Справа № 156/883/21
Провадження № 2/156/31/22
Рядок статзвіту № 67
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Федечко М. О.,

за участю секретаря судового засідання Салатюк Г.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іваничі за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 156/883/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з ОСОБА_2 фактично понесені додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 10035,74 гривень.

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач посилається на наступне: від спільного подружнього проживання у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано 05 лютого 2010 року. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із нею. Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 01 вересня 2009 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Іваничівського районного суду від 04 жовтня 2016 року збільшено розмір аліментів та стягнуто з відповідача на утримання дитини 600 грн. до досягнення дитиною повноліття. Також рішенням Іваничівського районного суду від 26 серпня 2021 року збільшено розмір аліментів до 1255 грн. на місяць до досягнення дитиною повноліття. Аліментів, які сплачує відповідач недостатньо для забезпечення та розвитку дитини, лікування, профілактики захворювань та навіть для харчування дитини. Зазначає, що вона немає постійної роботи і не отримує заробітної плати та соціальної допомоги як малозабезпечена сім`я. Займається доглядом та вихованням двох неповнолітніх дітей, доглядає батьків пенсіонерів, що виключає можливість працювати повний робочий день, а знайти роботу з неповним робочим днем або гнучким розписом робочого часу немає можливості. Її скрутне фінансове становище відображається на дитині, оскільки син ОСОБА_5 позбавлений можливості оптимального забезпечення його додаткових потреб, направлених на його розвиток на належному сучасному рівні, лікування.

Додаткові витрати на дитину, пов`язані з його лікуванням, розвитком здібностей, навчанням, іншими потребами, забезпечення загального розвитку дитини, вона несла за рахунок пенсій своїх батьків, позичала кошти у родичів, брала споживчий кредит для придбання приставки Консоль PS 4, яку він використовує для дистанційного навчання у школі через пандемію COVID-19. Придбати ноутбук чи комп`ютер у неї немає фінансової можливості, оскільки така покупка для неї є дороговартісною. Також дитина користується різними пізнавальними програмами призначеними для інтелектуального розвитку, читає книги, статті, зокрема для поглиблення своїх знань з таких предметів як історія, географія, іноземні мови, оскільки в майбутньому хоче здобути вищу освіту з гуманітарним нахилом. Придбані нею для сина мобільний телефон, а пізніше смартфон, використовуються сином як комунікаційні засоби та мають інші функціональні можливості для нього, зокрема, спілкування у соціальних мережах, слухання музики, перегляд фільмів, малювання, читання книг. Отримуваних аліментів недостатньо на їх придбання.

Протягом останніх трьох років, вона понесла додаткові витрати обумовлені потребами сина ОСОБА_5 на загальну суму 20071,48 грн. в тому числі на обслідування і лікування дитини, придбання гаджетів, технічних пристроїв, що підтверджується документально, а саме, придбання ліків на суму 251,50 грн.; придбання ліків на суму 40,06 грн.; медичні послуги на суму 210 грн.; смартфон FLY FS 408 з пакетом Android Light на суму 1400 грн.; мобільний телефон зі стартовим пакетом на суму 5522 грн.; приставка Консоль PS4 двома фіскальними чеками на суми 1100 грн. та 10778,92 грн.; картка пам`яті на суму 199 грн.; кабель і поповнення на суму 170 грн.; кабель і геймпад бездротовий на суму 400 грн. Добровільно сплачувати додаткові витрати на дитину відповідач не бажає.

На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача половину вартості понесених додаткових витрат у розмірі 10035,74 грн., які понесені на лікування та розвиток здібностей неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Також просить стягнути з відповідача судові витрати по справі.

22 листопада 2021 року суддею Федечко М.О. прийнято до свого провадження вище вказану справу.

13 січня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву в якому, в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину в частині витрат на лікування сина ОСОБА_5 не заперечує, а в частині стягнення додаткових витрат на придбання гаджетів зазначених в п. 4-9 позовної заяви просить відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Вважає, що придбання гаджетів та додатків для них є розкішшю, а не загальною потребою. Позивачем не надано доказів , що придбання гаджетів викликане особливими обставинами та направлене саме на розвиток виняткових здібностей дитини, розвиток яких потребує додаткових витрат. На підтвердження своїх пояснень посилається на постанову Верховного Суду від 12 березня 2020 року № 520/12681/17. Відповідач є інвалідом 3 групи у зв`язку з чим змушений регулярно лягати у лікарню та проходити курс лікування на що несене фінансові витрати. Також вказує, що витрати , які покриваються сумою стягуваних аліментів не можуть бути визнані як додаткові витрати. 06 жовтня 2021 року відповідачем позивачу було перераховано 2000 грн. та перераховано кошти на картку сина і придбано йому телефон, який позивач розбила. (а.с.46-47).

20 січня 2022 року закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задоволити повністю та суду пояснила, що смартфон FLAY куплений для дитини був замалий, а тому з метою забезпечення дитині дистанційного навчання купила мобільний телефон. В подальшому смартфон FLAY дитина загубила. Придбана нею приставка Консоль також використовується сином для навчання. Він цікавиться історією, географією багато читає в інтернеті. Вказаних покупок із відповідачем не узгоджувала. Не заперечила, що відповідач купив синові планшет. Вважає, що відповідач повинен компенсувати їй половину вартості додаткових витрат, які вона понесла для їх спільного сина, які документально підтверджені, а тому просить стягнути з нього на свою користь 10035,74 грн.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечує щодо стягнення з нього половину вартості придбаних ліків, які були призначені для сина, в стягненні іншої частини додаткових витрат просить відмовити. У 2016 році він для сина купив планшет, а у 2017 році мобільний телефон. Син повідомив, що планшет не працює, оскільки на нього «сіла мама». Коли купував дитині планшет та мобільний телефон, то до позивача про компенсацію половини їх вартості не звертався. Вказав, що він хворіє, є інвалідом третьої групи, не працює, при цьому вчасно сплачує аліменти на утриманні сина та не має фінансової можливості нести витрати по таких покупках для сина.

Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що позивач не довела необхідність придбання гаджетів із додатками для них та підстав для їх включення у склад додаткових витрат немає. Вважає, що придбані гаджети є розкішшю. Крім того, позивач у позовній заяві вказала, що не працює, коштів не має, а в судовому засіданні при дачі поясненнь вказує, що працює. Вважає, що вказані витрати не відносяться до додаткових витрат, які зумовлені особливими обставинами, а входять до складу аліментних зобов`язань, які стягуються з відповідача на підставі рішення суду.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05 лютого 2010 року розірвано. (а.с.3). Від спільного подружнього проживання у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син ОСОБА_4 зареєстрований та проживає разом із матір`ю в АДРЕСА_1 . Також судом встановлено, що з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини», батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

При цьому, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як роз`яснено у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку стягнення виплат по додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (в тому числі хвороби) передбачених ст.185 Сімейного кодексу України, йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, які необхідно стягувати у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, коли в силу особливих, виняткових обставин вимагаються поверх звичайних додаткові витрати, цих коштів може виявитися недостатньо.

До особливих обставин з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

Відповідно до фіскальних чеків та рахунку № НОМЕР_1 від 20 липня 2021 року позивач понесла витрати для сина на придбання ліків 291,56 грн. та на медичні послуги 210 грн., а всього 501,56 грн., половину їх вартості просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 . В судовому засіданні відповідач визнав позов у вказаній частині позовних вимог. За таких обставин, суд задовільняє позовну вимогу у вказаній частині.

За частиною другою статті 185 Сімейного кодексу України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Ці положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Також позивачем пред`явлено вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 половину понесених додаткових витрат на дитину за придбання смартфону FLY FS 408 з пакетом Android Light на суму 1400 грн.; мобільного телефону зі стартовим пакетом на суму 5522 грн.; приставки Консоль PS4 на суму 11878,92 грн.; картки пам`яті на суму 199 грн.; кабелю і поповнення на суму 170 грн.; кабелю і геймпад бездротового на суму 400 грн., а всього на суму 19569,92 грн.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню як додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі № 61-15690св18.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву посилається на те, що придбання планшета не може вважатися додатковими витратами на дитину. Вказане узгоджується із правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №520/12681/17 (провадження № 61-14849св19).

У відповідності до вимог діючого законодавства, брати участь у додаткових витратах на дитину зобов`язанні обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач є інвалідом третьої групи, не працює, сплачує аліменти на утримання сина. Позивачка у позові вказує, що не працює, хоча у своїх пояснення в судовому засіданні ствердила, що є працевлаштована, однак жодні доказм суду про це не надавала. Зважаючи на наведене вище, норми Сімейного кодексу України, судом не приймаються до уваги надані позивачем фіскальні чеки, які підтверджують витрати на здійснення покупок смартфону, мобільного телефону, приставки, оскільки позивачкою в судовому засіданні не доведено, що такі безпосередньо стосуються розвитку дитини, яких саме здібностей позивачкою не вказано. Крім того, покупка смартфону (мобільного телефону) для потреби у дистанційному навчанні, при наявності у дитини планшету, на думку суду не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Розвиток здібностей дитини включає в себе не саме навчання, а вимогу щодо додаткових витрат у цьому навчанні (придбання певних інструментів, засобів без яких це навчання є неефективним). Відповідач заперечив щодо стягнення з нього таких витрат вказавши, що купував дитині планшет для навчання і позивач з пропозицією здійснити його ремонт до нього не зверталась,позивач факт придбання планшету синові не заперечувала. Позивачем в ході розгляду справи не доведено, що придбання смартфону, мобільного телефону, ігрової приставки Консоль та інших додатків до неї спрямоване на розвиток спеціальних здібностей дитини.

Таким чином, вказані витрати на придбання електронних засобів не відносяться до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами та не пов`язані із розвитком здібностей дитини.

Разом з тим, в силу положень статті 185 Сімейного кодексу України витрати, які просить позивач стягнути з відповідача, не відносяться до додаткових витрат, які зумовлені особливими обставинами, а є звичайними витратами на дитину, тому відшкодування цих витрат повинно здійснюватися за рахунок аліментів, які відповідач сплачує згідно з судовим рішенням і заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Цивільного - процесуального кодексу України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину слід задоволити частково.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 вище вказаної статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнена від сплати судового збору, однак при зверненні до суду із вказаним позовом повинна була сплатити 908 грн. судових витрат зі сплати судового збору (250,78х100:10035,74 = 2 %) - задоволено позов; 908 грн.(908х 2:100= 18,16грн.), таким чином до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення 18,16 грн. судових витрат зі сплати судового збору.

Позивачем понесено судові витрати на правничу допомогу, які вона просить стягнути з відповідача в розмірі 1500 грн. Понесення таких витрат підтверджується належними доказами, договором про надання правничої допомоги від 03 вересня 2021 року; квитанцією адвоката Дмитрук В.П. на суму 1500 грн.; детальним описом наданих послуг адвокатом Дмитрук В.П. та витрат за надання правничої допомоги ОСОБА_1 .

Враховуючи вище вказані норми ч. 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати за надану професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 30 грн. (1500х2:100=30).

Враховуючи наведене та керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією «Про захист прав дитини», статтями 7, 185 Сімейного кодексу України, статтями 2, 4, 7, 12, 76-81, 89, 133, 141, 174, 211, 247-249, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355, 240 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 250 (двісті п`ятдесят) грн. 78 коп. додаткових витрат на неповнолітню дитину.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 18,16 грн. судових витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 грн. витрат за надану професійну правничу допомогу.

Повний текст судового рішення складено 28 лютого 2022 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Представник відповідача: адвокат Лісневський Володимир Геннадійович, юридична адреса: м. Нововолинськ смт. Благодатне вул. Миру, 6/7 Волинська область.

Суддя М.О. Федечко