ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2022 року м. Чернівці Справа № 727/9228/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Петранюк Ю.Т.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Слободян Г.М., дата складання повного тексту рішення 28 грудня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 06.10.2007 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.05.2018 року.

Від шлюбу у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які проживають з ОСОБА_1 та перебувають на її утриманні.

Вказує, що відповідач проживає окремо, має у власності нерухоме майно, на протязі останніх двох років участі в утриманні дітей та їх матеріальному забезпеченні не бере, в зв`язку із чим позивач просила суд стягнути з нього на свою користь аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 3000 грн на кожну, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з їх подальшою індексацією, починаючи з 23.09.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Провадження №22-ц/822/246/22

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Із вказаним рішенням позивач не погодилася та оскаржила його в апеляційному порядку, вважає останнє незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача на утримання їх дітей аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн.

Посилається на обставини, викладені в позовній заяві, та норми права, які регулюють спірні правовідносини.

Вказує, що суд ухвалюючи рішення надав перевагу доводам сторони відповідача щодо недостатності у ОСОБА_2 доходу, незадовільний стан здоров`я, залишивши поза увагою інтереси дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Крім іншого, зазначає, що в нього існує підозра відносно відповідності підпису ОСОБА_1 на апеляційній скарзі, однак судом апеляційної скарги вже вирішено питання щодо відкриття провадження у справі, а тому такі доводи не є предметом дослідження в рамках надання законності оскаржуваного рішення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги частково та визначаючи розмір аліментів на дітей суд першої інстанції на підставі досліджених у своїй сукупності доказів по справі виходив з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей та дійшов висновку, що 1500 грн на кожну дитину буде розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку у їх віці.

Вказане рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає в повній мірі.

Обставини справи щодо перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007 року, який розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.05.2018 року, народження у шлюбі дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 06.06.2014 року, проживання дітей разом із позивачкою, перебування ОСОБА_1 в іншому шлюбі сторонами визнається та не оспорюється (а.с.8-13, 62).

Також, судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_2 з 12.05.2019 року працює в ТзОВ «Ресурс Систем» на посаді інженера з обслуговування систем програмного забезпечення комп`ютерів, що також підтверджується копією трудової книжки (а.с.14, 92-97).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №275992741 від 22.09.2021 року вбачається, що в оренді ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею 0,0227 га, кадастровий номер :18:004:1083, на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер :18:004:0169, гараж по АДРЕСА_2 , квартира по АДРЕСА_3 (а.с.15-18).

З довідки №830 від 02.11.2021 року Департаменту соцполітики Чернівецької міської ради ОСОБА_2 у період з 01.06.2015 року по 30.04.2018 року надавалася субсидія на комунальні послуги (а.с.57).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №282281614 від 01.11.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира по АДРЕСА_4 , земельна ділянка площею 0,0586 га, кадастровий номер :28:002:0222, Ѕ житлового будинку по АДРЕСА_1 , ј житлового будинку по АДРЕСА_5 , квартира по АДРЕСА_6 (а.с.71-75).

Відповідно до довідки про доходи від 01.11.2021 року №8 загальна сума доходу ОСОБА_2 за 2020 рік (без урахування аліментів) становить 23700 грн та довідки про доходи від 01.11.2021 року №9 вбачається, що загальна сума доходу ОСОБА_2 за 2021 рік (без урахування аліментів) становить 12 400,74 грн (а.с.100-101).

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що її витрати на утримання дітей становлять 6000 грн на одну дитину щомісячно, без врахування витрат на розвиваючі та спортивні гуртки та лікування, на підтвердження чого надає суду товарні чеки про купівлю одягу, канцелярських предметів та продуктів харчування (а.с.140-145).

Відповідно до медичного висновку (результат МРТ) від 21.02.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 зазнав травми, в результаті якої відбувся компресійний перелом тіла хребця L1 з протузією дисків L4- S1 (а.с.85-91).

Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 09.11.2021 року №876/26 «Про участь громадян у вихованні дітей (делеговані повноваження) відповідачу ОСОБА_2 встановлено графік побачення з дітьми (а.с.123-124).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.09.2018 року між сторонами затверджено мирову угоду щодо розподілу спільного майна подружжя (а.с.112-117).

Кім іншого, відповідач вказував, що у нього на утриманні перебуває мати 1959 року народження, яка є пенсіонеркою та отримує мінімальну пенсію.

Відповідно до ч.1-2 ст.27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від

дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У ст.150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

В силу ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як слідує із змісту ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до роз`яснень, наданих у п.17 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. (ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

В силу ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

У відповідності до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 грн, з 1 липня - 2510 грн, з 1 грудня - 2618 грн.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є молодим за віком та працездатним, має постійну роботу та повинен сумлінно виконувати обов`язок щодо утримання своїх неповнолітніх дітей.

Крім того, колегія суддів наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19.

Щодо посилання апелянта на прийняття судом рішення про стягнення з відповідача на утримання дітей аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн, чим не враховано інтереси дітей, оскільки судом залишено поза увагою докази понесення більших витрат на утримання дітей, не обґрунтованими, оскільки судом першої інстанції враховано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України, однак зважаючи на наведене, доводи позивача, якими обґрунтовувався позов, зокрема щодо платоспроможності відповідача, наявності в нього нерухомого майна та можливості сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі, не заслуговують на увагу, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Належних та допустимих доказів того, що позивач на утримання кожної дитини витрачає по 6 000 грн на місяць і це є вкрай необхідним, суду не надано.

Надані позивачем на підтвердження спроможності сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі інформація про наявність у відповідача нерухомого майна також не є підтвердженням того, що він від зазначеного майна має реальний щомісячний дохід, з врахуванням якого можливо було зробити висновок про його спроможність щомісячно сплачувати по 3000 грн на утримання кожної дитини.

Колегія суддів також враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір, однак матеріали справи містять відомості про те, що діти сторін у справі проживають у повноцінній сім`ї, оскільки ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі.

Також, матеріали справи містять відомості про наявність між сторонами спору щодо можливості відповідача спілкуватися з дітьми та прийняття участі у їх вихованні, а тому посилання позивача на те, що саме на ній лежить тягар щодо виховання дітей є безпідставним.

Що стосується доводів відзиву на апеляційну скаргу про перебування у відповідача на утриманні матері, яка є пенсіонеркою, то колегія суддів відмічає, що дійсно у відповідності до ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, однак така обставина не повинна ставити в залежність належного забезпечення власних дітей відповідача. Крім того, відповідачем не надано жодних доказів того, що лише він є опікуном своєї матері і витрачає кошти на її утримання, лікування при наявності та ухиленні від такого обов`язку інших дітей, а отже вказана обставина не береться до уваги.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд визначаючи розмір аліментів на виконання вимог СК України взяв до уваги стан здоров`я відповідача, матеріальний стан, встановив на підставі наданих сторонами письмових доказів розмір щомісячного доходу ОСОБА_2 з урахуванням встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача аліментів на кожну дитину у розмірі по 1500 грн, що враховуючи встановлений мінімум та спільний обов`язок батьків утримувати дітей з урахуванням наведених обставин стягнув вказану суму, яка є більшою, ніж визначений законом мінімум.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому у відповідності до ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Перепелюк І.Б.