АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2022 року

м. Чернівці

Справа № 713/1936/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І, Перепелюк І.Б.

секретар Конецька Д.Г.

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Кибич І.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

(далі-АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 21 серпня 2008 року у розмірі 7460 гривень 47 копійок.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 21 серпня 2008 року ОСОБА_3 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н, згідно якої отримав кредит, ліміт по якому в подальшому було збільшено до 10000 гривень.

Однак у процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_3 не сплачував грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитним договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Станом на дату смерті ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №б/н від 21 серпня 2008 року становить 7460 гривень 47 копійок.

Спадкоємцями померлого ОСОБА_3 , які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника.

За таких обставин, позивач вважав, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на його користь вищевказаної заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідачі є спадкоємцями померлого ОСОБА_3 , прийняли після нього спадщину, а вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину, є такою, що відповідає сумі боргу або перевищує її.

Обґрунтовуючи вимоги обов`язком спадкоємців сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого іншого рухомого та нерухомого майна та його вартості.

Окрім того, позивачем не залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_4 , на чиї обов`язки безпосередньо впливає рішення у даній справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, заявили відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Судом не було перевірено, хто є власником житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 .

Крім того, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші сторони відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що 21 серпня 2008 року ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк» підписали анкету-заяву, в якій ОСОБА_3 просив відкрити рахунок та надати йому банківські послуги.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 15 квітня 2019 року виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №55.

За розрахунком банку станом на день смерті ОСОБА_3 за останнім утворилась заборгованість у розмірі 7460 гривень 47 копійок.

25 травня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» направив до Вижницької державної нотаріальної контори претензію кредитора.

2 липня 2020 року державним нотаріусом повідомлено АТ КБ «ПриватБанк» про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Олійник Ю.М., що підтверджується копією листа №285/02-14 від 2 липня 2020 року.

14 липня 2020 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Олійник Ю.М. повідомлено АТ КБ «ПриватБанк» про те, що претензію кредитора отримано та зареєстровано 3 липня 2020 року за №371/02-14, що підтверджується копією повідомлення.

Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З матеріалів спадкової справи №104/2019 року вбачається, що 2 серпня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якої діяв батько ОСОБА_5 , звернулась до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Олійник Ю.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченого Вашківецькою міською радою Вижницького району Чернівецької області 21 жовтня 2016 року, реєстровий номер 230.

21 жовтня 2016 року ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого земельну ділянку площею 1,4622 га, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Вашковецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, що належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії №050673 від 8 січня 2004 року, заповів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

25 листопада 2019 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку .

Приватним нотаріусом Олійник Ю.М. 4 серпня 2020 року повідомлено ОСОБА_4 про надходження претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк».

Відомостей щодо інших спадкоємців, які звернулись із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , матеріали спадкової справи не містять.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (в яких передбачені перша, друга, третя, четверта та п`ята черги спадкування за законом).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (стаття 1267 ЦК України).

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, що передбачено частиною першою статті 1273 ЦК України.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною (частина п`ята статті 1273 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Частиною першою статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із незалученням у даній справі в якості співвідповідача ОСОБА_4 , яка є спадкоємцем померлого ОСОБА_6 за заповітом.

Cуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини 1 та 3 статті 13 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) інших учасників справи, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (пункти 2 і 3 частини 2 статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина 2 статті 48 ЦПК України).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених в частинах 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Отже, наведеними нормами процесуального закону визначено, що вирішення питання щодо заміни належного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті.

Згідно зі статтею 175 ЦПК України позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно вимог пункту 4 частини другої статті 197 ЦПК України - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

У постанові від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц Верховний Суд вказав, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «Приватбанк» пред`явив позов про стягнення всієї суми боргу за кредитним договором №б/н від 21 серпня 2008 року з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, а тому при вирішенні спору у даній справі позивач повинен був залучити всіх спадкоємців померлого ОСОБА_3 .

Однак, як вбачається з матеріалів даної справи, ОСОБА_4 , яка є спадкоємцем померлого ОСОБА_6 за заповітом та прийняла спадщину, не була залучена у даній справі в якості співвідповідача.

У пункті тринадцятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця з підстав незалучення у справі всіх належних відповідачів.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постановах від 31 березня 2021 року у справі № 463/4616/18, від 15 лютого 2021 року у справі №761/22108/16-ц та від 24 березня 2021 року у справі 1316/364/12.

При цьому суд першої інстанції помилково зробив висновки щодо обґрунтованості та доведеності позову, оскільки такі висновки мають бути зроблені у мотивувальній частині судового рішення в разі залучення до участі у справі всіх належних співвідповідачів.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.367,368,374, 376,381,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2021 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 2 березня 2022 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк