Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1859/21
Провадження №: 2/332/97/22
УХВАЛА

іменем України

10 березня 2022 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Левицької Юлії Василівни про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 26.05.2021р. відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, а саме автомобіля «JEEP COMPASS» 2017 року випуску.

21.07.2021р. позивач ОСОБА_2 подала до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначено, що наразі позивачу стало відомо, що відповідач здійснив відчуження спірного автомобіля без згоди подружжя, тому просить стягнути з відповідача 1/2 вартості відчуженого автомобіля, набутого подружжям в період шлюбу.

13.01.21р. представник ОСОБА_2 - адвоката Дорогих С.Л. подав суду заяву про забезпечення позову, в якій зазначив, що відповідач ОСОБА_1 розпорядився спільним автомобілем без згоди подружжя, а грошові кошти витратив на власні потреби всупереч інтересам сім`ї.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2022р. року по цій цивільній справ, було забезпечено позов, а саме суд ухвалив: В забезпечення позову до моменту набрання чинності рішення по цій справі накласти арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

09.03.22р. представник ОСОБА_1 - адвокат Левицька Юлія Василівна подала суду заяву про скасування заходів забезпечення позову з тих мотивів, що суд помилково застосував забезпечення позову, грошові кошти на депозит від ініціатора забезпечення внесені не були, заходи забезпечення не є співмірними, тому просить заходи забезпечення скасувати.

В судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток, про причини неявки суд не повідомили, але їх неявка не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з відсутністю учасників процесу фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що клопотанняпредставника ОСОБА_1 - адвоката Левицької Юлії Василівни про скасування заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.

Відповідно до частини 1 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Тобто, у разі відсутності потреби в забезпеченні позову з тих чи інших причин або змінились обставини, що зумовили його застосування, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який їх вжив.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2022р. року по цій цивільній справ, було забезпечено позов, а саме суд ухвалив: В забезпечення позову до моменту набрання чинності рішення по цій справі накласти арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначена ухвала від 14.01.22р. була прийнята судом за таких мотивів та обґрунтувань.

13.01.21р. представник ОСОБА_2 - адвоката Дорогих С.Л. подав суду заяву про забезпечення позову, в якій зазначив, що відповідач ОСОБА_1 розпорядився спільним автомобілем без згоди подружжя, а грошові кошти витратив на власні потреби всупереч інтересам сім`ї.

Наразі позивачу стало відомо, що відповідач намагається розпорядитися належною йому часткою в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з метою ухилитись від виконання судового рішення в наступному про стягнення з нього в вартості 1/2 частки автомобіля. У зв`язку з цим просить накласти арешт на 1/4 квартири АДРЕСА_1 .

Суд, вивчивши надані матеріали, вважав, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 26.05.2021р. відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, а саме автомобіля «JEEP COMPASS» 2017 року випуску.

21.07.2021р. позивач ОСОБА_2 подала до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначено, що наразі позивачу стало відомо, що відповідач здійснив відчуження спірного автомобіля без згоди подружжя, тому просить стягнути з відповідача 1/2 вартості відчуженого автомобіля, набутого подружжям в період шлюбу, в розмірі 231445,02 грн., до позову додана довідка про незалежну експертну оцінку автомобіля «JEEP COMPASS» 2017 року випуску, яка складає 462890 грн., та позивачем також 21.07.21р. подана суду заява про призначення автотоварознавчої експертизи з метою визначення вартості спірного автомобіля. Представником ОСОБА_1 - адвокатом Левицькою Ю.В. 07.10.21р. наданий суду висновок про вартість автомобіля «JEEP COMPASS» 2017 року випуску, яка складає 346700 грн.

Наразі позивачу стало відомо, що відповідач намагається розпорядитися належною йому часткою в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з метою ухилитись від виконання судового рішення в наступному про стягнення з нього в вартості 1/2 частки автомобіля. Також в ході розгляду справи відповідач здійснив відчуження належних йому земельних паїв. У зв`язку з цим просить накласти арешт на 1/4 квартири АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 17.11.2006р. ОСОБА_1 на праві власності належить 1/4 квартири АДРЕСА_1 , що також підтверджено відповідним витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Згідно із п. 1 ч. 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст. 1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції. Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також, відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Перевіривши матеріали справи і заяву про забезпечення позову та оцінивши надані докази, а також враховуючи, що заява подана з додержанням вимог статті 151 ЦПК України, а заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, є видами забезпечення позову, передбаченими ст. 150 ЦПК України і відповідають предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи, з урахуванням чого суд дійшов висновку за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову, в зв`язку з чим накладено арешт на вказану частку нерухоме майно відповідача, оскільки є велика вірогідність того, що в разі не вжиття даних заходів відповідачем по справі може бути утруднено виконання рішення в частині стягнення грошових коштів з відповідача.

Також слід зазначити, що накладення арешту на майнові права відповідача, є відповідною правовою мірою для забезпечення в подальшому виконання рішення суду та унеможливить йому здійснити дії щодо відчуження вище зазначеного майна, та інші протиправні дії, які надалі можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по зазначеному спору, крім того заходи забезпечення позову вживаються судом в межах позовних вимог заявлених позивачем, отже накладення арешту на вищезазначене майно є відповідним та співмірним заходом для забезпечення даного позову.

З урахуванням вище викладеного слід дійти висновку, що у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідач матимуть можливість здійснити відчуження майна, що тому дійсно існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання рішення суду, так як у сторони спору (відповідача) до його вирішення наявна можливість розпорядитися об`єктом прав, що йому належать, в зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, крім того слід зазначити, що вказаним не порушуються інтереси інших осіб, в зв`язку з чим не можуть бути взяті до уваги можливі їх заперечення щодо зазначеного, оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, однак справа ще не розглянута, по справі проводяться процесуальні дії з метою повного і всебічного її розгляду і з`ясування обставин та ін., всі ці обставини є предметом спору по справі між сторонами, по суті позовних вимог своїх пояснень сторони ще не давали, матеріали справи ще не досліджувалися по суті, в зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На сьогоднішній день суду не надані докази того, що перестали існувати обставини, які були підставами для забезпечення позову.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотанняпредставника ОСОБА_1 - адвоката Левицької Юлії Василівни про скасування заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на його необґрунтованість, оскільки наразі необхідність в арешті майна не відпала.

Керуючись ст.158 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Левицької Юлії Василівни про скасування заходів забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали направити всім учасникам по справі.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з моменту складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 12 березня 2022р.

Суддя Р.В. Сінєльнік