Провадження № 2/201/1170/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального закладу освіти «Середньої загальноосвітньої школи № 140» Дніпровської міської ради про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 08.12.2021р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до КЗО «Середньої загальноосвітньої школи № 140» Дніпровської міської ради про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи (а.с. № 3-6).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 13.12.2021р. позовна заява була залишена без руху, недоліки були усунені 20.12.2021р.,в тому числі шляхом подачі уточненого позову та оплати судового збору (а.с.№14,16-22).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 24.12.2021р. після усунення недоліків поданого позову позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.№32).

В обґрунтування позовних вимог в редакції від 20.12.2021р. позивач посилався на те, що він з 2019р. працює вчителем фізичної культури в КЗО «Середньої загальноосвітньої школи № 140» ДМР. Наказом директора школи від 08.11.2021р. № 56- к-тр він був відсторонений від роботи на час відсутності щеплення з 08.11.2021р. без збереження заробітної плати. Причиною такого відсторонення від роботи стало те, що позивач не зробив щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. ОСОБА_1 також по тексту позову зазначав, що таке відсторонення від роботи вважає порушенням його конституційних прав на працю та таким, що не відповідає нормам КЗпП України. Крім того, на думку позивача, таке відсторонення від роботи не передбачено умовами Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом. Також, на думку позивача, рішення щодо трудових відносин із працівниками КЗО «СЗШ № 140» ДМР повинна вирішувати Дніпровська міська рада в особі її виконавчих органів.

Позивач просив скасувати наказ № 56- к-тр від 08.11.2021р. директора школи ОСОБА_2 про відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи.

Відповідач КЗО «СЗШ № 140» ДМР позовні вимоги не визнав. В порядку ст. 178 ЦПК України 27.01.2022р. представником відповідача директором школи Кулик Н.Г. (самопредставництво) було подано відзив (а.с. № 38-51), а 03.02.2022р. доповнення до нього (а.с. № 59-60), в яких зазначалося, що відстороняючи позивача від посади, керівник навчального закладу керувався, як Наказом МОЗ від 04.10.2021р. № 2153, так і Постановою КМУ № 1096 від 20.10.2021р. (п.41.6 цієї постанови - набрав законної сили 08.11.2021р.), а також виходив з того, що постанови й розпорядження КМУ відповідно до ст. 117 Конституції України є обов`язковими до виконання. Відсторонення позивача проведено у відповідності до положень ст. 46 КЗпП України, копія наказу вручена ОСОБА_1 особисто під підпис. У зв`язку з викладеним представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також, керівник навчального закладу вважала, що позовні вимоги ОСОБА_1 повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Сторони у справі також в порядку ст.179 та ст.180 ЦПК України обмінялися відповіддю на відзив та запереченнями на відповідь на відзив (відповідно 04.02.2022р. та 16.02.2022р. а.с. № 73-87, 89-98), які за своїм змістом не змінили позицій сторін щодо пред`явленого позову та змісту заперечень стосовно позову.

Суд, вивчивши матеріали справи, зміст заперечень стосовно позовних вимог, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Розглядаючи позовні вимоги, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Позивач працює в КЗО «СЗШ № 140» ДМР з 2019р. вчителем фізичної культури (а.с. № 25).

Наказом від 08.11.2021р. № 56- к-тр ОСОБА_1 був відсторонений від роботи на час відсутності щеплення з 08.11.2021р. без збереження заробітної плати. Причиною відсторонення від роботи було те, що останній не зробив щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19(а.с.№ 24).

Наказ від 08.11.2021р., яким ОСОБА_1 був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021р. на час відсутності щеплення, суд вважає законним та таким, що відповідає, як нормам трудового законодавства, так і низці нормативно-правових актів, які були прийняти державою з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

22.11.2021р. позивач звернувся зі скаргою на відсторонення від роботи до Комісії по трудових спорах КЗО «СЗШ № 140» ДМР (а.с. № 26-27).

Листом 25.11.2021р. від імені трьох членів Комісії по трудових спорах КЗО «СЗШ № 140» ДМР ОСОБА_1 було повідомлено, що його скарга залишена без задоволення (а.с.№ 28).

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається, окрім інших підстав, у разі «інших випадках, передбачених законодавством».

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як о дин із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

У пунктах а, б статті 10 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Статтею 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021р. № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі Перелік № 2153).

Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники:

1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;

4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;

5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;

6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. № 83.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Пунктом 416 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. № 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, який набрав чинності з 08.11.2021р., керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також

3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України Про оплату праці та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Розглядаючи позовні вимоги, суд зазначає, що директор КЗО «СЗШ № 140» ДМР ОСОБА_2 , відстороняючи тимчасово від роботи ОСОБА_1 на підставі наказу від 08.11.2021р. № 56-к-тр, діяла на підставі норм трудового законодавства та нормативно-правових актів КМУ, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

За вищезазначеного, суд відхиляє аргументи позивача стосовно незаконності його тимчасового відсторонення від роботи. Посилання ОСОБА_1 на те, що відсторонення від роботи не передбачено умовами Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом, суд вважає хибними та такими, що не спростовують необхідність тимчасового відсторонення від роботи працівників, що в входять до списку, який затверджено Переліком № 2153, та які не зробили щеплення проти COVID-19 або не надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19.

Твердження позивача стосовно того, що рішення щодо трудових відносин із працівниками КЗО «СЗШ № 140» ДМР повинна вирішувати Дніпровська міська рада в особі її виконавчих органів, суд вважає помилковими та такими, що не відповідають порядку працевлаштування вчителів (працівників) до навчальних закладів освіти (окрім керівників таких навчальних закладів).

Так само, суд відхиляє, як помилкові, твердження представника відповідача стосовно того, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вищезазначене посилання позивача на порушення його конституційного права на працю, суд відхиляє, а позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

В аспекті трудового спору, що розглядається судом, буде доречним посилання на висновки Верховного Суду від 10.03.2021р. у справі № 331/5291/19, де зауважувалося на тому, що інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян.

Розглядаючи позовні вимоги, варто також зазначити, що станом на 09.03.2022р. практики Верховного Суду у справах щодо відсторонення від роботи працівника через відсутність щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, немає.

Немає наразі і правової позиції ЄСПЛ щодо відсторонення від роботи працівника через відсутність щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі, то судові витрати, які понесені позивачем по оплаті судового збору при подачі позову у розмірі 1 816грн. (а.с. № 2) відносяться на його рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 46, 233 КЗпП України, Законом України Основи законодавства України про охорону здоров`я, Законом України Про захист населення від інфекційних хвороб, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, п.2 ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу освіти «Середньої загальноосвітньої школи № 140» Дніпровської міської ради про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.