Справа № 951/418/20
Справа № 2/951/11/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року смт. Козова

Козівський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Братків І. І.,

за участі секретаря судового засідання Скавінської Г. І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Рукавця О. В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Вароди П. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява ОСОБА_1 обгрунтована тим, що 16.11.1995 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Козівського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №98 було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. У даному шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка станом на момент подання позову є повнолітньою.

Зазначила, що з 2019 року шлюбні відносини між ними припинено. За час подружнього життя подружжям було придбано майно, що відповідно належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: домоволодіння (житловий будинок загальною площею 279 кв. м., сарай загальною площею 48,5 кв. м. та земельна ділянка) вартістю 1 040 000 (один мільйон сорок тисяч) гривень; автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень; причіп до легкового автомобіля реєстраційний номер НОМЕР_2 вартість 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень. Вказала, що оскільки майно було придбано ними за час перебування у шлюбі, вона належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила визнати за нею право на Ѕ частину домоволодіння, реєстраційний номер 18509964, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною плошею 279.4 кв. м., житловою площею 135, 5 кв. м., Ѕ частину сараю, площею 48,5 кв. м., здійснити поділ автомобіля ВАЗ 21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобільного причепа реєстраційний номер НОМЕР_2 , стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь судові витрати 5700 (п`ять тисяч сімсот) гривень за сплату судового збору, 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень за оцінку майна, судові витрати на професійну правову допомогу в сумі 11 200 (одинадцять тисяч двісті) гривень.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 24 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та справу призначено судове засідання.

16.07.2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, зазначивши, що вони є безпідставними. Разом з тим, вказав, що позивачем надано йому висновок про оціночну вартість будинку, згідно якого оцінка проводилась на основі інформації, наданої замовником, а розгорнутий розрахунок вартості оцінюваного майна міститься у Звіті про оцінку майна та заначив, що позивачем не надано йому для ознайомлення копії Звіту про оцінку майна.

15.01.2021 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначено, що позивачу стало відомо, що автомобіль ВАЗ 21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно договору купівлі продажу №6141/2017/403970 проданий відповідачем ОСОБА_2 ОСОБА_4 без згоди позивача ОСОБА_1 .. Крім цього, вказала, що оскільки немає доступу до автомобіля реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа реєстраційний номер НОМЕР_2 , а тому немає можливості провести товарознавчу експертизу для визначення їх вартості, тому вважає, що слід стягувати компенсацію із відповідача враховуючи середню ринкову вартість.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2021 року проведеного на підставі розпорядження №45/2021 від 01.10.2021 року визначено головуючу суддю Братків І. І.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2021 року справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання.

26.11.2021 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог та зазначено, що в прохальній частині позовної заяви в частині проведення поділу домоволодіння не було зазначено огорожу, яка є частиною домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі наведеного просила визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:007:0578, площею 0,0982 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача ОСОБА_2 Ѕ вартості автомобіля в сумі 40 000(сорок тисяч) гривень, провести поділ автомобільного причепа реєстраційний номер НОМЕР_2 , стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь судові витрати 5700 (п`ять тисяч сімсот) гривень за сплату судового збору, 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень за оцінку майна, судові витрати на професійну правову допомогу в сумі 11 200 (одинадцять тисяч двісті) гривень

09.12.2021 року представник позивача подав до суду відзив на уточнену позовну заяву в якій уточнені позовні вимоги визнач частково, зокрема в частині вимог спірного домоволодіння, земельної ділянки та причепа. З приводу вимоги стягнення з ОСОБА_2 Ѕ вартості автомобіля в сумі 40 000 (сорок тисяч) гривень, вказав, що автомобіль ВАЗ 21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний за час перебування у шлюбі із позивачем, а відчужений на підставі договору купівлі продажу від 05.04.2017 року, до припинення шлюбу у 2019 році. Пояснив, що позивачу було відомо про відчуження автомобіля та з цього приводу не заперечувала, оскільки відчуження відбулось в користь їх спільної доньки ОСОБА_5 .. З приводу позовної вимоги проведення поділу автомобільного причепа реєстраційний номер НОМЕР_2 , вказав, що не заперечує з приводу стягнення з нього в користь позивача Ѕ вартості, що становить 3 157 (три тисячі сто п`ятдесят сім) гривень 86 (вісімдесят шість) копійок згідно висновку про вартість майна від 03.07.2020 року. З цих підстав, просив у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Рукавець О. В. уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в уточненій позовній заяві та просили такі задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Варода П. Б. позовні вимоги визнав частково з підстав викладених у відзиві на уточнену позовну заяву. Заначив, що автомобіль був відчужений з відома позивача та у період коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, а кошти були витрачені на потреби сім`ї та пояснив, що не заперечує з приводу стягнення з нього в користь позивача Ѕ вартості, що становить 3 157 (три тисячі сто п`ятдесят сім) гривень 86 (вісімдесят шість) копійок згідно висновку про вартість майна від 03.07.2020 року.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.11.1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, який рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 10.05.2019 року розірвано.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із інформаційної довідки №138702246 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.09.2018 року, 13.04.2007 року зареєстровано власність на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 загальною плошею 279.4 кв. м., житловою площею 135, 5 кв. м. підставі свідоцтва про право власності сері НОМЕР_3 від 13.04.2007 року виданого на підставі рішення виконавчого комітету Козівської селищної ради №42 від 20.03.2007 року. Титульним власником домоволодіння є ОСОБА_2 .

Так, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованого 16.09.2021 року, земельна ділянка за кадастровим №:02:007:0578, розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0982 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , на підставі державного акту серії ЯЖ №000058.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 відчужив транспортний засіб ВАЗ 21099, 2005 року випуску, зареєстрований за ним 02.07.2005 року, державний номерний знак НОМЕР_1 , шляхом продажу ОСОБА_5 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу №6141/2017/403970 від 05.04.2017 року.

Згідно інформації наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Тернопільській області №31/19-287 від 12.06.2020 року причіп ПФ Фермер, державний номерний знак НОМЕР_2 , 18.11.2005 року зареєстрований за громадянином ОСОБА_2 .

Як вбачається із висновку про вартість виданого суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 проведено незалежну оцінку ринкової вартості причепа ПФ 01 Фермер, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску, що належить фізичній особі ОСОБА_2 та встановлено, що ринкова вартість причепа легкового ПФ 01 Фермер, державний номерний знак НОМЕР_2 без урахування ПДВ становить 6 315 (шість тисяч триста п`ятнадцять) гривень 73 (сімдесят три) копійки.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільно сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Таким чином, право спільної сумісної власності подружжя, на майно, набуте у шлюбі, презюмується законом.

Відповідно до ст.ст. 179, 183 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною річчю є, зокрема, автомобіль.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «[…] майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені законодавцем у ст.71 СК України.

Відповідно до вказаної правової норми майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснено в п.п. 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до норм ч.1 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші чи інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма ч.3 ст.61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

За приписами ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню..

Суд критично відноситься до доводів позивача, що компенсація за продаж транспортного засобу ВАЗ 21099, 2005 року випуску, зареєстрованого за відповідачем 02.07.2005 року, державний номерний знак НОМЕР_1 підлягає стягненню в її користь, з огляду на таке.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що сторонами за час перебування у шлюбі набуто у спільну сумісну власність транспортний засіб ВАЗ 21099, 2005 року випуску, зареєстрований 02.07.2005 року, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно договору купівлі-продажу №6141/2017/403970 від 05.04.2017 року вказаний транспортний засіб було відчужено в користь ОСОБА_5 , спільної дочки сторін.

Також, із матеріалів справи вбачається, що шлюбні відносини між сторонами припинились 10.05.2019 відповідно до рішення Козівського районного суду Тернопільської області.

Таким чином, спірний транспортний засіб було продано до припинення шлюбних відносин між сторонами, а кошти отримані від його продажу, як зазначається відповідачем, були витрачені на потреби сім`ї, зокрема, на ремонт спільного домоволодіння.

Щодо доводів позивача про нікчемність договору кіпівлі-продажу, суд зазначає, що питання нікчемності відповідного договору купівлі-продажу не є предметом розгляду в межах цієї цивільної справи.

Разом з тим, суд наголошує, що законодавством України, зокрема закріплена ст. 204 ЦК України презумпція правомірності правочину. Це означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Жодних доказів нікчемності чи недійсності відповідного договору суду не надано.

Судом також приймаються до уваги доводи відповідача наведені з приводу вартості причепа ПФ Фермер, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Встановлено, що за час перебування в шлюбі сторонами набуто у спільну сумісну власність причеп ПФ 01 Фермер, державний номерний знак НОМЕР_2 , 18.11.2005 року. Відповідачем, зазначена обставина не оспорюється.

Разом з цим відповідачем на підтвердження своїх доводів надано висновок про вартість виданого суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 проведено незалежну оцінку ринкової вартості причепа ПФ 01 Фермер, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску, що належить фізичній особі ОСОБА_2 , з якого вбачається, що ринкова вартість причепа легкового ПФ 01 Фермер, державний номерний знак НОМЕР_2 без урахування ПДВ становить 6 315 (шість тисяч триста п`ятнадцять) гривень 73 (сімдесят три) копійки.

Позивачем в свою чергу не долучено доказів, які б спростовували доводи відповідача. Відтак компенсацію вартості Ѕ частини причепа легкового автомобіля реєстраційний номер НОМЕР_2 слід обраховувати саме з цієї суми.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 5700 (п`ять тисяч сімсот) гривень.Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2137, 50 грн., сплачений нею під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 2137, 50 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету.

У відповідності до частини 3 статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Так, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем до матеріалів справи долучено договір № 33/20-ц про надання правової допомоги, ордер на надання правничої (правової) допомоги, акт виконаних робіт про надання правової допомоги ОСОБА_1 згідно договору про надання правової допомоги від 02.05.2020 № 33/20-ц, розрахунок очікуваних витрат, пов`язаних з розглядом цивільного позову ОСОБА_1 , прибутковий касовий ордер № 33/20-ц від 02.05.2020 на суму 11200 грн.

У поданому відзиві на уточнений позов, яким відповідач частково визнав позов, він одночасно заявив про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

З урахуванням складності справи та обсягом виконаної адвокатом роботи, враховуючи часткове визнання відповідачем позову до початку розгляду справи та проведення першого судового засідання у цьому складі суду, наявність клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є завищеними. Враховуючи складність справи, фактично витрачений час на представництво інтересів заявника у суді, обсяг фактично виконаних адвокатом робіт, пов`язаних із представництвом інтересів клієнта, враховуючи також визнання відповідачем позову до початку розгляду по суті даної справи, суд вважає, що необхідною і достатньою сумою витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, є 7200 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:007:0578, площею 0,0982 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину домоволодіння-житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і огорожею, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 279.4 кв. м., житловою площею 135, 5 кв. м., реєстраційний номер 18509964.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 157 (три тисячі сто п`ятдесят сім) гривень 86 (вісімдесят шість) копійок в рахунок компенсації вартості Ѕ частини причепа легкового автомобіля реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2137 (дві тисячі тридцять сім) гривень 50 копійок.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50% судового збору, що складає 2137 (дві тисячі тридцять сім) гривень 50 копійок, сплаченого нею при зверненні до суду з позовом, згідно квитанцій від 09.06.2020.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7200 (сім тисяч двісті ) гривень судових витрат понесених за професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , дані паспорта: серія НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , дані паспорта невідомі.

Суддя І. І. Братків