Номер провадження: 22-ц/813/3494/22
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дришлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

переглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Яковенка Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

14 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, однак у вересня 2019 року сімейні відносини фактично були припинені. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу їх спільні діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишились проживати разом із матір`ю.

На підставі викладеного та у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 матеріальної допомоги на дітей не надає, ОСОБА_1 звернулась до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 000 гривень щомісячно, за період починаючи з 14.12.2020р. до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; та стягнути аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 10 000 гривень щомісячно, починаючи з 14.12.2020 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 гривень щомісячно, за період починаючи з 14.12.2020р. до 18.04.2021р.. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3 000 гривень щомісячно, з подальшою індексацією з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 14.12.2020р. до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .. Стягнуто з ОСОБА_2 до спеціального фонду державного бюджету судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

В апеляційній скарзі адвокат Яковенко О.В. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину задовольнити в повному обсязі, посилаючи на порушення норм матеріального та процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно із частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. В такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 28 лютого 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із частин першої та другої статті 27 Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У частині 8 статті 7 СК України зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За нормами частин 1 та 2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 50 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Матеріалами справи встановлено, що 07 вересня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, 28 квітня 2009 року шлюбу між сторонами був розірваний, 28 квітня 2009 року між сторонами укладено другий шлюб (т. 1 а.с. 9, 11-12).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2020 року другий шлюб сторін також було розірвано (т. 1 а.с. 14-15).

Відповідно до свідоцтва про народження виданого Другим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 14 травня 2003 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . 08 грудня 2020 року ОСОБА_8 змінив своє прізвище на « ОСОБА_9 » (т. 1 а.с. 10, 16).

Відповідно до свідоцтва про народження виданого Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції м. Одеси від 06 жовтня 2009 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (т. 1 а.с. 13).

Також встановлено, і не оспорюється сторонами, що діти ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживають з матір`ю ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 17-18).

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі : на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року 1 779 гривень, з 1 липня 1 859 гривень, з 1 грудня 1 921 гривня; на дітей від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року 2 218 гривень, з 1 липня 2 318 гривень, з 1 грудня 2 395 гривень.

Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів, та стягуючи аліменти в розмірі 3 000 гривень щомісячно на кожну дитину, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач матеріально спроможний сплачувати аліменти на своїх дітей у визначеному розмірі, та це буде необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку.

Апеляційний суд вважає, що такий розмір аліментів є достатнім для нормального розвитку і утримання дитини із врахуванням реальної можливості відповідача, не порушуючи прав останнього.

Крім того, розмір аліментів в сумі 3 000 гривень щомісячно на кожну дитину є більшим ніж мінімально рекомендований розмір аліментів на одну дитину гарантований ч. 2 ст. 182 СК України та ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

В апеляційній скарзі позивачка зазначає, що відповідач має достатній заробіток для того щоб сплачувати аліменти в розмірі 10 000 гривень на кожну дитину, оскільки він є власником двох господарських товариств, а саме: ТОВ «Е-Крюінг» та ТОВ «Медікруіт». Крім того, позивачка зазначила, щодо витрати ОСОБА_2 очевидно не відповідають його доходам, на підтвердження чого надала наступні документи: 1) Лист Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 27.01.2021р., згідно якого ОСОБА_2 тричі виїжджав за кордон на автомобілі; 2) договір оренди житлової площі, відповідно до якого ОСОБА_2 орендував квартиру вартістю 300 доларів США; 3) лист Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 08.12.2020р., згідно якого ОСОБА_2 тричі притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України в 2020 році; 4) довідка з рахунку ПАТ АБ «Південний»; 5) інформація по рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк».

Однак, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що вищезазначені докази підтверджується можливість ОСОБА_2 сплачувати аліменти в розмірі 10 000 гривень щомісячно на кожну дитину, з огляду на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 дійсно є власником двох господарських товариств, а саме: ТОВ «Е-Крюінг» та ТОВ «Медікруіт».

Однак, відповідно до Фінансової звітності малого підприємства ТОВ «Е-Крюінг» загальний прибуток за 2020 рік склав 869 100 гривень, чистий прибуток склав 292 600 гривень. Згідно довідки №2/02 від 19.02.2021р. дивіденди за 2020 рік ТОВ «Е-Крюінг» не нараховувались та не виплачувались (т. 2 а.с. 76-78).

Також встановлено, що дохід директора ТОВ «Е-Крюінг» ОСОБА_2 за період з 01.02.2020р. по 31.12.2020р. склав 15 000 гривень (т. 2 а.с. 79).

Відповідно до податкової декларації ТОВ «Медікруіт», прибуток товариства за 2020 рік склав лише 33 900 гривень. Виплата дивідендів за 2020 рік не проводилась (т. 2 а.с. 85-92).

На підтвердження вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 також надала лист Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 08.12.2020р., згідно якого ОСОБА_2 тричі притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України в 2020 році, під час керування автомобілями Acura MDX та Lexus IS 300.

Однак, як встановлено матеріалами справи власником транспортного засобу Lexus IS 300 є ОСОБА_10 , а власником транспортного засобу Acura MDX є ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 116-117, т. 2 а.с. 94-101).

У відзиві на позовну заяву відповідач пояснив, що лише тимчасово користується автомобілями Acura MDX та Lexus IS 300, які йому не належать на праві власності.

Відносно інформації по рахункам ОСОБА_2 відкритих в ПАТ АБ «Південний» та ПАТ КБ «ПриватБанк» за період 2018-2020 роки, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно довідки з рахунку № НОМЕР_1 ПАТ АБ «Південний» вбачається, що ОСОБА_2 отримав дохід 21 022,59 євро за період з 01 січня 2018 року по березень 2019 року (т. 1 а.с. 188-189).

Згідно інформації по рахунках відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк витрати ОСОБА_2 за період з січня 2018 року по грудень 2020 року становили 77 083,10 гривень та 37 033,40 євро (т. 1 а.с. 204-207, 218-221).

При цьому також встановлено, що вищезазначені витрати припинились в 2019 році та на початок 2020 року баланс по рахункам було вичерпано, та відповідачем не здійснювались витрати, які перевищували б його доходи.

Таким чином, інформація по рахункам ОСОБА_2 відкритих в ПАТ АБ «Південний» та ПАТ КБ «ПриватБанк» підтверджує лише достатній та стабільний заробіток відповідача в період 2018 2019 року, а в 2020 році заробіток є нерегулярним та мінливим.

Отже, розмір аліментів в сумі 3 000 гривень щомісячно на кожну дитину, на думку колегії суддів апеляційного суду є співрозмірний матеріальному становищу відповідача ОСОБА_2 , відповідатиме інтересам і потребам дітей та є достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку дитини.

Крім того, матеріалами справи не доведено, що для щомісячного гармонійного розвиту дітей позивачка витрачає на утримання кожної дитини 20 000 гривень, оскільки обов`язок щодо утримання дітей є спільним для обох батьків.

Щодо стягнення додаткових витрат на дитину, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які піддягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017р. у справі №6-1489цс17.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Тобто якщо ці витрати пов`язані з розвитком здібностей дитини, наприклад музика, то необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини у музичній школі з вказівкою тривалості повного курсу навчання, підтвердити витрати пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь та музичних інструментів, періодичність їх придбання, довівши суду при цьому, що заявлена сума, це лише половина тих витрат, яку необхідно на розвиток здібностей дитини. Аналогічно у випадку наявності особливих здібностей дитини у поглибленому вивченні іноземної мови, що підтверджується відзнакою у мовних олімпіадах або перемогою у конкурсах або навпаки потреба у заняттях у зв`язку з порушенням розвитку здібностей дитини, необхідно надати відповідні рекомендації, а також розрахунок вартості відповідного курсу навчання з урахуванням його тривалості.

Якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині або вартість процедур, які необхідно зробити.

В даному випадку, позивачка просить стягнути витрати, понесені нею на придбання ноутбука, роутера та принтера, які необхідні були дітям для освіти, однак зазначені витрати, в розумінні ст. 185 СК України, не відносяться до додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а враховуються судом при визначені розміру аліментів достатнього для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Витрати на освіту враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, як і витрати на виховання, харчування, одяг, забезпечення елементарних умов життя.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що понесені позивачем витрати не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, тому правові підстави для їх стягнення відсутні.

В п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010р., остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, та фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів.

Оскільки ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Яковенка Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 28 лютого 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік