Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1557/21

22 лютого 2022 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Битківського Л. М.,

з участю: секретаря Остапишин І. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд, пред`явивши позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником домоволодіння в АДРЕСА_1 . Відповідачі є її родичами та зареєстровані у будинку, однак близько 20 років у ньому не проживають, а тому втратили право на користування її житлом. Через реєстрацію відповідачів в її будинку вона не може реалізувати свої права, зокрема, на отримання субсидії чи інших соціальних допомог, тобто це створює їй незручності, тому просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала з викладених у позові підстав, зазначила, що відповідачі близько 20 років проживають за межами України. Просила позов задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення позивачки, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, це право закріплено в Конституції України та в ч. 1 ст. 321 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що позивачка є власником домоволодіння в АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5).

За вказаною адресою зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які у цьому будинку, за твердженням позивачки, без поважних причин не проживають більше одного року, що також підтверджується актом Старобогородчанської сільської ради №127 від 17.11.2021 року та показаннями свідків.

Так, свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки. Підтвердила, що відповідачі у ОСОБА_5 будинку не проживають більше 20 років. Зазначила, що їй відомо, що вони проживають за межами України.

Аналогічні пояснення дали свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтвердили, що відповідачі вже близько 20 років як виїхали за межі України, в будинку позивачки не проживають.

Виходячи з положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Беручи до уваги вказані вище обставини, суд вважає, що відповідачка втратила право на користування власним житлом позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст.280-285 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , 1993 року народження, такими, що втратили право на користування житлом (житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами) на АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий Л. М. Битківський