжджала відповідачка та гостювала тиждень часу. Зазначає, що повернувся з роботи додому перед народженням сина, а ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідачка народила у Стрийському пологовому будинку, звідки він забрав її з сином, оплативши всі витрати. Коли відповідачку виписували із сином із пологового будинку, то лікар запитав хто батько та коли позивач вказав лікарю, що батько дитини він, то лікар у виписці зазначив його, як батька дитини. Однак вказану виписку він не отримав, оскільки останню забрала сестра відповідачки, так і не віддавши йому. Після народження сина, відповідачка оселилась із сином у її батьків, де він провідував їх та купував все необхідне для них. Сина охрестили у церкві «Воскресіння» у м.Жидачів та назвали ОСОБА_5 , хоча правильніше було б назвати Миколкою, оскільки він народився перед днем свята ОСОБА_6 , однак до його думки ніхто не прислухався.

Коли синові виповнилося один рочок, то вони з відповідачкою відмічали його народження в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », куди були запрошені куми, друзі. Відповідачка заявила, що ні його батьків, ні її батьків на святкуванні не буде, однак коли всі зібралися в кафе, то виявилося, що вона запросила своїх батьків, а його батьків не запросила на святкування, що для нього було боляче.

Стверджує, що на даний час відповідачка не дозволяє йому бачитися із сином, скандалить та навіть подала у Жидачівський відділ поліції заяву, в якій вказала, що по позивач її переслідує. Приблизно місяць тому, коли їх з відповідачкою викликали у відділення поліції для надання пояснень стосовно поданої заяви, то відповідачка заявила, що він не являється батьком дитини та пред`явила свідоцтво про народження дитини, де він вперше побачив, що у свідоцтві було вказано, що 15.01.2019 року у Жидачівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, зареєстровано народження дитини на прізвище ОСОБА_3 , а батько дитини записаний зі слів відповідачки ОСОБА_4 , тобто запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Він зрозумів, що весь цей час відповідачка його обманювала, використовувала з метою отримання коштів, а в актовому записі про народження сина його батьком не вказала, тобто зробилася одинокою матір`ю, щоб отримувати від держави кошти.

Позивач не бажає щоб його син ріс безбатченком, та як батько він хоче брати участь у вихованні свого сина. Хоча відповідачка і зазначає, що це не його син, але він переконаний у протилежному та хоче щоб він був вказаний батьком у свідоцтві про народження сина.

На підставі розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області №1458 від 15.09.2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2020 року, головуючим у справі визначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І..

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 25.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

25.05.2021 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що у перший тиждень серпня 2009 року вона познайомилися із ОСОБА_1 у центральному парку м.Жидачева. На той час, вона зустрічалася із іншим хлопцем, однак позивач постійно ходив за нею та розповідав про свої почуття до неї, він спілкувався з її тодішнім хлопцем та просив його розірвати стосунки із нею, у зв`язку з чим вона розійшлася із своїм хлопцем наприкінці осені 2009 року. Зазначає, що позивач почав активніше проявляти свої почуття до неї. Новий 2010 рік вони зустріли разом, та пізніше почали зустрічатися. З 24.07.2010 року позивач дійсно почав жити разом з нею у її квартирі, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Він добровільно у вересні того ж року встановив бойлер для подачі гарячої води, однак решта робіт, які позивач зазначив у позовній заяві він не робив. Зазначає, що позивач запропонував їм зареєструвати шлюб у 2011 році та купив каблучку, а в грудні того ж року подарував золотий ланцюжок з кулоном, які після розірвання стосунків забрав. У реєстрації шлюбу вона відмовила позивачу, оскільки не поспішала на той час із одруженням, бо планувала продовжити навчання, у зв`язку з чим у них постійно виникали суперечки. У грудні 2011 року вона остаточно розірвала стосунки з позивачем та він повернувся жити до своїх батьків. Стверджує, що ОСОБА_7 постраждав та проходив курс лікування не через розірвання стосунків, як зазначає у своїй позовній заяві, а це сталося у зв`язку з тим, він був на заробітках в Росії, де працював на будівництві та впав з висоти, внаслідок чого пошкодив ребра. Після лікування, він поїхав відпочивати в Крим, де й залишився неофіційно працювати офіціантом на 2012 рік. В цей час відповідачка підвищувала кваліфікацію по професії та мала серйозні відносини з іншим хлопцем, з яким часто відпочивала. Через деякий час позивач неодноразово шукав можливість зустрітися із нею, постійно писав їй у соцмережах та вони залишились в дружніх відносинах. З 2014 року позивач їздив на заробітки, у перервах влаштовувався на роботу в Україні. Стверджує, що жодних коштів позивач її не давав та жодного разу разом з ним не перебувала, оскільки мала стосунки з іншим хлопцем, про було відомо позивачу. Зазначає, що завагітніла, однак через суб`єктивні причини не може перебувати із батьком дитини. На той період часу, в неї був постійний стресовий стан, через що були проблеми із вагітністю. Їй було соромно, що у не зареєстрованому шлюбі та без чоловіка буде з дитиною на руках. Позивач просив її, щоб вона дозволила йому разом перебувати на УЗД, запевняючи її, що буде постійно її підтримувати. Від початку вагітності, вона перебувала на обліку у м.Стрий, та позивач за цей час їздив всього два рази. Він постійно нагадував їй про свої почуття, проте не запропонував жити разом, узаконити їхні стосунки чи прийняти дитину. Стверджує, що вперше звернулася до відповідача про допомогу за день до народження дитини, бо лікарі відправляли її на кесарів розтин. Позивач добровільно зголосився допомогти із хрестинами дитини та про те, що дитини без батька він знав, оскільки бачив свідоцтво про народження. За тиждень до хрестин дитини, позивач пропонував назвати дитину ОСОБА_6 , бо так порадила його мама, однак вона відмовила йому, оскільки його сім`я була проти того, що позивач допомагає її із дитиною, яка не від нього.

