Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Нізова А. Р.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Служба приватизації державного житлового фонду», ОСОБА_2 про визнання частково недійсним розпорядження про приватизацію квартири, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та державної реєстрації права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що 24.09.1999 року він подав заяву до Комунальної служби приватизації державного житлового фонду міста щодо передачі у спільну часткову власність квартири по АДРЕСА_1 . 23.02.1999 року було видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , в тому числі і на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Позивач вважає, що ОСОБА_2 не має права на частку, оскільки з 06.08.1998 року по 08.06.2002 року навчався на денній формі навчання в Юридичній академії МВС України. На момент приватизації квартири ОСОБА_2 був повнолітнім, бажання отримати в порядку приватизації у власність частину даної квартири не висловлював, заяву на приватизацію не писав та нікого не уповноважував приймати такі рішення замість нього. У зв`язку з наведеним, вважає, що приватизація житла відбулася без згоди відповідача, а свідоцтво про визнання спільної часткової власності видане з порушенням ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Зазначає, що на даний час відповідач проходить службу у Збройних Силах України та перебуває на квартирному обліку та буде забезпечений житлом, у зв`язку з чим гарантовані конституційні права на житло відповідача не порушуються. А тому, просить скасувати свідоцтво № НОМЕР_1 від 23.02.1999 року на право власності на житло по АДРЕСА_1 , спільною частковою власністю; визнати незаконним та скасувати розпорядження Білоцерківської міської ради №1-2-4 від 23.02.1999 року про передачу в особисту та спільну власність державних квартир/будинків жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян міста; стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 10 січня 2022 року вказану заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином, направили до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності та визнання позову.

У відповідності до ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, судом встановлено, що згідно розпорядження Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації Державного житлового фонду" від 23.02.1999 року № 1-2-4, передано в особисту та спільну власність квартиру АДРЕСА_2 з сім`єю з чотирьох чоловік. Члени сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 /а.с. 7/

На підставі вказаного розпорядження 23.02.1999 року видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 /а.с. 12/.

В позовній заяві позивач стверджує, що ОСОБА_2 не має права на частку вищевказаної квартири, оскільки письмової згоди на отримання йому у спільну часткову власність безоплатно /приватизацію/ не давав. Станом на 23.02.1999 року позивач був повнолітнім і мав особисто подавати заяву на приватизацію житла.

Відповідно до довідки Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ МВС України №3298 від 30 вересня 2021 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зарахований курсантом на денну форму навчання за державним замовленням до Дніпровського юридичного інституту МВС України 15 серпня 1998 року (наказ ДЮІ МВС України від 06.08.1998 року №65 ос) та закінчив Юридичну академію Міністерства внутрішніх справ (м. Дніпропетровськ) 08 червня 2002 року (наказ ЮА МВС про відрядження у зв`язку із закінченням навчання від 05.06.2002 №132). Реєстрація місця проживання курсантів за місцем навчання не здійснювалася /а.с. 8-11/.

Відповідно до абз. 3 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. № 2482-ХІІ (далі Закон № 2482-ХІІ), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ст. 2 Закону № 2482-ХІІ до об`єктів приватизації належать - квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

За змістом ч. 1 ст. 3 Закону № 2482-ХІІ приватизація здійснюється, серед іншого, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Згідно частин 4, 5 ст. 5 Закону № 2482-ХІІ, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.5. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до частин 2 ст. 4 Закону № 2482-ХІІ житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

За змістом ст. 8 Закону № 2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в т. ч. тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Згідно п.18 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету з житлово-комунального господарства від 15 вересня 1992 року (яке було чинним в 1999 році на момент приватизації вищезазначеної квартири), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Згідно п.23 зазначеного Положення, оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданою до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.

Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Проведення приватизації спірної квартири без згоди відповідача ОСОБА_2 суперечить положенням частини 2 ст. 8 Закону № 2482-ХІІ, згідно якої передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Відповідно до частини 11 ст.8 Закону № 2482-ХІІ, спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

На момент отримання даного свідоцтва про право власності на житло відповідач ОСОБА_2 був повнолітнім, йому виповнилось 19 років, письмову згоду на приватизацію вищевказаної квартири він не надавав, заяву на приватизацію вказаної квартири не писав, що вбачається із наданих Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Служба приватизації державного житлового фонду» матеріалів справи щодо приватизації квартири по АДРЕСА_1 .

Таким чином, п. 6 розпорядження Білоцерківської міської ради №1-2-4 від 23.02.1999 року про передачу в особисту та спільну власність державних квартир/будинків жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян міста в частині передачі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у приватну спільну власність ОСОБА_2 , належить визнати незаконним та скасувати, а також скасувати видане на підставі цього розпорядження свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 23.02.1999 року .

Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що приватизацію цієї квартири було проведено з порушенням діючого законодавства.

Отже, після винесення рішення про часткове скасування вищевказаного розпорядження та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, права позивача будуть відновлені.

З огляду на зазначене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 1-15, 76, 81, 89, 95, 141, 206,258-261, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Служба приватизації державного житлового фонду» (адреса: вул. Торгова площа, буд. 11, м. Біла Церква, Київська обл., 09117, ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання частково недійсним розпорядження про приватизацію квартири, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та державної реєстрації права власності на квартиру, задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати п.6 розпорядження Білоцерківської міської ради №1-2-4 від 23.02.1999 року про передачу в особисту та спільну власність державних квартир/будинків жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян міста в частині передачі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у приватну спільну власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Скасувати свідоцтво на право власності на житло № НОМЕР_1 від 23.02.1999 року, видане комунальною службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква згідно з розпорядженням завідуючого комунальною службою приватизації державного житлового фонду міста від 23 лютого 1999 року №1-2-4.

Скасувати державну реєстрацію прав власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом припинення реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель