Провадження № 2/127/4809/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2022 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Короля О.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивований тим, що між сторонами 14.03.2013р. було укладено шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області розірвано 29.06.2021р. За час перебування у шлюбі, тобто в період із 14.03.2013р. по 30.07.2021р., подружжя набуло у власність квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,5 кв.м. На даний час у сторін виникають непорозуміння з приводу користування і володіння спільним майном.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду з вимогами про поділ спільного майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_1 загальною площею 70,5 кв.м. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду від 27.10.2021 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову і забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 ; заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо накладеного арешту на зазначене майно до моменту вирішення спору по суті і набрання судовим рішенням законної сили.

Ухвалою суду від 17.11.2021 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подала заяву про визнання позову та клопотання про зменшення розміру судових витрат на правову допомогу до 1000 грн.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.06.2021 р. у справі №127/4804/21 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 14.03.2013 року, актовий запис №467. Рішення набрало законної сили 30.07.2021 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Свириденком А.Б. (реєстр. №459 від 24.10.2013 року) ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 придбала квартиру під АДРЕСА_1 загальною площею 70,5 кв.м, за ціною 202 000 грн.

Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №278001398 від 04.10.2021 року квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_2

Відповідно до відповіді на адвокатський запит із Вінницької міської ради за вих. 01-00-011-69907 від 20.10.2021 року, щодо адреси будинку на колишній території Лука-Мелешківської сільської ради вбачається наступне. За інформацією Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради реєстрація земельних ділянок та житлових будинків в с. Лука-Мелешківська в цьому житловому масиві проводилася за адресою АДРЕСА_3 . На виконання Постанови Верховної Ради України від 13.05.2015 року № 401-VІІІ «Про зміну і встановлення меж міста Вінниці і Вінницького району Вінницької області» включено у межу міста Вінниці Вінницької області землі Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району. Відповідно до рішення Вінницької міської ради від 28.08.2015 року №2261 «Про включення в адресну схему переліку АДРЕСА_4 , які затверджені рішенням виконкому від 30.07.2015 року №1663», затверджена нова назва вулиці та включена в цілому до адресної схеми м. Вінниці вулиця Отамана Сітка. Відповідно до «Переліку назв вулиць, проспектів, бульварів, провулків, проїздів та площ м. Вінниці», затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 24.06.2016 року №333», входить і АДРЕСА_3 . Відповідно до п. 7 рішення виконавчого комітету міської ради від 22.06.2017 року №1495 житловому будинку на бувших землях Лука-Мелешківської сільської ради по АДРЕСА_3 Обслуговуючого кооперативу «Райдужний квартал», розташованого на земельній ділянці площею 0,8000 га, кадастровий номер №:03:132:0039, присвоєно адресу АДРЕСА_4 .

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 2 і ч. 3 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпоряджання спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Оскільки позивач звернувся до суду з цим позовом, відповідно подружжя не досягло згоди про порядок поділу майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Також, ч. 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Норма п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з абзацом 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та відповідачем у заяві про визнання позову, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Доказів про те, що спірне нерухоме майно є особистою приватною власністю відповідача, суду не надано.

Судом встановлено, що за час перебування в шлюбі сторони проживали у квартирі АДРЕСА_2 , на спільні кошти здійснювали у ньому ремонті роботи, купували меблі, тощо. Шлюбний договір між подружжям не укладався, згоди щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між ними не було досягнуто, обставини для відступлення від засади рівності часток подружжя у спільній сумісній власності відсутні.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що квартира АДРЕСА_2 , є спільною сумісною власністю подружжя, а частки сторін у цьому нерухомому майні є рівними по Ѕ кожному.

Враховуючи вищезазначене, а також положення ст. 16 ЦК України, суд приходить до висновку про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_2 шляхом визнання за кожним із них права власності на 1/2 частку у даному майні.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Судові витрати у справі складаються із сплаченого судового збору в розмірі 3159,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000, 00 грн.

Представником позивача подано детальний опис робіт (наданих послуг) за договором про надання професійної правничої допомоги №208/21-ц від 01.10.2021 року. Такі витрати складаються з: з 2 000, 00 грн. за зустріч та надання консультації клієнтові, укладання договору про надання професійної правничої допомоги та додатку до неї, визначення правової позиції в подальшому під час підготовки та подання позовної заяви до суду; 2000 грн. опрацювання законодавчої бази з приводу підготовки позовної заяви, аналіз судової практики, збір та опрацювання матеріалів доказової бази, консультації з цього приводу, замовлення звіту про оцінку майна;2000 грн. підготовка позовної заяви з додатками до неї щодо поділу майна подружжя, сплата судового збору, а також надсилання до Вінницького міського суду Вінницької області, а також підготовка та надсилання відповідачеві та до суду детального опису робіт (наданих послуг) у справі.

Відповідач подала клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому зазначено про те, що між сторонами не було спору щодо виділу позивачу Ѕ частини квартири із спільної сумісної власності в спільну часткову. Відповідач на сьогодні не працює та має на утримані двох малолітніх дітей і просить визначити судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи лише має бути сплачено.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовано ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України.

Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Великою Палатою Верховного Суду сформовано правову позицію щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в постанові від 19.02.2020 р. №755/9215/15-ц. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Зважаючи на те, що справа нескладна, розгляд якої проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідач визнала позов, нині вона не працює та має на утриманні двоє малолітніх дітей, суд прийшов до висновку про зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до 1000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже із суми сплаченого судового збору 3159 грн. 50 відсотків, що складає 1579 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, а 50 відсотків, що складає 1579 грн. підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 27.10.2021 р., продовжують діяти, тому що під час ухвалення рішення підстави для їх скасування, визначені ст. 158 ЦПК України, відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 60, 63, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 СК України, ст.ст. 355, ч. 3 ст. 368, 369, 372 ЦК України, ст.ст. 12, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Поділити спільне нажите майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат із сплати судового збору 1579,00 грн., у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 1000 грн.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з державного бюджету 1579, 00 грн., що складає 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Відомості про учасників справи :

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

Суддя: