Провадження № 22-ц/802/13/22 Категорія: 60 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_1 ,

представника особи, яка не брала участі у справі,- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , правонаступниками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , до Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2013 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2013 року задоволено позов ОСОБА_3 до Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті сестри ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме : на 46/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 , як особа яка не брала участі у справі, звернулася до суду із апеляційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2013 року.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що влітку 2021 року їй стало відомо, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 вересня 2009 року її визнано безвісно відсутньою, а рішенням цього ж суду від 30 травня 2012 року визнано померлою. 07 березня 2013 року ухваленим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області позов ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задоволено, у зв`язку з чим таким шляхом її позбавлено належного їй майна.

Також зазначає, що з 1998 року по вересень 2021 року вона весь час знаходилася в Італії. У 2012 році у неї діагностовано онкозахворювання та вона перебувала на стаціонарному лікуванні в лікарні. На період перебування у лікарні спілкування із родичами в Україні тимчасово припинилися, однак у подальшому вона неодноразово з ними спілкувалася, тому вони достовірно знали, що вона жива. Вказувала, що на час її від`їзду за нею було зареєстровано нерухоме майно: 46/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що складалось із таких приміщень : Ѕ коридору 1-1 площею 3,6 м кв.; Ѕ коридору 1-3 площею 4,3 м кв.; кухні 1-7 площею 9,4 м кв.; кімнати 1-6 площею 13,8 м кв.; Ѕ вхідних сходів; Ѕ сарая Б-1; сарай б-1; колодязь; Ѕ огорожі; 1/2 вбиральні з надвірними будівлями та спорудами. Дане майно набуте нею на підставі договору дарування від 25 березня 1998 року. Покликається на те, що вона є живою, дізналась, що брат незаконно позбавив її майна, приїхала в Україну і змушена відновлювати свої права. Вказує, що суд при розгляді даної справи здійснив формальний підхід до її вирішення, судом не з`ясовано належним чином всіх обставин справи, а також не залучено її сина, просила рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. Також просила вирішити питання про поворот виконання рішення у даній справі шляхом визнання за нею права власності на 46/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а саме : Ѕ коридору 1-1 площею 3,6 м кв.; Ѕ коридору 1-3 площею 4,3 м кв.; кухні 1-7 площею 9,4 м кв.; кімнати 1-6 площею 13,8 м кв.; Ѕ вхідних сходів; Ѕ сарая Б-1; сарая б-1; 1/2 колодязя; Ѕ огорожі; 1/2 вбиральні, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Волинським апеляційним судом ухвалою від 26 жовтня 2021 року відкрито провадження за вказаною апеляційною скаргою.

У листопаді 2021 року до Волинського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_4 про залучення його до участі у даній справі як правонаступника позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 19.05.2021 р.

На підставі вказаної заяви апеляційне провадження 29 листопада 2021 року було зупинено до вирішення питання щодо правонаступництва позивача та витребувано інформацію про спадкоємців.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 24 грудня 2021 року залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як правонаступників ОСОБА_3 та відновлено апеляційне провадження у даній справі.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина третя статті 352 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».

У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/26512/16-ц (провадження № 61-47768св18) вказано, що у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті. В той же час відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Отже, у разі, якщо апеляційний суд встановить, що судовим рішенням вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

У справі, що переглядається, ОСОБА_6 є особою, яка не брала участі у справі.

При цьому, судове рішення, оскаржуване такою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі договору дарування від 25 травня 1998 року, укладеного між ОСОБА_3 (даритель) та ОСОБА_1 (обдарована), остання стала власницею 46/100 частин будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про визнання ОСОБА_1 безвісно відсутньою, а згодом - про оголошення померлою.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2009 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнана безвісно відсутньою .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2012 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оголошено померлою (а.с.8).

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування рішення суду про оголошення її померлою.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2021 року скасовано рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2012 року у справі №0308/5107/2012 (провадження № 2-о/0308/160/12) про оголошення померлою громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки як встановлено судом, ця особа з`явилася, що підтверджується наявними у справі доказами, та подала заяву про скасування рішення про оголошення її померлою.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року у вказаній справі апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2021 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області, про скасування рішення про оголошення особи померлою закрито.

Зі змісту зазначеного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2021 року вбачається, що після 1998 року і до 2021 року ОСОБА_1 перебувала за межами України на заробітках і повернулася в Україну у вересні 2021 року, про що свідчать її документи - закордонний паспорт серії НОМЕР_2 та посвідчення особи на повернення в Україну CR296580, видане 07.09.2021 р. на її ім"я, термін дії якого - до 04.10.2021 р.

Вказані документи також були пред"явлені ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду при розгляді даної справи.

Крім того, у наведеному судовому рішенні також вказується, що допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 підтвердив той факт, що ОСОБА_1 - його мати - тривалий час проживала в Італії, а у вересні 2021 року вона повернулася і дізналася про оголошення її померлою.

Як вбачається з матеріалів даної справи, на підставі оскаржуваного рішення право власності на 46/100 частин будинковолодіння по АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_1 , було визнано в порядку спадкування за її братом ОСОБА_3 та 01.04.2015 р. внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про це відповідний запис (а.с.105).

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення стосується прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків апелянта ОСОБА_1 , право власності на майно якої визнано цим рішенням за ОСОБА_3 у порядку спадкування.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд доходить висновку, що оскаржуване судове рішення, постановлене не може вважатися таким, що відповідає нормам справедливого судового розгляду згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, встановивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, апелянт просила вирішити питання про поворот виконання рішення в даній цивільній справі шляхом визнання за нею права власності на 46/100 частин спірного будинковолодіння.

Однак, на думку колегії суддів, такі вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення(визнавши його нечинним), він, зокрема відмовляє в позові повністю. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Проте, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Отже, внаслідок скасування оскаржуваного рішення суду, на підставі якого було внесено запис у Державний реєстр про право власності на 46/100 частин спірного будинковолодіння за ОСОБА_3 , державний реєстратор має право провести дію щодо державної реєстрації припинення речових прав ОСОБА_3 на вказане майно.

Таким чином, вимога про поворот виконання рішення шляхом визнання права власності на спірне майно за ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищезазначене та те, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 і ухвалення нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову, з правонаступників померлого позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь особи, яка брала участі у справі, ОСОБА_6 необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, понесені нею у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі по 420 грн з кожного.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2013 року в даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_3 , правонаступниками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , до Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 по 420 (чотириста двадцять) гривень з кожного понесених судових витрат на сплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді