Справа № 305/1878/19
Провадження по справі 2/305/39/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2022 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ємчук В.Е.

за участю: секретаря судового засідання Орос С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Рахівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Рахівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування.

Позов обгрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача по справі ОСОБА_4 , який постійно проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті батька ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 та надвірними будівлями й спорудами. Спірний житловий будинок належав ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Рахівської міської ради народних депутатів згідно рішення від 29.11.1994 року за №71 після смерті якого ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину, проте юридично її не оформив. Спадкоємцями покійного батька ОСОБА_6 являється вона, її сестра ОСОБА_7 та дружина покійного ОСОБА_2 . Після смерті чоловіка ОСОБА_2 прийняла спадщину на 1/3 частину. У 2017 році вона звернулась до Рахівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , проте постановою №11 від 19.01.2017 державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на приватний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в неї відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спірний приватний будинок, а тому вона не має можливості оформити спадщину після смерті батька. Крім того, звертає увагу, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 21.03.2016 їй було відмовлено у визнанні права власності в порядку спадкуваня за законом на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за АДРЕСА_2 , загальною площею 61,58 кв.м., жилою площею 36,15 кв.м, оскільки була відсутня відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. У зв"язку з отриманням 19.01.2017 відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, нею і подано до суду даний позов. У зв"язку з чим просила визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 61,58 кв.м., жилою площею 36,15 кв.м, з надвірними будівлями: сарай під літ. "Б", сарай під літ. "В".

Відповідачкою, ОСОБА_2 подано відзив, згідно якого позовні вимоги не визнає. Зазначає, що позов безпідставний, оскільки не вбачається порушення особистого немайнового або майнового права та інтересу позивачки, не доведені обставини позбавлення її права отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 в Рахівській державній нотаріальній конторі. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивачкою, ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, де нею спростовуються обгрунтування відзиву. Зокрема вказує, що як вбачається з рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 21.03.2016 у справі №305/1412/15 в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , було відмовлено у зв"язку з відсутністю відмови нотаріуса у вчиненні нотаріапльних дій, що вказувало б на виникнення цивільно-правового спору. рішення суду набрало законної сили. На підставі цього рішення суду ОСОБА_1 звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори. Постановою №11 від 19.01.2017 державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, а саме на приватний будинок , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в неї відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спірний приватний будинок, а тому позивач ОСОБА_1 не має можливості оформити спадщину після смерті батька. В зв"язку з отриманням 19.01.2017 відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, нею і подано до суду даний позов. Вказані обставини спростовують доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що у ОСОБА_1 відсутні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Представник позивачки ОСОБА_8 надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його та позивачки участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити.

Представник відповідачки, ОСОБА_2 , ОСОБА_9 надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його та відповідачки участі. Позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову. Поданий відзив мотивований безпідставністю позову, оскільки відсутній спір з приводу прийняття спадщини. Є всі підстави для оформлення спадщини нотаріусом.

Відповідачка, ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилася. Відзиву не подавала.

Представник третьої особи, Рахівської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з"явився. Був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами суд приходить до такого висновку.

За змістом частин четвертої та п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.

Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , народжена ІНФОРМАЦІЯ_5 в батьків, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30 березня 1978 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого державним органом реєстрації актів цивільного стану, серії НОМЕР_2 від 24 липня 2007 року, батько позивачки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, про що в Книзі реєстрації смертей 26 січня 1994 року зроблено відповідний актовий запис за №14.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно.

Позивачка, ОСОБА_1 в силу ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом.

Також спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 являються відповідачі, ОСОБА_2 , як дружина померлого та ОСОБА_3 - дочка.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.09.2021, №66576343, 01 лютого 1994 року в Рахівській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №17 на померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Свідоцтва на спадщину не видавалися.

Натомість в матеріалах справи наявне свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 січня 1997 року, за яким спадщину в 1/3 частині після смерті ОСОБА_4 прийняла його дружина ОСОБА_2 .

Позивачкою, ОСОБА_1 зазначається , що за життя батькові, ОСОБА_4 належав житловий будинок АДРЕСА_1 , який він фактично прийняв після смерті свого батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , але юридично його на себе не оформив, тобто не отримував свідоцтво про прийняття спадщини за законом.

Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування, згідно з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок, технічного паспорту, доказів про родинний зв"язок, паспорту, коду.

При цьому, саме дану відмову нотаріуса вважає приводом звернення до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно, оскільки рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 21.03.2016 року №305/1412/15-ц їй відмовлено у визнанні права власності в порядку спадкування у зв"язку з відсутністю постанови нотаріуса про відмову вчинення нотаріальної дії.

Право власності спадкоємців на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об`єкт самочинного будівництва.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Як на підтвердження належності спадкодавцю спадкового майна у вигляді житлового будинку АДРЕСА_3 , позивачкою надано Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 29 листопада 1994 року, виданого виконкомом Рахівської міської Ради нродних депутатів на ім"я ОСОБА_5 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Рахівської міської ради народних депутатів №71 від 28 листопада 1994 року. Згідно реєстраційної картки документа про право особистої власності, вказаний житловий будинок в одній цілій частині зареєстрвоаний в Рахівському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_5 .

Згідно довідки - характеристики, наданої ОСОБА_1 Рахівським районним бюро технічної інвентаризації від 12 серпня 1997 року №293, житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на підприємстві технічної інвентаризації в реєстраційній книзі за реєстровим №2111 за ОСОБА_5 - дві треті частини та ОСОБА_2 - одна третя частина.

Згідно короткої технічної характеристики житловий будинок АДРЕСА_1 побудований в 1963 році, являє собою двокімнатний житловий будинок загальною площею 61,58 кв.м, житловою площею 36.15 кв.м.

На підставі наведеного, суд констатує, що спірний житловий будинок не належить до об`єктів самочинного будівництва, а в даному випадку може бути об`єктом спадкових прав.

Відповідно до ст. 9 ЦК УРСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Стаття 524 ЦК УРСР визначає можливість спадкоємства за законом і за заповітом.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Так, як вже зазначалося вище, позивачка, ОСОБА_1 виступає спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , спадкового майна у вигляді житлового будинку АДРЕСА_3 .

Водночас, предметом доказування у даній справі є не лише наявність правовстановлюючого документа на спадкове майно, а і реалізація нею свого права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Зокрема, згідно позовних вимог, об"єктом спадкового майна є житловий будинок АДРЕСА_3 , який на підставі Свідоцтва про право особистої власності на даний житловий будинок від 29 листопада 1994 року зареєстрований за ОСОБА_5 .

Позивачка, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна належного спадкодавцю ОСОБА_4 . При цьому ОСОБА_4 , згідно довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області №610/6-72 від 17.08.2007, народжений 23 лютого 1947 року в батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_11 .

Житловий будинок АДРЕСА_3 , згідно матеріалів справи належить ОСОБА_5 .

Таким чином, наведені обставини у сукупності свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_4 право на житловий будинок АДРЕСА_3 , зареєстровного на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок на ім"я ОСОБА_5 не набув, а отже і успадкувати таке право позивачка не може.

За змістом пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку можливе у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, при цьому у разі, якщо спадкоємець не довів родинні зв"язки, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом.

Позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що спадкодавець, власник спадкового майна, ОСОБА_5 перебуває у родинних зв"язках із спадкодавцем ОСОБА_4 , та не зверталась до суду з позовом про встановлення відповідного юридичного факту, від встановлення якого залежить правомірність визнання за нею права власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 .

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають вимогам закону.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 1-13, 76- 83, 141, 247, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК

України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Рахівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 04 березня 2022 року.

Суддя: В.Е. Ємчук