Дата документу 23.02.2022 Справа № 337/5201/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/5201/21 Головуючий у 1 інстанції Салтан Л.Г.
Провадження № 22-ц/807/643/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Бєлки В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно-механічний завод» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позову зазначено, що вона понад 30 років виконувала роботи на підприємстві в умовах впливу на стан здоров`я шкідливих та небезпечних виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів.

Відповідно до первинного медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Криворізького Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 25.05.2021р. № 955 їй було встановлено професійне захворювання за трьома діагнозами: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-стадії, емфізема легень першої другої стадії), група В. ЛН-другого ступеня. 2. Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебральним периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулярним синдромом ( L4, L5, S1, С6, С7), помірними статико-динамічними порушеннями хребта на фоні ретроспондилолістезу С5, стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого - другого ступеня),деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей. 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

За даними санітарно-гігієнічної характеристики умов праці працівника Головного Управління Держпраці у Запорізькій області від 28.04.2021р. підтверджено її працю у шкідливих та важких умовах праці в ливарному цеху ПАТ «Запоріжсталь» та в механослужбі ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» за професією машиніста крану металургійного виробництва понад 30 років. Тобто її робоче місце машиніста крану металургійного виробництва, при зміні роботодавця територіально та по завданням виробничого процесу і професійним обов`язкам, залишилося без змін, оскільки за висновками санітарно-гігієнічної характеристики робочого місця за обома підприємствами, змін у технологічному процесі та конструктивних змін електромостових кранів не було.

За показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці, професія машиніста крану металургійного виробництва відноситься до III класу 3 та 2 ступеню відповідно до ГПК № 4137-86, що відповідає роботі у шкідливих та важких умовах праці та визначають пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2. У зв`язку із чим Криворізьким НДІ промислової медицини встановлено зв`язок захворювання із роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємствах Відповідачів.

Згідно первинного висновку ОМСЕК № 1 від 19.07.2021р. її вперше визнано особою з інвалідністю третьої групи з втратою 60% працездатності без строку переогляду. Також рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією лікаря профпатолога, невролога, лор лікаря, пульмонолога та сімейного лікаря, і санаторно-курортне лікування за наявності ф.070/у.

Моральна шкода, завдана в результаті професійного захворювання, є сукупність тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками як: фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного і виснажливого фізичного болю, що пов`язаний з професійним захворюванням; моральні переживання за подальший стан свого здоров`я; душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям приниження, коли вона стала особою з інвалідністю, стала практично непотрібна суспільству; переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, своїм часом вона не може розпоряджатися так, як їй за потрібно, бо змушена постійно по декілька разів на рік стаціонарно проходити тривалий курс лікування у лікарні; переживання, пов`язані з тим, що вона не може виконувати свої звичайні, повсякденні обов`язки, оскільки хвороба приносить значні труднощі при виконанні простішої жіночої роботи - прибирання в будинку, приготування їжі, праска, тощо; також позбавлена займатись своїми улюбленими зайняттями; душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям незахищеності; страх і неспокій за своє здоров`я і психічний стан;відчуття неспокою за своїх рідних; переживання, пов`язані з порушенням нормальних життєвих зв`язків з подругами та знайомими.

Отже, виходячи зі всіх вищевикладених обставин, враховуючи тяжкість та глибину заподіяних їй фізичних страждань і моральних переживань та їх тривалість, заподіяну моральну шкоду вона оцінила в загальній сумі, яка не може бути меншою ніж 70 000 грн. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди вона виходила з принципів розумності, зваженості і справедливості, з врахуванням характеру і об`єму своїх фізичних та душевних страждань, стану свого здоров`я, тривалості негативних наслідків, що настали для неї, ступеню зниження престижу та ділової репутації і як результат - глибини тих моральних переживань та страждань, які вона перенесла та продовжує переносити. При цьому больові синдроми, у зв`язку із захворюванням, вона відчуває постійно.

Вважає, що саме така сума, буде адекватною тій моральній шкоді, яка була спричинена в результаті професійного захворювання, а також достатньою і справедливою для хоча б часткового відновлення фізичного здоров`я і приведення її морального стану в норму.

Крім того, зазначає, що заявлена сума моральної шкоди хоч на сьогодні і підлягає оподаткуванню у встановлених законом розмірах, проте вважає виключно за рахунок підприємства, яке спричинило шкоду життю та здоров`ю особі.

Просила суд стягнути на її користь з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь» моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі не менш ніж 50 000 грн. (без подальшого оподаткування) та з ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі не менш ніж 20 000 грн. (без подальшого оподаткування) як відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з отриманням професійного захворювання у розмірі 49 614 грн., без урахування утримання податку з доходів і зборів.

Стягнуто з ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з отриманням професійного захворювання у розмірі 10 386 грн., без урахування утримання податку з доходів і зборів.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір у розмірі 643,53 грн.

Стягнуто з ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 134,72 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходів з доведеності спричинення позивачу моральної шкоди та обґрунтованості розміру відшкодування.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що з 01 серпня 1993 р., позивача ОСОБА_1 прийнято на комбінат «Запоріжсталь» за професією машиніста крану металургійного виробництва, де вона працювала упродовж до 31 липня 2016 р.

Починаючи з 01.08.2016р., позивача переведено машиністом крану металургійного виробництва механослужби до ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод».

Згідно наказу № 96 від 17.06.2021р. позивача ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Відповідно до медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Криворізького Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 25.05.2021р. № 955, позивачці було встановлено професійне захворювання за трьома діагнозами: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої другої стадії), група В. ЛН-другого ступеня. 2. Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебральним периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулярним синдромом ( L4, L5, S1, С6, С7), помірними статико-динамічними порушеннями хребта на фоні ретроспондилолістезу С5, стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого - другого ступеня),деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей. 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

За даними інформаційної довідки про умови праці, складеної Головним Управлінням Держпраці у Запорізькій області від 28.04.2021 року. підтверджено працю ОСОБА_1 у шкідливих умовах на підприємстві відповідача за професією машиніста крану металургійного виробництва на ПАТ ««Запоріжсталь» 23 роки 01 місяць, та в умовах дії шкідливих виробничих факторів на ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» - 4 років 10 місяців.

За показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці професія машиніста крану металургійного виробництва відноситься до III класу 3 та 2 ступеню відповідно до ГПК № 4137-86, що відповідає роботі у шкідливих та важких умовах праці та визначають пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2. У зв`язку із чим Криворізьким НДІ промислової медицини встановлено зв`язок захворювання позивача із роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємствах ПАТ ««Запоріжсталь» та ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод».

Згідно первинного висновку ОМСЕК № 1 від 19.07.2021 р. позивача ОСОБА_1 вперше визнано особою з інвалідністю третьої групи з втратою 60% працездатності без строку переогляду. Також рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією лікаря профпатолога, невролога, лор лікаря, пульмонолога та сімейного лікаря, і санаторно-курортне лікування за наявності ф.070/у.

Відповідно до Акту ф.П-4 від 18.06.2021 р., затвердженого Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області від 22.06.2021 р зазначено обставини, за яких виникло професійне захворювання позивача ОСОБА_1 , якими виступають : тривалий стаж праці в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на підприємстві відповідача, причиною професійного захворювання (пункт 17) є наявність на моєму робочому місті шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів а саме кремнію діоксину кристалічного з вмістом пилу від 2% до 10% - 7,6822мг/м3 при ГДК- 4,0мг/м3, загальна вібрація -103,9 дБ при ГДР- 101дБ,шум - 82,6 дБ «А» при ГДР - 80дБ «А», та інших.

Вплив на стан здоров`я позивача вказаних шкідливих виробничих факторів, які мають місце на обох підприємствах підтверджено також у медичному висновку від 25.05.2021р. № 955.

Медичною документацією підтверджено знаходження позивача на стаціонарному лікуванні в різних лікувальних закладах у періоди, що підтверджується медичними виписками із медичної карти ОСОБА_1 .

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 153 Кодексу законів про працю України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 173 Кодексу законів про працю України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 внаслідок тривалого виконання роботи машиніста крана металургійного виробництва, через перевищення впливу шкідливих виробничих факторів, отримала ряд професійних захворювань, в результаті чого їй 19 липня 2021 року. встановлена третя група інвалідності безстроково зі стійкою втратою 60% професійної працездатності.

Колегія суддів вважає встановленим та доведеним спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнана у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я під час виконання трудових обов`язків, відповідальність за що покладається на відповідачів ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» та ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод».

ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» факт встановлення професійних захворювань позивачці ОСОБА_1 внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах праці на його підприємстві фактично не спростовано.

Медичний висновок щодо встановлення професійних захворювань позивачу та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підприємства не оскаржувався та недійним не визнавався.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач була обізнана зі шкідливими умовами праці, добровільно погодилася на них, під час роботи на підприємстві на стан здоров`я не скаржилась, за результатами періодичних медичних оглядів визнавалася придатною для роботи за професією, фактично приховала погіршення стану свого здоров`я, чим сприяла настанню більш тяжких наслідків, колегією суддів відхиляються через те, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та її обов`язок дбати про своє здоров`я жодним чином не знімає з відповідача обов`язку виконувати вимоги ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та не звільняє від відповідальності за їх невиконання.

Судом першої інстанції вірно враховано, що причиною професійного захворювання позивачки є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу.

Визначення позивачки придатною для роботи за професією за результатами періодичних медичних оглядів не виключає наявність у неї хронічних професійних захворювань і відповідно відповідальність підприємства за шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я. Те, що в подальшому захворювання позивача визнані професійними, було встановлено за висновком спеціалізованого медичного закладу у травні 2021 р., під час роботи позивачки на підприємстві відповідача. Інвалідом третьої групи із встановленням 60% стійкої втрати працездатності позивачка визнана 19 липня 2021 року. Саме з цього моменту у неї виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Судом вірно враховано висновки Конституційного Суду України, викладені в п.4.1 рішення від 27.01.2004 р. справа №1-рп/2004, та встановлено, що вже сам по собі факт ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків і встановлення стійкої втрати працездатності, незалежно від його ступеня, свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 має ряд хронічних захворювань, зокрема захворювання легень, вібраційну хворобу, остеоартроз, відчуває фізичний біль, обмеженість рухів, потребує постійного медикаментозного та іншого лікування, не може виконувати тяжкий фізичний труд, визнана інвалідом, у зв`язку з чим не може повноцінно утримувати себе. Вищевказане однозначно викликає у позивача відповідні фізичні та душевні страждання і вимагає від неї докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів спричинення позивачці моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вони об`єктивно спростовуються встановленими вище обставинами.

Визначаючи розмір моральної шкоди, відповідно до ст.23 ЦК України, судом першої інстанції вірно враховано характер порушення прав позивача ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, глибину фізичних і моральних страждань позивача, погіршення її здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, характер отриманих нею захворювань, внаслідок яких вона, будучи до цього працездатною жінкою у віці 45 років визнана інвалідом третьої групи з втратою 60% професійної працездатності, їй протипоказана праця в тяжких фізичних умовах та стато-динамічні навантаження, тобто вона втратила можливість працювати за обраною професією та мати джерело доходу у вигляді заробітної плати, вона періодично вимушена проходити лікування в лікарняних установах, потребує медикаментозного лікування, на що вимушена витрачати як фізичні, так і матеріальні ресурси.

Вказані обставини свідчать про істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачки та необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

При визначені розміру моральної шкоди не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Крім того, розмір моральної шкоди не залежить від розміру майнової шкоди.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про необхідність у випадку стягнення моральної шкоди в розмірі, що перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, визначити її для стягнення з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вірно виходив з того, що розгляд справи здійснюється в межах заявлених вимог. ОСОБА_1 у позовній заяві вимоги про стягнення моральної шкоди заявляла без урахування податків й інших обов`язкових платежів.

Питання оподаткування доходів регулюються нормами Податкового кодексу України, відповідно до якого утримання і перерахування податку із суми відповідного доходу здійснюється податковим агентом у випадках, передбачених цим Кодексом. Вказане питання не може вирішуватись судом при ухваленні рішення у цій справі, а є питанням виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість часткового задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» моральної шкоди у розмірі 49614 грн.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості виходив з встановлення факту завдання позивачу шкоди здоров`ю на виробництві, встановлення шістдесяти відсотків втрати професійної працездатності, враховував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, стан її здоров`я.

Доводи апеляційної скарги про обізнаність позивача про стан здоров`я, свідоме приховування позивачем та погіршення його дійсного стану, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Посилання на практику Верховного Суду щодо визначення розміру відшкодування моральної школи є неприйнятними, оскільки розмір такого відшкодування визначається в кожному конкретному випадку.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 березня 2022 року.

Головуючий

Судді: