ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/539/22 Справа № 205/7973/20 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2008 року по 14 квітня 2015 року.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року в задоволенні позовних вимог позивача до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., починаючи з 06.06.2019 року і до повноліття дитини.

17 січня 2020 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_6 . З народженням другої дитини, сплата позивачем аліментів у повному обсязі стала неможливою. З 30 березня 2020 року по 16 серпня 2020 року позивач не працює, а з 17 серпня 2020 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Враховуючи вищевикладене, позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1500,00 грн. до 1200,00 грн. щомісячно; звільнити позивача від заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року, яка утворилась за період з 06 вересня 2019 року по 01 травня 2021 року у розмірі 31750 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року у справі № 205/4954/19/2/205/688/20 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1500,00 грн. на 1200,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів проводити з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано виконавчий лист, виданий на виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року у справі № 205/4954/19/2/205/688/20 .

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2008 року по 14 квітня 2015 року (а.с. 11).

Від сумісного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 12-17).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., починаючи з 06.06.2019 року і до повноліття дитини (а.с. 18-20).

17 січня 2020 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 , від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_6 (а.с. 21, 22).

Позивач з 17 серпня 2020 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (а.с. 23).

Заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів за виконавчим листом № 205/4954/19 від 30.03.2020 року, на 01.05.2021 року становить 31 750,00 грн. (а.с. 106-107).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам оскільки обставини, зазначені позивачем, а саме: зміна сімейного стану позивача та народження дитини, не звільняє позивача від обов`язку утримувати іншу дитину, яка з нею не проживає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, дійшла до висновку, що вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта щодо зміни її сімейного становища не впливають на правильність висновку суду. Укладення шлюбу з іншим чоловіком, народження у позивачки дитини не є підставою для звільнення її від сплати заборгованості по аліментам, оскільки народження дитини у червні 2020 року ніяким чином не могло вплинути на виникнення суми заборгованості за період з червня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: