Справа № 364/7036/21
Провадження № 2/336/844/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2022 року, суддя Шевченківського районного суду м.Запоріжжя Карабак Л.Г.,

розглянувши заяву представника позивача ПАТ «Запоріжжяобленерго» повернення судового збору,

ВСТАНОВИЛА:

До суду 30.08.2021 року надійшла позовна заява ПАТ «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за електроенергію.

20.09.2021 року судом відкрито провадження у справі та судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 18.01.2022 року суд задовольнив заяву позивача та закрив провадження у зв`язку із відмовою від позову, за відсутності предмету спору.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ознайомившись із заявою представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дійсно, згідно із п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

До такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17.

Наразі судом встановлено, що між сторонами у позасудовому порядку не врегульовано питання щодо стягнення грошових коштів станом до серпня 2021 року (звернення до суду із позовом), що підтверджується наданою відповідачем у справі банківською випискою, тому твердження позивача, що між сторонами відсутній предмет спору в даному випадку не узгоджується із наявними у справі матеріалами.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 255 ЦПК України визначені підстави закриття провадження у справі, зокрема суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:

- відсутній предмет спору (пункту 2 частини першої);

- позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4 частини першої).

Вирішивши відповідно заяву позивача суд закрив провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі п. 4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки позивач відмовився від позовних вимог до відповідачки.

Вирішуючи питання про повернення сплаченого при зверненні до суду судового збору слід вказати наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною другою статті 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Правові засади справляння судового збору, зокрема порядок його повернення, визначені Законом України «Про судовий збір».

Згідно з пунктом 5 частини першої та частиною другою статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду, зокрема, у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки суд закриває провадження у справі за відмовою позивача від позовних вимог судовий збір не повертається позивачу .

Враховуючи вищевикладене суд приймає відмову позивача від позову та закриває провадження у справі. Вимога позивача щодо повернення судового збору не підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 1 ст. 255, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд, -

у х в а л и в:

У поверненні позивачу судового збору сплаченого при зверненні до суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня, отримання її копії.

Суддя Карабак Л.Г.