Справа № 604/943/21
Провадження № 2/604/47/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Стадніцької З.О.

представника позивача Гнатюка А.В.

представника відповідача Покотила Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Підволочиська Тернопільської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Представник АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №б/н від 19 квітня 2012 року в розмірі 114951,48 грн. та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н від 19.04.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві, копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку». АТ «КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 01.09.2021 року має заборгованість 114951,48 грн., яка складається з наступного: 23550,15 грн. заборгованість за кредитом; 91401,33 заборгованість за процентами за користування кредитом. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим, просить заявлені позовні вимоги задоволити у повному обсязі та стягнути із відповідача в користь банку заборгованість за кредитним договором.

Ухвалою судді від 28 вересня 2021 року по справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії вказаної ухвали подати відзив на позов.

Представником відповідача у визначений судом строк подано відзив на позов, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представником позивача, у визначений судом строк, подано відповідь на відзив, у якій вказує на необґрунтованість доводів, викладених у відзиві, а також просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представником відповідача у визначений судом строк подано заперечення, у яких з посиланням на необґрунтованість доводів у відповіді на відзив, просить в позові відмовити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, що вказані у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив та просив у їх задоволенні відмовити у повному обсязі з підстав, що вказані у відзиві та запереченні. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, щонадані позивачем докази не підтверджують і не можуть підтверджувати наявність підстав для стягнення заборгованості. Зокрема, звертає увагу, що заява ОСОБА_1 від 19.04.2012 року складена у формі Анкети, яка відбиралась у відповідача представником банку для відкриття поточного рахунку (без кредитного ліміту) або для підтвердження його особи. Жодна із позицій щодо оформлення на ім`я відповідача карток, які зазначені у заяві, не відмічена, як і не вказано будь-який кредитний ліміт, який би хотів отримати на карту відповідач. Заява-Анкета від 19.04.2012 року не містить жодних відомостей про отримання відповідачем будь-якої карти або будь-якого із інших засобів доступу до карткового рахунку через віддалені канали обслуговування, на які посилається позивач у своїй позовній заяві. Також вказував на те, що згідно довідки про видані кредитні картки, зокрема картки з номером НОМЕР_1 , кредитний ліміт за якою і є предметом спору у даній справі, відповідачу ніколи не видавалась. У зв`язку із цим вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами його позовні вимоги, що є підставою для відмови в позові. Крім того, на думку представника відповідача, позивачем за будь-яких обставин пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за будь-якими із карток, які згідно відомостей самого позивача видавались на ім`я відповідача, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Суд, заслухавши доводи представника позивача, міркування представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі у своїй сукупності, вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступних міркувань :

Згідно Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПриватБанку, складеною 19.04.2012 року та підписаною ОСОБА_1 , останній висловив свою згоду із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що: старт карткового рахунку відбувся 10.07.2007; номер НОМЕР_2 ; зміна кредитного ліміту 28.09.2012; кредитний ліміт: 20 000,00, примітка: встановлення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 22.06.2015; кредитний ліміт: 0,00, примітка: зменшення кредитного ліміту.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_3 , відкрита 10.07.2007 з терміном дії: 07/09; НОМЕР_2 , відкрита 10.07.2007 з терміном дії: 07/11; НОМЕР_4 , відкрита 02.09.2011 з терміном дії 07/13; НОМЕР_5 , відкрита 17.09.2012 з терміном дії 04/15.

Відповідно до наданої банком виписки за договором №б/н за період 10.07.2007-01.09.2021 на картку з номером НОМЕР_1 28.09.2012 встановлено кредитний ліміт: 20000,00 грн.

Згідно наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за договором №б/н від 19-04-2012, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 01.09.2021 позивачем нараховано заборгованість відповідачу в загальному розмірі 114951,48 грн., з яких: заборгованість за кредитом 23550,15 грн., заборгованіст за процентами 91401,33 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із долученої до позовної заяви копії заяви ОСОБА_1 від 19.04.2012 року вбачається, що вона була складена у формі Анкети. При цьому, як пояснив у судовому засіданні представник позивача, вказана заява ОСОБА_1 19.04.2012 року відбиралась для підтвердження особи клієнта.

Як встановлено судом, заява-анкета від 19.04.2012 року не містить жодних відомостей про отримання відповідачем будь-якої суми кредиту, платіжної чи іншої карти або будь-якого із інших засобів доступу до карткового рахунку через віддалені канали обслуговування, на які посилається позивач у своїй позовній заяві.

Також на підставі долучених до позовної заяви розрахунку заборгованості та виписки за договором №б/н за період з 10.07.2007 01.09.2021 судом встановлено, що кредитний ліміт було встановлено на картку з номером НОМЕР_1 і погашення заборгованості за цим кредитним лімітом (кредит та відсотки) здійснювалось банком в автоматичному режимі шляхом списання грошових коштів з інших карток, які були відкриті на ім`я відповідача.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що на підставі вказаної заяви-анкети від 19.04.2012 року відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_3 , оскільки, як вбачається із довідки про видані ОСОБА_1 кредитні картки, яка складена самим позивачем, картковий рахунок № НОМЕР_3 відповідачу було відкрито 10.07.2007 року і термін дії цього карткового рахунку сплив у вересні 2009 року, тобто задовго до складання відповідачем заяви-анкети 19.04.2012 року.

Крім цього, судом на підставі довідки про видані кредитні картки, виданої самим позивачем, встановлено, що картка з номером НОМЕР_1 , кредитний ліміт за якою і є предметом спору у даній справі, відповідачу ніколи не видавалась.

Посилання позивача на те, що рахунок № НОМЕР_1 це особовий рахунок до договору б/н від 19.04.2012 року, під який підв`язана карта НОМЕР_5 , судом оцінюються критично, оскільки повністю спростовуються відомостями, які містяться у наданій позивачем виписці за договором №б/н за період 10.07.2007 01.09.2021 року. З даної виписки чітко вбачається, що усі операції, які відображені у цій виписці, на підставі якої позивачем виконано розрахунок заборгованості, здійснено саме з карткою (а не з рахунком), яка має номер НОМЕР_1 .

Вказана обставина додатково була підтверджена представником позивача у судовому засіданні, який пояснив, що карта з номером НОМЕР_1 є віртуальною банківською карткою, яка фізично не виготовлялась, однак, клієнту було надано відповідні засобу доступу до цієї картки.

Разом з тим, сторонами не надано жодних доказів на підтвердження передачі позивачем відповідачу засобів доступу до банківської картки з номером НОМЕР_1 , на яку було встановлено кредитний ліміт, як і доказів фізичного та фактичного використання цієї картки відповідачем.

Відсутність таких доказів в матеріалах справи підтвердив також представник позивача, який приймав участь в судовому засіданні.

У зв`язку із цим доводи позивача про те, що відповідач користувався кредитним лімітом та кредитними грошима, отримував ці кошти через банкомат або здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, не підтверджені наявними у справі та дослідженими у судовому засіданні доказами, а тому відхиляються судом як необґрунтовані та недоведені.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, де одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, розмір кредитного ліміту є істотною умовою договору.

Як встановлено судом, в анкеті-заяві ОСОБА_1 від 19.04.2012 відсутні істотні умови укладення кредитного договору, оскільки заява не містить вказівки про кредитний ліміт, який встановлено ОСОБА_1 , не вказано, яку саме картку бажав оформити відповідач та з яким кредитним лімітом, що в свою чергу є порушенням ст. 628 ЦК України, відповідно якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Крім того, анкета-заява не містить будь-яких даних про строк дії кредитної картки, строку повернення кредиту тощо. Також в заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи із правового аналізу вказаних норм, документ з назвою «Извлечение из условий и правил предоставления банковских услуг Утвержденные приказом от 06.03.2010 г. №СП-2010-256», долучений долучений до анкети-заяви відповідача, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки він не містить підпису відповідача.

Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови договору про надання банківських послуг розумів відповідач, підписуючи заяву-анкету, суду не надано.

Отже, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами договору.

Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Однак, як встановлено судом, доказів того, що відповідачем було отримано будь-які грошові кошти в кредит на підставі його заяви-анкети від 19.04.2012 року, матеріали справи не містять.

При вирішенні даного спору також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19.04.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (02.09.2021 року), що підтвердив присутній у судовому засіданні представник позивача.

Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг, потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

У відповідності до ст.ст. 76-77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

З врахуванням того, що судом на підставі наданих сторонами доказів не встановлено порушення прав позивача, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження питання застосування позовної давності до заявлених позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне :

Згідно ст. 133 ЦПК України вбачається, що судові витрати складаються із витрат повязаних із розглядом справи, зокрема і витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, витрати повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

До відзиву на позов, представником відповідача подано клопотання про стягнення з позивача в його користь витрат за надану професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. В обґрунтування даного клопотання представником долучено договір про надання правової допомоги від 12 жовтня 2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 10 000 грн від 29.10.2021 року, акт виконаних робіт від 29.10.2021 року.

Як убачається із наданого договору сторонами погоджено гонорар за надання правової допомоги в розмірі 10 000 грн та включає у себе : обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручень; ступінь складності; необхідність досвіду для його успішного завершення; професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, професійні здібності Адвоката; обсяг зайнятості Адвоката, вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; необхідність виїзду у відрядження;

Згідно Акту виконаних робіт від 29.10.2021 року вбачається вид послуг що надано адвокатом, зокрема : ознайомлення, детальне вивчення та аналіз матеріалів 1 год. Вартість 1000 грн., здійснення збору інформації та документів, які можуть бути використані для захисту інтересів Клієнта 1 год. вартість 1 000 грн., обговорення з Клієнтом усіх можливих варіантів правової позиції, вироблення правової позиції по даній справі 1 год. вартість 1000 грн., підготовка, написання, оформлення та подача відзиву на позов, заяв, клопотань з процесуальних питань - 5 год., вартість 5000грн., представництво та захист інтересів на стадії судового розгляду судді першої інстанції 2 год. вартість 2000 грн. Всього 10 000грн.

Представник відповідача проти задоволення витрат на правничу допомогу заперечив.

Види робіт або послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, мають відповідати умовам договору про надання правової допомоги, положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і процесуального закону. Таку позицію висловив ВС України у Постанові ВС від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17

Згідно Рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00 вбачається, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значення справи для сторін, в тому числі впливом рішення на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 статі 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд, може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, на думку суду, представником відповідача не доведено що оплата послуг витрат на оплату є співмірною із складністю справи та виконання адвокатом робіт, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову. Крім того вказані види послуг у договорі про надання правової допомоги не повністю відповідає тим видам послуг, що відображені у акті виконаних робіт, тобто не узгоджені безпосередньої із клієнтом.

За вказаних обставин, суд вважає, за необхідне зменшити розмір витрат за надання професійної правничої допомоги, стягнувши із позивача в користь відповідача 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 200, 247, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд ,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , МФО № 305299) до ОСОБА_1 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_6 про стягнення заборгованості -відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса : 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , МФО № 305299) в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - підпис

Згідно з оригіналом:

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області Н.Б.Сташків