Справа № 466/4227/21 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/3614/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: ОСОБА_1 ,

представника Акціонерного товариства «Львівгаз»

Олійник О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Львівгаз» про зобов`язання до вчинення дій.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природнього газу на відповідній території» Акціонерне товариство «Львівгаз» зобов`язане забезпечити встановлення індивідуальних лічильників. Однак вона, як споживач, не забезпечена індивідуальним приладом обліку газу, незважаючи на те, що є малозабезпеченою, інвалідом 2 групи, жодних перешкод чи письмових або усних відмов щодо встановлення їй лічильника вона не заявляла.Зазначає, що суб`єкт господарювання в особі Акціонерного товариства «Львівгаз» не встановив їй індивідуальний лічильник обліку газу, що призвело до неправомірних нарахувань оплати послуг газопостачання. З наведених підстав просить зобов`язати Акціонерне товариство «Львівгаз» встановити в її квартирі АДРЕСА_1 якісний лічильник для обліку газу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що Акціонерне товариство «Львівгаз» неправомірно відмовило їй у встановленні індивідуального лічильника, незважаючи на те, що Кабінетом Міністрів України продовжено термін встановлення індивідуальних лічильників до 01 січня 2023 року. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що їй обраховується спожитий газ за будинковим лічильником, оскільки відсутність індивідуального лічильника призвела до того, що облік газу в її квартирі ведеться по завищених нормах. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника АТ «Львівгаз» Олійник О.О. щодо задоволення апеляційної скарги , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необгрунтованими та передчасними, оскільки строк, впродовж якого суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, не завершився та спливає 1 січня 2023 року, а відтак відсутні підстави для висновку про невиконання відповідачем зобов`язання по встановленню такого лічильника у квартирі позивачки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції безспірно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , є побутовим споживачем природного газу, який використовує для приготування їжі, квартира не обладнана індивідуальним приладом обліку газу.

Облік спожитого природнього газу за адресою позивачки проводиться згідно показів будинкового газового лічильника на підставі Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових), затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 16.05.2002року №620.

30.11.2020р. позивачка звернулася в АТ «Львівгаз» із заявою, у якій серед інших вимог, просила встановити у квартирі до 01.01.2021 року індивідуальний лічильник комерційного обліку природного газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу.

Згідно абзацу 4 п.п. «а» п.1 ст. 6 цього ж Закону суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: 1) забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року.

За наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який зазначив, що станом на день подання позову вказані норми Закону АТ «Львівгаз» не порушив, а відтак суд вірно вважав позов передчасним.

В суді апеляційної інстанції позивачка ствердила, що під час розгляду справи судом оголошувалася перерва, сторонам надавалася можливість в позасудовому порядку врегулювати питання встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі позивачки, і що представники АТ «Львівгаз» в позасудовому порядку пропонували ОСОБА_1 за кошти АТ «Львівгаз» встановити лічильник, наданий АТ «Львівгаз», однак позивачка від встановлення такого лічильника відмовилася.

Відмову від встановлення газового лічильника, ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснювала тим, що справа про встановлення газового лічильника вже знаходилася на розгляді в суді, крім того їй видалася сумнівною пропозиція працівників відповідача встановити лічильник у вихідний день.

За вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що визначений законом строк впродовж якого суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, не завершився та спливає лише 1 січня 2023 року, а відтак відсутні підстави вважати, що відповідачем не виконані зобов`язання по встановленню такого лічильника у квартирі позивачки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24.02.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк