Справа № 496/1187/20
Провадження № 2/496/101/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пендюри Л.О.

за участю секретаря - Богдан Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором «Автопакет» №05/03/2007/840-К/119 від 20.03.2007 року в сумі 22394,07 доларів США.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до Договору «Автопакет» №05/03/2007/840-К/119 від 20 березня 2007 р. (далі Кредитний договір) ПАТ «КБ «Надра» (далі Позивач) надав ОСОБА_1 (далі Відповідачка) кредит в іноземній валюті в сумі 13 643,00 (тринадцять тисяч шістсот сорок три) дол. США 00 цент. Відповідно до положень зазначеного Кредитного договору, відповідачка зобов`язалася повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки у встановлені строки. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором ОСОБА_1 передала в заставу транспортний засіб (надалі-Предмет застави) марки Chevrolet, модель Aveo SF69Y, рік випуску 2007, колір синій, державний номер НОМЕР_1 . Згідно з пунктом 1.1.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язався використовувати кредит на зазначені в договорі цілі та у відповідності до пункту 4.3 Кредитного договору забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів у встановлені договором терміни. Терміни та порядок сплати кредиту та процентів встановлені пунктами 2.2.1 та 2.2.2 Кредитного договору, згідно з якими Відповідачка зобов`язалася кожного місяця сплачувати встановлені мінімальні суми по погашенню кредиту. Відповідно до пункту 4.2.3 Кредитного договору, кредит, наданий Банком, також забезпечується всім належним Позичальнику майном і коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, установленому законодавством України. Однак, встановлені Кредитним договором терміни повернення наданого кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредит відповідачкою не дотримуються. 05.02.2020 року на електронному аукціоні позивачем було придбано кредитний портфель права вимоги за вказаним кредитним договором до ОСОБА_1 .

Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав. При цьому пояснив, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, не повернула кредитні кошти. Після звернення до суду з позовними вимогами, відповідачка зверталась до банку про реструктуризацію, однією з умов було відшкодування витрат на претензійну роботу. Відповідачка сплатила витрати по судовому збору, про те договір не підписала та кредит не сплатила. В наступному право вимоги до відповідачки за кредитним договором було придбано позивачем. Після перерви представник позивача в судове засідання не з`явився, проте подав до суду пояснення на клопотання відповідачки ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності у якій надав свої пояснення щодо перебігу строку позовної давності та розрахунок заборгованості з врахуванням такого строку, висловив підтримку позовних вимог у загальному розмірі 12 626,63 доларів США та просив провести судове засідання без участі представника ТОВ «Консалт Солюшенс».

Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відповідачкою було сплачено кредит у зв`язку із чим позовні вимоги банку «Надра» були залишені без розгляду. Після перерви представник відповідачки до судового засідання не з`явився, а представник подав до суду клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивачки та просив в позові відмовити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просила судове засідання провести у її відсутність та зазначила, що позовні вимоги не визнає та підтримує клопотання її представника - адвоката Попова В.Б. про відмову у задоволенні позовних вимог.

Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 20 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір «Автопакет» № 05/03/2007/840-К/119 за змістом пункту 1.1. якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості та платності грошові кошти (надалі по тексту «Кредит») у сумі 13643 (тринадцять тисяч шістсот сорок три) дол. США на умовах, визначених цим Договором (а.с.11-13).

Згідно пункту 1.1.2. договору «Автопакет» кредит було видано на придбання Автотранспортного засобу; витрати, пов`язані з державною реєстрацію Автотранспортного засобу в МРЕВ при УДАІ УМВС України (якщо позичальник сплачує за Автотранспортний засіб в тому числі і власні кошти та розмір внеску становить не менше, ніж 10 % від ціни Автотранспортного засобу).

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором ОСОБА_1 передала в заставу транспортний засіб (надалі-Предмет застави) марки Chevrolet, модель Aveo SF69Y, рік випуску 2007, колір синій, державний номер НОМЕР_1 .

Згіднопункту 1.1.3.1. договору «Автопакет» відсотки за користування Кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,5% на рік. Нарахування відсотків за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360). При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту.

Пунктом 2.2.1. договору «Автопакет» визначено, що позичальник повертає Кредит та сплачує Банку передбачені п.1.1.3.1 цього Договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок Visa НОМЕР_2 у порядку, передбаченому п. 2.2.3. цього Договору, шляхом сплати мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 260 (двісті шістдесят доларів США).

Відповідно до пункту 2.2.3. договору «Автопакет» Позичальник вносить чергові мінімальні платежі по Кредиту/Кредитній лінії, визначені у п. п. 2.2.1, 2.2.2. цього Договору, щомісячно до 18 числа поточного місяця, а Банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 20 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 18 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 20 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість Позичальника, Банк, починаючи з 21 числа поточного місяця, застосовує до Позичальника штрафні санкції, передбачені цим Договором. Якщо 18-е число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті.

Згідно пункту 2.2.4. договору «Автопакет»якщо протягом дії цього Договору Позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімально платіж(і) та/чи інші платежі, то Банк приймає виконання Позичальником своїх зобов`язань по Договору в наступному порядку:

-прострочені відсотки за користуванням Кредитною лінією;

-прострочені відсотки за користування Кредитом;

-відсотки за користування Кредитною лінією;

-відсотки за користування кредитом;

-пені та штрафи;

-прострочена сума Кредитної лінії;

-прострочена сума Кредиту;

-сума Кредитної лінії;

-сума Кредиту.

За приписами пункту 2.2.5. договору «Автопакет»з метою виконання умови, передбаченої пунктом 2.2.4. цього Договору, Банк, при наявності несвоєчасного та/чи не в повному об`ємі виконання Позичальником своїх Зобов`язань щодо сплати мінімально необхідного платежу та/чи інших платежів, передбачених цим Договором, самостійно розподіляє грошові кошти, згідно черговості, передбаченої п. 2.2.4 цього Договору, або іншої черговості, встановленої на розсуд Банку.

Пунктом 4.3.3. договору «Автопакет» визначено, що позичальник зобов`язаний сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених у п. п. 2.2.1, 2.2.2 цього Договору.

Згідно пункту 4.3.4. договору «Автопакет» у випадку порушення виконання Зобов`язань, сплатити Банку штрафні санкції, визначені у цьому Договорі.

Відповідно пункту 4.3.5. договору «Автопакет» у випадках, визначених в цьому Договорі, протягом семи календарних днів з дня отримання вимоги Банку про дострокове повне виконання Зобов`язань, виконати Зобов`язання щодо повернення Кредиту/коштів, отриманих в рамках кредитної лінії, сплати нарахованих відсотків, інших платежів, передбачених цим Договором та можливих штрафних санкцій.

Пунктом 7.3. договору «Автопакет» сторони, керуючись ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, збільшили строк позовної давності до 10 (десяти) років.

Листом за вих. № 3470 від 29 грудня 2012 року, пред`явленим до органу поштового зв`язку 02 січня 2013 року, ПАТ «КБ «Надра» повідомляв ОСОБА_1 про наявність у неї станом на 28.12.2012 року заборгованості за кредитним договором у розмірі 15 030,72 дол. США та вимагав погасити заборгованість на протязі 30 календарних днів. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 65 2 ОСОБА_1 отримала поштове відправлення з вимогою особисто 05 січня 2013 року.

20 березня 2013 року ПАТ «КБ «Надра» сформувало розрахунок суми заборгованості по кредитному договору 05/03/2007/840-К/119 станом на 04 лютого 2013 року за змістом якого ПАТ «КБ «Надра» визнаються ряд платежів, здійснених відповідачкою ОСОБА_1 , наведено порядок їх зарахування в рахунок погашення тіла та відсотків, здійснено розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитом на залишок заборгованості за період з 20.03.2007 року по 03.02.2013 року. Розрахунок в частині заборгованості пені та штрафу судом не розглядається, оскільки вимог про стягнення пені та штрафу не заявлялось.

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходилась цивільна справа № 496/1478/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором «Автопакет» №05/03/2007/840-К/119 від 20.03.2007 року.

11 червня 2013 року Комітет по роботі з проблемною заборгованістю роздрібного бізнесу ПАТ «КБ «Надра» прийняв рішення, оформлене протоколом № 44 за змістом пункту 3 якого вирішено провести реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № 05/03/2007/840-К/119 від 20.03.2007 року, шляхом укладення та підписання з позичальником додаткового договору. Серед іншого вирішено зупинити претензійно-позовну роботу, за умови відшкодування клієнтом затрат на проведення претензійно-позовної роботи в повному обсязі.

По цивільній справі № 496/1478/13-ц ПАТ «Комерційний банк «Надра» подало заяву за вих. № 3187 від 05.08.2013 року про залишення вищевказаного позову без розгляду з посиланнями на положення ч. 5 ст. 207 ЦПК України у зв`язку з погашенням заборгованості по кредитному договору №05/03/2007/840-К/119 від 20.03.2007 року перед ПАТ «КБ «Надра». Вказану заяву підписано представником ПАТ «КБ «Надра» О.С. Молчановою (виконавець Я.В. Задельська).

06 серпня 2013 року ухвалою Біляївського районного суду по цивільній справі № 496/1478/13-ц позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором «Автопакет» №05/03/2007/840-К/119 від 20.03.2007 року залишено без розгляду. Мотивувальна частина ухвали містить посилання на те, що 05 серпня 2013 року до суду надійшла заява від представника позивача про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку із погашенням заборгованості по кредитному договору № 05/03/2007/840-К/119 від 20 березня 2007 року. Залишаючи вказаний позов без розгляду суд керувався п.5 ч. 1 ст. 207, ст. 209 ЦПК України, (в редакції діючій на той час) тобто позов було залишено без розгляду за заявою позивача.

17 січня 2022 року у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що в 2013 року була працівником ПАТ «КБ «Надра» і є виконавцем заяви вих. № 3187 від 05.08.2013 року про залишення позову без розгляду по справі № 496/1478/13-ц публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, оскільки нею було отримано розпорядження зупинити проведення претензійно-позовної роботи з посиланням на рішення кредитного комітету. Пояснюючи зміст заяви за вих. № 3187 від 05.08.2013 року про залишення позову без розгляду в частині «у зв`язку із погашенням заборгованості по кредитному договору № 05/03/2007/840-К/119 від 20 березня 2007 року» свідок пояснила, що текст подібних заяв ПАТ «КБ «Надра» був шаблонним, про факт сплати заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 в повному обсязі їй не відомо, доказів такої сплати їй для підготовки заяви про залишення позову без розгляду не передавали і суду таких доказів надано не було.

За змістом частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

05 лютого 2020 року було проведено електронний аукціон №UA-EA-2020-01-14-000012-b за лотом № GL2N79746 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 193 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами. Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс» , що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-01-14-000012-b (а.с.3).

26 лютого 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL2N79746 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрований в реєстрі за № 99 за змістом пункту 1 якого банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором (а.с.4-5).

За змістом пункту 2 Договору за цим Договором, Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пені, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень, право отримання коштів від реалізації заставного майна за Основними договорами. Розмір Прав вимоги, які переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.

TOB «Консалт Солюшенс» сплатило ПАТ «КБ «Надра» кошти в порядку пункту 4 Договору до моменту набуття чинності Договором у розмірі - 1 586 197,84 гривень без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №35 від 13.02.2020 року (а.с.8).

Відповідно до чого, за змістом пункту 31 Додатку № 1 до Договору № GL2N79746 про відступлення прав вимоги від 26.02.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_1 за кредитним договором №05/03/2007/840-К/119 від 20 березня 2007 року (а.с.6-7).

Тобто, позивач є правонаступником кредитораПАТ «КБ «Надра» у зобов`язанні до відповідачки за кредитним договором «Автопакет» №05/03/2007/840-К/119 від 20.03.2007 року

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Договором «Автопакет» №05/03/2007/840-К/119 від 20 березня 2007 р. встановлено строк кредитування з терміном погашення до 19 березня 2014 року, а також термін і розмір щомісячного виконання зобов`язання позичальник мав до 18 числа поточного місяця сплатити мінімально необхідний платіж, розмір якого складає 260 доларів США.

Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Разом з тим, звертаючись з листом за вих.№ 3470 від 29 грудня 2012 року ПАТ «КБ «Надра» було змінено строк виконання зобов`язання, який після отримання цього листа ОСОБА_1 05 січня 2013 року настав 04 лютого 2013 року. Такі дії ПАТ «КБ «Надра» відповідають умовам договору «Автопакет» №05/03/2007/840-К/119 від 20 березня 2007 року.

Отже, з пред`явленням вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання було змінено строк кредитування строк виконання основного зобов`язання, припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказана правова позиція зазначена, серед іншого, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18).

Про вказану обставину зазначив і представник позивача у клопотанні, від 01 вересня 2021 року та у судовому засіданні 28 вересня 2021 року.

З огляду на вказане, суд констатує, що вимоги позивача в частині процентів, нарахованих після 03 лютого 2014 року є безпідставними.

Суд перевірив розрахунок заборгованості по кредитному договору 05/03/2007/840-К/119 станом на 04.02.2013 року від 20 березня 2013 року та знаходить його таким, що відповідає умовам договору «Автопакет» №05/03/2007/840-К/119 від 20 березня 2007 року, а саме: за порядком зарахування сплачених грошових коштів (п. п. 2.2.4, 2.2.5), строком виникнення зобов`язання за періодичними платежами (п. 2.2.3), розміру щомісячних мінімальних платежів (п. 2.2.1), розміру та порядку нарахування відсоткової ставки (п. 1.1.3.1).

Суд окремо зазначає, що за зміст розрахунку відображає зараховані в рахунок погашення заборгованості платежі, що розцінюється судом як визнання обставин позивачем, і за відсутності спростування відповідачкою іншими засобами доказування розміру та часу сплачених нею грошових коштів суд не може мати обґрунтованого сумніву в цій частині, що в силу приписів частини 1 статті 82 ЦПК України виключає додаткове доказування.

Суд відхиляє посилання сторони відповідачки на ухвалу Біляївського районного суду від 6 серпня 2013 року по цивільній справі № 496/1478/13-ц, як на доказ виконання зобов`язань за договором «Автопакет» №05/03/2007/840-К/119 від 20 березня 2007 року з огляду на наступне.

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Залишаючи позов без розгляду суд керувався ст. 207 ч.1 п.5, ст. 209 ЦПК України, (в редакції на час постановлення ухвали), тобто позов було залишено без розгляду за заявою сторони стягувача за наявності самого лиш твердження позивача про погашення заборгованості по кредитному договору №05/03/2007/840-К/119 від 20.03.2007р. перед ПАТ «КБ «Надра», про докази сплати такої заборгованості в ухвалі не зазначено.

При цьому свідок ОСОБА_2 , що є виконавцем заяви вих. № 3187 від 05.08.2013 року про залишення позову без розгляду, пояснила, що текст подібних заяв ПАТ «КБ «Набра» був шаблонним, необхідність припинення претензійно-позовної роботи була продиктована рішенням кредитного комітету, при підготовці нею цієї заяви їй було достеменно відомо лише про відшкодування банку витрат на проведення претензійно-позовної роботи, про факт сплати заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 в повному обсязі їй не відомо, доказів такої сплати їй для підготовки заяви про залишення позову без розгляду не передавали і суду таких доказів надано не було.

Покази свідка узгоджуються з протоколом Комітету по роботі з проблемною заборгованістю роздрібного бізнесу ПАТ «КБ «Надра» № 44 від 11 червня 2013 року за змістом пункту 3 якого умовою зупинення претензійно-позовної роботи було відшкодування клієнтом затрат на проведення претензійно-позовної роботи в повному обсязі, проте не погашення заборгованості за кредитом.

Крім цього, залишення позовної заяви без розгляду не свідчить про відсутності спору та не позбавляє сторону звернутись до суду з тими ж самими позовними вимогами.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині заборгованості у розмірі 14928,77 доларів США, що складається з заборгованості:

- по тілу кредиту у розмірі 11 462,89 доларів США;

- по відсоткам у розмірі 3465,88 доларів США.(а.с. 71-72)

Разом з тим, відповідно до клопотання відповідачки про застосування строків позовної давності, суд має перевірити вимоги, визнані судом обґрунтованими, на предмет їх заявлення суду в межах строку позовної давності.

Згідно ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

В пункті 7.3. договору «Автопакет» сторони, керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України, збільшили строк позовної давності до 10 (десяти) років.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно частини 1 статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Положенням частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно частини 5 статті 267 Цивільного кодексу Україн и якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки договір «Автопакет» №05/03/2007/840-К/119 від 20.03.2007 року встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідачки повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачкою терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачкою обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі N 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі N 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі N 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі N 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі N 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі N 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2462цс16, та у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» звернулося до Біляївського районного суду Одеської області з позовною заявою шляхом її направлення засобами поштового зв`язку 19 березня 2020 року.

Згідно частини 2 статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до частини 6 статті 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Згідно частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Отже, не підлягають задоволенню суми періодичних платежів, строк сплати за якими виник до 19 березня 2010 року.

Представник позивача надав до суду заперечення на клопотання ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності до якого додав розрахунок заборгованості з врахуванням такого строку та висловив підтримку позовних вимог у загальному розмірі 12 626,63 доларів США, з яких: .

Згідно положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України вбачається, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, перевіривши наданий розрахунок, вважає його таким, що відповідає умовам договору «Автопакет» №05/03/2007/840-К/119 від 20.03.2007 року, зокрема порядку зарахування сплачених грошових коштів (п .п. 2.2.4, 2.2.5).

Суд прийшов до висновку, що не підлягають задоволенню нараховані за період з 20.03.2007 року по 14.01.2009 року відсотки та частина відсотків, нарахованих за період з 15.01.2009 року по 03.02.2013 року (в частині відсотків з період з 15.01.2009 року до 18.03.2010 року) у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Відповідно до змісту розрахунку суми заборгованості по кредитному договору № 05/03/2007/840-К/119 від 20.03.2007 станом на 04.02.2013 року в період з 15.01.2009 року до 03.02.2013 року відповідачкою сплачено відсотки у сумі 3626,81 доларів США.

Відтак, заборгованість по відсоткам за період з 19.03.2010 року по 03.02.2013 року складає: 4790,55 доларів США - 3626,81 доларів США = 1163,74 долари США.

Отже, з врахуванням застосування наслідків спливу позовної давності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині заборгованості, що виникла в період з 19.03.2010 року до 03.02.2013 року, у розмірі загальному розмірі 12 626,63 доларів США, а саме: за тілом кредиту у розмірі 11 462,89 доларів США та за відсотками у розмірі 1163,74 доларів США.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц, провадження № 14-134цс18, правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором саме в доларах США, оскільки обов`язок по поверненню грошових коштів був саме в доларах США.

Курс долара США станом на день ухвалення рішення 28.01.2022 року складає 28, 99 грн. за 1 долар США.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наданого позивачем платіжного доручення № 87 від 17 квітня 2020 року, позивач за подання даного позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 9 317,20 гривень.

Враховуючи те, що позов задоволено частково, а тому з відповідачки підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 5253 грн. 39 коп. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 12626, 63 долара США (по курсу НБУ 366046 грн.) х 9317, 20 грн. поділено на 22394,07 долара США (по курсу НБУ 649204, 09 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Керуючись ст. ст. 256-267, 509, 514, 516, 525, 526, 533, 536, 625, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (; місце знаходження 65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 36, офіс 308; № НОМЕР_4 в АТ «ПУМБ» у м. Київ) заборгованість за Договором «Автопакет» № 05/03/2007/840-К/119 від 20 березня 2007 року у загальному розмірі 12 626,63 доларів США, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 11 462,89 доларів США та заборгованості по відсоткам - 1 163,74 доларів США, а також судовий збір у розмірі 5253 грн. 39 коп..

У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Повний текст рішення складено 28 січня 2022 року.

Суддя Л.О. Пендюра