Справа № 206/824/22
Провадження № 4-с/206/2/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2022 м.Дніпро

Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.

за участю секретаря судового засідання Іванової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа начальник Самарського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

23.02.2021 до суду надійшла скарга ОСОБА_1 , в якій останній просить суд визнати бездіяльність начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) протиправною та скасувати арешт, який накладений на все майно, що належить ОСОБА_1 , в тому числі на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , накладений постановою № 960682 від 03.11.2005, винесену державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ для примусового виконання виконавчого листа № 1-367 Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08.11.2002, щодо конфіскації майна ОСОБА_1 .

Скарга обґрунтована тим, що постановою Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції серії АА № 705522 від 03.11.2005 накладено арешт на майно боржника та оголошенно заборону його відчуження, а саме: ОСОБА_1 .

08.11.2005 о 17 год. 45 хв. 14 сек. Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження за № 2575790.

Підставою для арешту майна був вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08.11.2002 у справі № 1-367/2002, який набрав законної сили 23.09.2003 на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області в рамках кримінальної справи № 1-367/02. вазаним вироком ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 307. ч. 1 ст. 309. ст.70. ст. 71 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років три місяці з конфіскацією всього належного заявнику майна. Строк покарання вираховувався з 24.04.2002. На виконання вищезазначеного вироку державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ для примусового виконання виконавчого листа № 1-367 Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08.11.2002, щодо конфіскації майна ОСОБА_1 , було складено постанову про арешт майна боржника та оголошенно заборону на його відчуження серії АА № 705522.

24.04.2007 ОСОБА_1 звільнено на підставі постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 16.04.2007, що підтверджується довідкою серії № 270842 від 24.04.2007 Державного департаменту України з питань виконання покарань.

Таким чином, на думку заявника протягом 24.04.2002 по 24.04.2007 останній відбув покарання та станом на 24.04.2007 вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.09.2003 виконано, судимість погашено.

30.05.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину, за заповітом, серія та номер 3-213 виданого 30.05.2020 реєстратором Камендо О.М Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості - домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

На час набуття права власності на об`єкта житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 у заявника відсутній статус засудженого.

З метою скасування арешту, накладеного на все майно заявника, в тому числі і на домоволодіння АДРЕСА_1 , заявник звернувся до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м. Дніпрі.

Відповідно до листа № 28934/1 від 23.09.2021 органом ВДВС зазначено, що в системі АСВП, АСВП-Архів, АСВП-Спец розділ відсутні наразі відомості про виконавчі провадження 2003-2005 років. Для зняття арешту Заявнику необхідно звернутися до суду та отримати ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2021 у справі № 206/5797/21 в задоволенні заяви представника заявника Захарчук Ксенії Олегівни в інтересах ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення рішення суду відмовлено.

На підставі викладеного з урахуванням висновків, наведених в ухвалі Самарського районною суду м. Дніпропетровська від 28.12.2021 у справі № 206/5797/21 ОСОБА_1 звернувся 19.01.2021 до Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо скасування арешту, який був накладений на все майно, що належить ОСОБА_1 в тому числі на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується поштовою квитанцією (трекер 020).

Станом на день подання скарги будь-яка відповідь від державною виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не надходила.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив визнати бездіяльність начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) протиправною та скасувати арешт, який накладений на все майно, що належить ОСОБА_1 , в тому числі на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , накладений постановою № 960682 від 03.11.2005, винесену державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ для примусового виконання виконавчого листа № 1-367 Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08.11.2002, щодо конфіскації майна ОСОБА_1 .

Заявник ОСОБА_1 та представник заявника ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Електронною поштою від представника заявника ОСОБА_2 надійшло клопотання відповідно до якого, остання просить проводити розгляд справи без заявника та без її участі.

Представник Самарського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення на електронну пошту судової повістки-виклику.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином суд визнав за можливе розглянути скаргу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання будучи належним чином повідомленими про час, дату і місце судового розгляду.

Дослідивши матеріали скарги та доданих до неї матералів суд вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити враховуючи наступні обставини.

З листа від 07.09.2020, який було направлено на ім`я ОСОБА_1 Самарським районним судом м.Дніпропетровська вбачається, що виконавчий лист про конфіскацію майна засудженого ОСОБА_1 на користь держави, 01.03.2004 був направлений начальнику ВДВС Самарського РУЮ м.Дніпропетровська для виконання за територіальністю. Станом на 07.09.2020 виконавчий лист до суду не повертався (а.с.6).

Відповідно до вироку Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08.11.2002 ОСОБА_1 було засуджено за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України. На підставі ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі (а.с.7-8).

Відповідно до вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.09.2003 вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08.11.2002 було скасовано в частині призначення покарання. ОСОБА_1 було засуджено за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України. На підставі ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. На підставі ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна (а.с.9-10).

Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.11.2005 серії АА № 705522 державним виконавцем Ткаченко Г.О. накладено арешт майно ОСОБА_1 та заборонено здійснювати його відчуження (а.с.11).

З довідки виданої на ім`я ОСОБА_1 державним департаментом України з питань виконання покарань ВК № 20 від 24.04.2007 серія №270842 вбачається, що ОСОБА_1 відбував покарання у місцях позбавлення волі з 24.04.2002 по 24.04.2007 та звільнений від відбуття покарання на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 16.04.2007 умовно-достроково строком на 3 місяці (а.с.12-13).

З листа №28934/1 від 23.09.2021 вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) із заявою, щодо зняття арешту з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , але останньому було відмовлено, оскільки до вищевказаної установи не надходило ухвали про скасування заходів забезпечення позову (а.с.14).

Інформаційною довідкою №287300309 від 29.11.2021 державний реєстратором Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Дніропетровської області Камендо О.М. 30.05.2020 було зареєстровано обтяження на домоволодіння з прибудинковими будівлями за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

Відповідно до ухвали Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2021 представнику заявника ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення рішення суду (а.с.17-18).

14.01.2022 скаржник звернувся до начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зі скаргою на дії державного виконавця, щодо скасування арешту, який накладено на все майно, що належить ОСОБА_1 (а.с.19-22).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.ч. 1,4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1 та 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, ст.ст. 76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов`язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів.

Так, зокрема ч. 1 ст. 81 та ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) передбачено право сторін, інших учасників та осіб на оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Ухвала Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2021, яка надана скаржником ОСОБА_1 судом не приймається до уваги, оскільки остання не підтверджує та не спростовує мотиви скарги.

Враховуючи ту обставину, що відповідно до вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.09.2003 вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08.11.2002 було скасовано в частині призначення покарання. ОСОБА_1 було засуджено за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України. На підставі ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. На підставі ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Вканий вирок набрав законної сили та ніком не оскаржувався, що підтверджується і самим скаржником, а відтак суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні скарги.

Разом з тим, матеріали скарги не містять будь-яких доказів, які б підтверджували, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 перебуває на праві приватної власності скаржника ОСОБА_1 .

Таким чином, в сукупності вищевикладеного вбачається, що доводи скарги є безпідставними, необґрунтованими, а відтак остання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 223, 259, 260, 273, 353, 354, 447-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , щодо визнання бездіяльності начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), щодо визнання протиправною та скасування арешту, який накладений на все майно, що належить ОСОБА_1 , в тому числі на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , накладений постановою № 960682 від 03.11.2005, винесену державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ для примусового виконання виконавчого листа № 1-367 Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08.11.2002, щодо конфіскації майна ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В. Поштаренко