Провадження № 2/127/3833/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2022 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чуприни О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 14900,00 доларів США та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.03.2018 позивач ОСОБА_2 позичив відповідачеві ОСОБА_1 кошти в сумі 14900,00 доларів США. Відповідач згідно наданої ним письмової розписки зобов`язався повернути позичені кошти до 05.10.2018. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання взятого на себе зобов`язання щодо повернення боргу, позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Бездітний І.І. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пославшись на обставини викладені в позовній заяві та відповіді на відзив (а.с. 76-77), просили позов задовольнити та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Чуприна О.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях (а.с. 66-68). Відзив на позовну заяву мотивований тим, що як вбачається зі змісту розписки, ОСОБА_1 лише взяв на себе зобов`язання взяти у борг у ОСОБА_2 кошти в сумі 14900 доларів США. Факт того, що в момент написання розписки ОСОБА_1 фактично отримав вище зазначену суму не відображено ні в змісті розписки, ні будь-якими доказами у справі. Крім того, за змістом розписки зазначену суму ОСОБА_1 повинен був повернути або ОСОБА_2 або ОСОБА_3 , що свідчить про те, що право вимоги коштів належить не лише ОСОБА_2 , а й ОСОБА_3 . Крім того, що ОСОБА_3 у підписанні договору позики участі не приймав, тому неможливо вважати, що всі сторони погодились з умовами договору та висловили своє вільне волевиявлення відносно його умов. Факт того, що в момент написання розписки кошти ОСОБА_4 не передавались підтверджується показами ОСОБА_5 та приписом - без обв`язку по віддачі коштів. Відсутність підпису одного з учасників договору є підтвердженням факту, що кошти в момент написання розписки не передавались ОСОБА_1 і відповідно такий договір неможливо вважати укладеним, а тому він не породжує правових наслідків (ухвала ВССУ від Ю,09.2015 у справі № 6-22599св15) і тому не потребує визнання недійсним. Сторони займалися підприємницькою діяльністю, у позивача був зошит, де він зазначав суми коштів, які надавав ОСОБА_1 та які останній повертав.

Третя особа ОСОБА_3 , який був також допитаний в судовому засіданні в якості свідка, просив позовні вимоги задовольнити з підстав зазначених у письмових поясненнях (а.с. 131-132). Суду пояснив, що 01.03.2018 йому зателефонував ОСОБА_2 та повідомив, що він знаходиться у ОСОБА_1 , який позичив у нього грошові кошти в сумі 14900 доларів США, на підтвердження чого написав боргову розписку. Однак, після отримання коштів у борт та написання розписки, ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з проханням вказати в борговій розписці довірену особу, якій, у випадку відсутності ОСОБА_2 у м. Вінниці, ОСОБА_1 може повернути борг. Оскільки він знав і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , то погодився, щоб ОСОБА_1 повернув йому кошти. На даний час ОСОБА_1 коштів по вказаній розписці не повертав. Однак, ОСОБА_1 запропонував в рахунок часткового погашення існуючого боргу по розписці у розмірі 14900 доларів США, передати у власність ОСОБА_2 належну йому 1/9 частку у власності на квартиру АДРЕСА_1 . На таку пропозицію ОСОБА_2 погодився. ОСОБА_1 посвідчив видану на його ім`я довіреність, якою уповноважив вчиняти від його імені усі дії пов`язані оформленням документів необхідних для дарування, в тому числі і подарувати ОСОБА_2 всю належну ОСОБА_6 частку вищевказаної квартири. Однак, які тільки був зібраний необхідний пакет документів для відчуження зазначеної частки в квартирі, від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Рудика В.В., стало відомо, що ОСОБА_1 скасував видану довіреність. За період з 01.03.2018 до сьогодні, ОСОБА_1 по вищевказаній борговій розписці будь-яких коштів ні йому, ні ОСОБА_2 не сплатив.

Свідок ОСОБА_5 , який є батьком відповідача, суду пояснив, що з позивачем знайомий, оскільки він є партнером його сина по бізнесу. ОСОБА_2 дав гроші його синові на розвиток бізнесу. ОСОБА_1 написав розписку 01.03.2018, бо до нього приїхав позивач і наполягав на поверненні грошей. Як батько, він особисто підписував вказану розписку, однак при цьому гроші позивачем відповідачу не передавалися.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він був свідком того, як у вересні 2020 року відповідач здійснив наїзд автомобілем на позивача, оскільки ОСОБА_1 має борг перед ОСОБА_2 . Також свідок пояснив, що він був присутній при розмові між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо повернення боргу, на що останній повідомив, що борг буде провертати частинами. Під час написання розписки та передачі грошів він не був присутній.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що з позивачем знайомий близько 10 років, а з відповідачем близько 6 років. ОСОБА_2 йому повідомив, що ОСОБА_1 заборговував йому кошти у розмірі 14000 доларів США. У вересні 2020 року він був свідком того, як ОСОБА_1 повідомляв ОСОБА_2 , що поверне кошти. При написанні розписки свідок особисто присутнім не був.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що з ОСОБА_1 вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який у 2016 році розірвано. У її колишнього чоловіка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був спільний бізнес. ОСОБА_2 повідомляв їй, що ОСОБА_1 заборгував йому гроші, однак яка це сума коштів їй невідомо. Також, зазначила, що при написанні розписки вона не була присутня, тому по вказаному факту нічого повідомити не може.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено усний договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав у позику від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 14900,00 доларів США та зобов`язався повернути гроші до 05 жовтня 2018 року, про що 01.03.2018 написав відповідну письмову розписку (а.с. 3). Оригінал розписки міститься в матеріалах справи (а.с. 159).

Згідно даних НБУ офіційний курс долара США до української гривні станом на 19.10.2020 складає за 1 долар США 28,3649 грн. (а.с. 6).

Однак відповідач ОСОБА_1 у вказаний в розписці строк - 05 жовтня 2018 року, а також до теперішнього часу не повернув позичені кошти ОСОБА_2 та ухиляється від виконання свого зобов`язання.

На неодноразові нагадування позивача про повернення боргу відповідач ніяк не реагував, чим завдавав позивачу збитків, тому позивачем на адресу відповідача 25 вересня 2020 року було направлено письмову вимогу про повернення позики, яка залишена відповідачем без відповіді та реагування (а.с. 4).

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, з правочинів та договорів.

Згідно статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Матеріали справи не місять доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 написав розписку під тиском чи не розуміючи значення своїх дій. Зважаючи на передбачену чинним законодавством презумпцію правомірності правочину, ОСОБА_1 , заперечуючи передачу йому грошових коштів за договором позики, не був позбавлений можливості оспорювати чинність такого правочину шляхом пред`явлення відповідного позову, однак таким правом не скористався. Крім того, ОСОБА_1 не звертався до ОСОБА_2 з вимогою про повернення йому боргової розписки, з підстав не отримання вказаних у розписці грошових коштів. Також договір позики від 01.03.2018 не визнаний недійсним у встановленому законом порядку.

Оригінал розписки від 01.03.2018 міститься в матеріалах справи (а.с. 159), тому наявність даної розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем умов договору позики та є єдиним доказом передачі коштів.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що між сторонами відсутні правовідносини позики і що визначену в розписці суму коштів позивач відповідачу не передавав, оскільки відповідач не надав суду належних доказів в підтвердження вказаних обставин, а також суд вважає, що обставини позики між сторонами підтверджуються письмовою розпискою відповідача від 01.03.2018, яка написана ним власноручно.

Покази свідків щодо відсутності між сторонами правовідносин позики суд також відхиляє, оскільки їхні покази не підтверджені жодним письмовим доказом.

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що кошти, отримані у позику, не повернуті відповідачем та, враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, наявні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 заборгованості у валюті, визначеній договором позики.

Відповідач не довів належними доказами того факту, що після написання ним розписки від 01.03.2018 він повернув позивачу суму, вказану у цій розписці, тому встановленим є факт невиконання вказаного у розписці грошового зобов`язання, що виникло з договору позики, його розмір та валюта, і факт його прострочення, - що є підставою як для стягнення суми боргу.

З огляду на вказані вище норми права, встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи та надані докази, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про стягнення з відповідача ОСОБА_1 боргу в розмірі 14900,00 доларів США, що еквівалентно 422637,01 грн. (чотириста двадцять дві тисячі шістсот тридцять сім гривень 01 коп.), згідно курсу НБУ, станом на момент подачі позовної заяви.

Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4226,40 грн. та судовий збір за заявою про забезпечення позову в розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст. 11, 15, 16, 202, 525, 526, 599, 611, 1046, 1048-1050 ЦК України, ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в розмірі 14900 доларів США, що еквівалентно 422637,01 грн. (чотириста двадцять дві тисячі шістсот тридцять сім гривень 01 коп.), згідно курсу НБУ, станом на момент подачі позовної заяви та 4646,80 грн. (чотири тисячі шістсот сорок шість грн. 80 коп.) понесеного судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя: