Справа № 226/3391/21

Провадження №2/226/67/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 березня 2022 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.

секретаря Новикової К.В.,

розглянувши в заочному судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника», про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування вимог вказала, що їй на підставі права власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій з її згоди зареєстровано колишнього чоловіка її доньки ОСОБА_2 20.07.2015 року на підставі рішення суду шлюб між донькою ОСОБА_3 і відповідачем ОСОБА_2 було розірвано. Зазначаючи на тому, що з 2015 року відповідач в її квартирі не проживає і в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, що створює їй перешкоди у повноцінному розпорядженні майном та змушує її нести додаткові витрати з утримання квартири, позивачка просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вказаною квартирою, що дозволить їй зняти відповідача з реєстраційного обліку та захистить її право власності.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явились. Від позивача та третьої особи надійшли письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідач, судовий виклик якого здійснювався у спосіб, визначений процесуальним законом, до судового засідання двічі не з`явився, вправом відзиву на позов не скористався, що дає суду підстави зі згоди позивача здійснити судовий розгляд справи в заочному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів.

Встановивши характер спірних правовідносин та надавши оцінку дослідженим доказам, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Судом встановлено, що згідно рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11.12.2013, яке набралот законної сили 24.12.2013 року, за позивачкою ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 з відповідними надвірними спорудами, загальною жилою площею 37,0 кв.м., в т.ч. жилою 23,5 кв.м. (а.с.15-16)

Факт набуття позивачкою ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.17).

Згідно актів координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирнограда від 29.07.2021, від 04.11.2021 та довідки з місця проживання, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до теперішнього часу значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , проте з 2015 року за вказаною адресою не проживає, місце його знаходження невідоме (а.с.29-30).

Згідно ч.1 ст.16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (п.33), застосовуючи положення статті 391 Цивільного Кодексу, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, позивач повинен довести, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV, однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання особи, що має на меті позивачка, є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Приймаючи до уваги викладене, а також відсутність між сторонами договорів на проживання відповідача в квартирі або домовленостей щодо порядку її використання, суд дійшов висновку про наявність підстав для усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання відповідача втратившим право користування квартирою.

Керуючись ст.ст.4, 5, 2, 76, 259, 263, 265, 280-282 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , податковий номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , третя особа Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника», місце розташування: Донецька область, м.Мирноград, м-н «Молодіжний», буд.52, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленим цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.І.Клепка