ОСОБА_1 з власної волі вперше надіслав їй кошти, зароблені під час заробітків у квітні 2019 року та запевняв її, що буде у всьому допомагати, оскільки хоче бути разом із нею. У травні 2019 року подарував їй годинник, після чого вони стали ближчими у стосунках. Після повернення із заробітків влітку, позивач настирливо почав пропонувати їй жити разом та приписати його у квартиру відповідачки, однак вона відмовила, оскільки його батьки часто наголошували на тому, що він не буде жити разом із нею та забезпечувати її дитину, оскільки вони чужі. У жовтні 2019 року відповідачка поїхала до позивача у м.Краків, де він проживав на час роботи, після чого вони почали зустрічатися. Зазначає, що у грудні 2019 року вона справляла перший рік народження дитини, в чому їй допоміг позивач підтримкою та коштами, та на святкуванні якого справді не було батьків позивача, оскільки її син не є їхнім внуком, а син - офіційним чоловіком. У травні після приїзду позивача до України, він почав погано ставитись до дитини, шарпав його у колясці, заважав спати, штовхав, при дитині почав її ображати. Не витримуючи такого ставлення з боку позивача, відповідач звернулася до органів поліції, після чого позивач почав ще більше ображати її та лаятися нецензурною лайкою.

31.05.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив відповідно до якого зазначає, що свідченням того, що позивач піклувався про свого сина ОСОБА_3 є регулярні грошові перекази відповідачу, що підтверджується електронними повідомленнями між позивачем та відповідачкою у соціальних мережах. Вказує, що ОСОБА_2 знає, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_3 , але оскільки позивач перестав регулярно надавати їй матеріальну допомогу, відповідач почала чинити перешкода у вихованні та піклуванні їхньої спільної дитини.

18.06.2021 року представником позивача подано клопотання про призначення судово молекулярної експертизи.

Ухвалою від 18.06.2021 року зупинено провадження у справі та призначено судову молекулярно-генетичну експертизу.

03.09.2021 року на адресу Жидачівського районного суду Львівської області надійшло повідомлення з Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру про неможливість проведення експертизи у цивільній справі №443/804/20.

Ухвалою від 06.09.2021 року поновлено провадження у справі.

20.12.2021 року відповідачем подано клопотання про застосування до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності, згідно якого зазначає, що позивач знав про народження сина та бачив свідоцтво про народження дитини. Проте, із позовною заявою про визнання батьківства звернувся тільки 13.07.2020 року, тобто більше ніж через півтора року з моменту народження дитини, а тому є підстави про застосування до позивача наслідків спливу строку позовної давності.

Ухвалою від 23.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

07.02.2022 року представником позивача подано заперечення щодо застосування строку позовної давності, мотивуючи тим, що строк позовної давності терміном один рік застосовується виключно до правовідносин, які виникають при захисті прав у спорі про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини. Однак, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання батьківства в порядку ст.128 Сімейного кодексу України, а тому до вимоги про визнання батьківства в порядку ст.128 СК України строк позовної давності не застосовується.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов з мотивів наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просили позов задоволити. Крім того представник позивача заявив про подання ним доказів витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі Стрийського міськрайонного суду Львівської області.

Одночасно, суд розцінює такі дії відповідача як зловживання процесуальними правами, спрямованими на затягування розгляду справи, оскільки відповідач неодноразово не з`являлась в судові засідання, 15.11.2021 судом було відкладено підготовче судове засідання, а 08.02.2022 відкладено судове засідання, у зв`язку з клопотанням відповідача скористатись правовою допомогою. При цьому, в підготовчому судовому засідання судом було роз`яснено відповідачу про те, що її представником у даній справи (загальне позовне провадження) може бути лише адвокат. Крім того, дата проведення наступного судового засідання 18.02.2022 року була узгодження із сторонами та жодних заперечень щодо призначення судового засідання на вищевказану дату у відповідачки не було. Відповідачу було надано достатньо часу для того щоб в належний спосіб скористатись правовою допомогою.

У зв`язку з цим суд визнає причини неявки відповідачки та її представника неповажними та вважає, що справу можливо слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Жидачів, Жидачівського району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №9. Батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.5).

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (ст. 121 СК України).

Стаття 126 СК України визначає, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст.128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття . Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Допитаний як свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні дав покази про те, що у 2010 році він познайомився із ОСОБА_2 , вони почали зустрічатися та в подальшому він переїхав жити до неї на квартиру по АДРЕСА_1 . В даній квартирі зробив ремонт, поставив бойлер на гарячу воду, поміняв вікна. В подальшому запропонував їй розписатися, однак вона сказала йому трішки зачекати. У 2013 році вони розійшлися. Після того він поїхав у Крим, де проходив курс реабілітації, оскільки до цього їздив на роботу в Росію та отримав травму. У 2014 році повернувшись до м.Жидачева вони знову почали із ОСОБА_2 зустрічатися. Він їздив за кордон працювати. В періоди, коли повертався на Україну, вони були разом. Їхні стосунки були безперервними. Повернувшись із заробітків весною 2018 року ОСОБА_2 повідомила його, що вагітна та у них буде дитина. У нього не було жодних сумнівів щодо свого батьківства, оскільки вони з відповідачкою планували вагітність та народження дитини. Вони їздили разом на УЗД обстеження до м.Стрий, він оплачував всі витрати. З метою заробити кошти він знову поїхав за кордон та повернувся у грудні 2018 року перед народженням дитини. Був присутнім, коли ОСОБА_2 народжувала, забирав її з пологового будинку, оплатив всі витрати. Хотів забрати її з дитиною до себе додому, але вона відмовилась та почала жити з дитиною у своїх батьків. Систематично провідував їх, надавав кошти, купляв речі для дитини, однак жити разом із ними не міг, оскільки матір ОСОБА_2 не хотіла його бачити. Дитину охрестили та після хрестин знову поїхав за кордон на роботу. ОСОБА_2 завжди у розмовах наголошувала, що він є батьком ОСОБА_5 . Він систематично пересилав кошти відповідачці для потреб дитини. У 2019 році осінню ОСОБА_2 приїжджала в м.Краків, де гостювала в нього. У грудні 2019 року він повернувся з Республіки Польща для того, щоб відсвяткувати один рочок дитини, на святкуванні якого були куми, друзі та батьки ОСОБА_2 . Інколи він брав дитину до себе додому. З 2020 року відповідачка перестала давати йому бачитись з дитиною та писала на нього заяви в поліцію. В поліції він вперше побачив свідоцтво про народження дитини, в якому він не був записаний як батько дитини.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дала покази про те, що є хрещеною матір`ю ОСОБА_3 . Вона з відповідачкою є колишніми одногрупниками. ОСОБА_2 подзвонила її на початку січня 2019 року та повідомила, що хоче, щоб вона була її кумою. Повідомила також, що хрестини пройдуть 21 січня після того як повернеться батько дитини з-за кордону. На хрестинах був присутній ОСОБА_1 , якого відповідачка представила як батька дитини. Приїхавши у день хрещення, до часу хрещення у церкві, дитина була вдома у батьків ОСОБА_1 . Також вона була на святкуванні одного рочку Тамірлана. На святкуванні також був ОСОБА_1 , однак його батьків не було. ОСОБА_1 був присутній на хрещенні та на святкуванні рочку як батько. Літом 2020 року позивач повідомив їй, що ОСОБА_2 не дає йому бачитись з дитиною. Крім того, позивач повідомляв їй, що відправляв кошти на святкування рочку. Відповідач писала їй про те, що ОСОБА_9 є батьком дитини, однак не хоче займатись дитиною, не допомагає.

Водночас із долучених фото та відео матеріалів вбачаються фрагменти спільного життя, а саме те, що позивач забирав відповідачку разом з дитиною з пологового будинку та приймав участь в її хрещенні саме як батько, перебуваючи у пологовому будинку проявляє батьківське піклування про дитину (а.с.78-80).

Про відносини позивача та відповідача як батьків дитини ОСОБА_10 свідчать також і надані позивачем скріншоти електронних повідомлень між ними з приводу утримання дитини та участі у її вихованні, з яких зокрема вбачається, що відповідач спілкується з позивачем саме як з батьком дитини (а.с.47-49).

Також, вирішуючи даний спір суд бере до уваги те, що ухвалою суду від 18.06.2021 року було призначено судово-молекулярну експертизу на предмет кровного споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , однак згідно повідомлення Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 30.08.2021 року №СЕ-19/114-21/11686-БД такий експертами неможливо було провести, у зв`язку із тим, що 25.08.2021 року до Львівського НДЕКЦ МВС прибув ОСОБА_1 та пред`яв паспорт громадянина України, а також прибула особа жіночої статті з дитиною, яка пред`явила паспорт громадянки ОСОБА_2 НОМЕР_2 та свідоцтво про народження дитини ОСОБА_3 серія НОМЕР_3 . Однак за свідченням ОСОБА_1 ця жінка не являється ОСОБА_2 та не є матір`ю дитини ОСОБА_3 . За словами жінки, ОСОБА_2 захворіла, тому не прибула до Львівського НДЕКЦ МВС. Оскільки, ОСОБА_2 особисто, разом із своєю дитиною ОСОБА_3 у вказаний час не з`явилася до Львівського НДЕКЦ МВС, що унеможливило відібрання зразків букального епітеліїю для проведення молекулярно-генетичної експертизи (а.с.66-69).

Відповідно до ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З аналізу наведеної норми процесуального закону можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

На переконання суду не з`явлення ОСОБА_2 особисто до експертної установи для відібрання зразків букального епітеліїю та проведення молекулярно-генетичної експертизи, а також те, що остання не зявляла клопотання про повторне призначення такої експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини.

Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідачем не надано жодного доказу на спростування позовних вимог та доводів позовної заяви, суд приходить до переконання, що матеріалами справи та показами свідків достатньо стверджується батьківство ОСОБА_1 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Згідно п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.16.4. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме слід визнати ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , вказавши батьком дитини ОСОБА_1 та виключивши запис про ОСОБА_4 як про батька дитини.

Позовна вимога про зобов`язання Жидачівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Львівській області внести зміни до актового запису про народження задоволенню не підлягає за безпідставністю, оскільки на підставі рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження та видає нове Свідоцтво про народження.

Щодо клопотання відповідача про застосування до вимог позивача строку позовної давності встановленогоч. 2 ст. 129 СК України, то таке є безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч.3 ст. 138, ч.3 ст. 139 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач покликався на положення статті 128 СК України, яка передбачає можливість визнання батьківства щодо дитини за рішенням суду за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України (спільна заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою).

Згідно з частиною першою статті 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

У частині другій цієї статті закріплено, що до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

На підставі викладених норм сімейного права можна зробити наступні висновки.

Законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить у відповідності до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Тому положення частини другої статті 129 СК України, яке є спеціальним, не може бути поширене на положення про визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України (позиція Верховного Суду, викладену в постанові від 27.04.2017 у справі № 6-617цс17к).

Таким чином, на вимоги про визнання батьківства в порядку статті 128 СК України строк позовної давності не застосовується.

Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 840 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 354,355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого ОСОБА_2 .

Внести зміни до актового запису №9 від 15 січня 2019 року, здійсненого Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та виключивши запис про ОСОБА_4 як про батька дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 840 грн. витрат на сплату судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 лютого 2022 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка