Справа № 570/3402/21
Номер провадження 2/570/180/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2022 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Гречки О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку заочного розгляду) цивільну справу за позовом Служби автомобільних доріг в Рівненській області до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в :

Покликаючись на те, що право власності на земельну ділянку відповідачка набула з порушенням встановленого порядку, представник позивача звернувся до суду та просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди Службі автомобільних доріг у Рівненській області у користуванні земельною ділянкою площею 40,9148 га з кадастровим номером :07:028:0001 шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності від 17.10.2013 № НОМЕР_1 зі скасуванням рішення про державну реєстрацію прав на земельну ділянку загальною площею 0,0751 га з кадастровим номером :06:032:0694 та припинення речового права ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:032:0694. Стягнути з відповідачки на користь Служби автомобільних доріг у Рівненській області 6810 грн. судових витрат (сплата судового збору).

Представник позивача не з`явилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи.

Відповідач повторно не з`явився в судове засідання.

Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідачка є належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Відзив на позов до суду не подала.

Судом враховується практика ЄСПЛ, зокрема позиція, викладена у справі "Пономарьов проти України", в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також враховуються висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", де зазначено: заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідачка також не з`явилася в жодне з підготовчих судових засідань. Суд вважає, що така поведінка відповідачки свідчить про те, що вона не має інтересу до справи.

Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Щодо юрисдикції справи.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України, загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 1 статті 23 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Згідно частини 1 статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Крім того, частиною 9 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача.

Відповідачкою була набута у приватну власність земельна ділянка загальною площею 0,0751 га з кадастровим номером :06:032:0694, яка в селі Городок Рівненського району Рівненської області. Вказана земельна ділянка є частиною земельної ділянки за кадастровим номером :07:028:0001, що належить Позивачу відповідно до Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 16.01.2007 серії ЯЯ № 260273, виданого Рівненською районною державною адміністрацією та на якій розміщена автомобільна дорога Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівнедержавної форми власності.

Відповідно до частини 1 статті 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Враховуючи те, що спірна земельна ділянка в розумінні цивільного кодексу України є нерухомими майно, керуючись нормами ч. 9 ст. 28, ч. 1 ст. 30 ЦПК України дана справа підсудна Рівненському районному суду Рівненської області.

Обставини справи та нормативне обґрунтування.

Відповідно до п. 1.1. Положення про Службу автомобільних доріг у Рівненській області, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 29.07.2019 р. № 253, Служба автомобільних доріг у Рівненській області (далі - Служба), заснована на державній власності і належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України, яке відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 № 456/2011 «Про Положення про Державне агентство автомобільних доріг України» є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України.

Пунктами 5.1.-5.4. Положення передбачено наступне:

5.1. Майно Служби є державною власністю і закріплюється за нею на праві оперативного управління.

5.2. Майно Служби становлять виробничі і невиробничі засоби, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Служби.

5.3. На балансі Служби обліковуються автомобільні дороги, та їх складові, передані Службі в оперативне управління, що є складовою єдиної транспортної системи України та належать до сфери управління Уповноваженого органу управління.

5.4. Автомобільні дороги, та їх складові, знаходяться у державній власності та не підлягають приватизації.

Автомобільні дороги, та їх складові, що закріплені за Службою, обліковуються на її балансі, враховуються і відображаються окремо в аналітичному обліку.

До складових автомобільної дороги включається проїзна частина, узбіччя, земляне полотно, декоративні озеленення, снігозахисні насадження, резерви, кювети, мости, штучні споруди, автопавільйони, лінійні споруди і комплекси, тунелі, транспортні розв`язки, водопропускні споруди, підпірні стінки, шумові екрани, очисні споруди і розташовані в межах смуг відведення інші дорожні споруди та обладнання, відеокамери, а також інші споруди, що знаходяться за межами смуг відведення, що забезпечують функціонування автомобільних доріг.

Відповідно до наказу Укравтодору від 10.04.1995 № 66 «Про передачу автомобільних доріг Десятого упрдору Рівненському облавтодору» (копія додається), Рівненський облавтодор прийняв на баланс автомобільну дорогу Рівне-Луцьк-Устилуг.

Відповідно до наказу Укравтодору від 25.07.2000 № 169 «Про структурні та кадрові зміни в дорожньому господарстві Рівненської області» (копія додається) утворювалась Адміністрація автомобільних доріг у Рівненській області та Рівненський облавтодор передав автомобільні дороги на баланс Адміністрації.

Відповідно до наказу Укравтодору від 15.03.2002 № 113 «Про зміни в організаційній структурі Державної служби автомобільних доріг України» (копія додається) Адміністрації автомобільних доріг перейменовано на Служби автомобільних доріг відповідних областей.

Служба автомобільних доріг у Рівненській області є державною організацією, яка створена відповідно до наказу Державної служби автомобільних доріг України № 113 від 15.03.2002 «Про зміни в організаційній структурі Державної служби автомобільних доріг України» і є правонаступником шляхово-експлуатаційної дільниці № 869 (ШЕД № 869).

Рішенням Рівненського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у справі № 570/4812/14-ц провадження № 22-ц/4815/64/21 (копія додається) за позовом до Служби автомобільних доріг у Рівненській області (опубліковано в ЄДР судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/94812081) встановлений преюдиційний факт:

«Убачається, що автомобільна дорога Н-22 «Устилуг-Луцьк-Рівне» відноситься до державної форми власності і її межі не змінювались з 1979 року. Цільове призначення - землі автомобільного транспорту. Відповідно до Плану територій Городоцької сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області з експлікацією землеволодільців та землекористувачів на території Городоцької сільської ради народних депутатів, затвердженого 23.12.1991 року, відрізок автомобільної дороги «Устилуг-Луцьк-Рівне» (шлях союзного значення Ровно-Брест) км 150+000м км 156+600м земельна ділянка площею 43,6 га обліковувалась за ШЕД №869. (т.1 а.с.123-127).

Згідно з наказом Державної служби автомобільних доріг України від 15 березня 2002 року № 113 «Про зміни в організаційній структурі Державної служби автомобільних доріг України» перейменовано Адміністрацію автомобільних доріг в АР Крим, областях та м. Севастополі у Службу автомобільних доріг в АР Крим, областях і м. Севастополі. Служби автомобільних доріг в АР Крим, областях і м. Севастополі є правонаступниками відповідних адміністрацій автомобільних доріг в АР Крим, областях та м. Севастополі. Отже, Служба автомобільних доріг у Рівненській області з 2002 року є правонаступником шляхово-експлуатаційної дільниці №869 і до неї перейшло право користування спірною земельною ділянкою як до правонаступника філії «Рівненська ДЕД» Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Разом з тим, судом встановлено, що земельна ділянка площею 43,6 га, яка перебувала на балансі ШЕД №869, включає спірну земельну ділянку, надану у постійне користування Службі автомобільних доріг загальною площею 40,9148 га відповідно до Державного акту ЯЯ №260274 від 16 січня 2007 року. …

Отже, право користування земельною ділянкою зберігається за відповідачем як правонаступником до його належного оформлення. Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав встановлених законом. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №372/5635/13-ц та постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі №908/1947/19.

Будь-яких доказів про те, що уповноваженим органом прийнято рішення про припинення права користування спірною земельною ділянкою, яка була надана ШЕД №869 для обслуговування та експлуатації автомобільної дороги, а також докази вилучення земельної ділянки з користування цього підприємства та його правонаступників, апеляційний суд не встановив. Також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що цільове призначення цих земельних ділянок у встановленому порядку було змінено із земель автомобільного транспорту на ведення особистого селянського господарства. Відповідно до встановлених фактичних обставин справи частина спірної земельної ділянки ніколи не втрачала статусу автомобільної дороги, знаходиться у її межах та, відповідно, не могла та не була віднесена до земель сільськогосподарського призначення. Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку, що розпорядження голови Рівненської райдержадміністрації №263 від 17 квітня 2006 року та державний акт на земельну ділянку ЯЯ №260274 від 16 січня 2007 року про право постійного користування земельною ділянкою видані Службі автомобільних доріг загальною площею 40,9148 га з дотриманням норм законодавства. Будь-яких порушень порядку ухвалення правових актів індивідуальної дії не встановлено».

Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На момент звернення до суду у Позивача на балансі обліковуються автомобільні дороги міжнародного, державного та національного значення у межах Рівненської області, зокрема, серед них і національна дорога Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне.

Автомобільна дорога Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне побудована за часів Радянського Союзу була автомобільною дорогою союзного значення, межі якої не змінювались з 1979 року та з моменту її будівництва, земельна ділянка під вказаною автомобільною дорогою перебувала і перебуває у державній формі власності на праві користування у Позивачаз цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства для обслуговування автомобільного шляху.

Враховуючи те, що земельна ділянка державної форми власності під автомобільною дорогою національного значення Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне належить до земель автомобільного транспорту та дорожнього господарства, Відповідач у протиправний спосіб набув на праві приватної власності на її частину площею 0,0377 га.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.01.2021, номер інформаційної довідки 239944802, Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 30.11.2020 та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.01.2021 № НВ-021 Відповідачка на праві приватної власності володіє земельною ділянкою площею 0,0751 га, кадастровий номер :06:032:0694, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, місце розташування земельної ділянки - Рівненська область, Рівненський район, с. Городок.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.01.2021, номер інформаційної довідки 239944802 підставою для державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку є Свідоцтво про право власності від 17.10.2013 № 11078097.

Земельна ділянка Відповідачки з кадастровим номером :06:032:0694 є частиною земельної ділянки за кадастровим номером :07:028:0001, що належить Позивачу відповідно до Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 16.01.2007 серії ЯЯ № 260273, виданого Рівненською районною державною адміністрацією.

Протиправно набувши у приватну власність спірну земельну ділянку, Відповідач порушив право постійного користування Позивача земельною ділянкою на підставі чинного державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 16.01.2007 серії ЯЯ № 260273, оскільки згідно зі статтею 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Стаття 141 ЗК України передбачає припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, в разі добровільної відмови від права користування земельною ділянкою або вилучення земельної ділянки, яке в будь якому випадку має здійснюватися шляхом прийняття уповноваженим органом відповідного рішення. Без добровільної відмови Позивача та/або рішення про вилучення земельної ділянки оспорювань право Відповідача набуте усупереч чинному законодавству та порушує право користування земельною ділянкою Позивача, а відтак має бути припинене у судовому порядку за позовом належного законного землекористувача.

Спірна земельна ділянка Відповідачки перебуває в смузі відведення автомобільної дороги державного значення у межах на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Вказана земельна ділянка належала і належить до земель транспорту, перебуває у державній власності і знаходиться в смузі відводу автомобільної дороги Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне - дороги І категорії національного значення.

Згідно зі ст. 112 Земельного кодексу України охоронні зони створюються уздовж земель транспорту для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про транспорт» до земель дорожнього господарства належать землі, надані в користування під проїзну частину, узбіччя, земляне полотно, декоративне озеленення, резерви, кювети, мости, тунелі, транспортні розв`язки, водопропускні споруди, підпірні стінки, смуги відведення і розташовані в їх межах інші дорожні споруди та обладнання. До складу земель дорожнього господарства входять також землі, що знаходяться за межами смуг відведення, якщо на них розміщені споруди, що забезпечують функціонування автомобільних доріг, зокрема, будинки (в тому числі жилі) та споруди дорожньої служби з виробничими базами.

Землі, що знаходяться під автомобільними дорогами загального користування та їх спорудами, надаються дорожнім організаціям у користування відповідно до чинного законодавства.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про автомобільні дороги» розвиток мережі автомобільних доріг загального користування має для держави пріоритетне значення.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про автомобільні дороги» автомобільні дороги загального користування є складовою Єдиної транспортної системи України і задовольняють потреби суспільства в автомобільних пасажирських і вантажних перевезеннях. Автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності і не підлягають приватизації.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про автомобільні дороги» смуга відведення - земельні ділянки, що надаються в установленому порядку для розміщення автомобільної дороги.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про автомобільні дороги» розміщення інших об`єктів у межах смуги відведення без дозволу власників доріг, органів, що здійснюють управління автомобільними дорогами, забороняється.

Отже, без достатніх правових підстав Відповідачка набула право приватної власності на земельну ділянку, а також протиправно змінила її цільове призначення на «для ведення особистого селянського господарства», місце розташування земельної ділянки - Рівненська область, Рівненський район, с. Городок.

З огляду на те, що спірна земельна ділянка є державною власністю, оскільки належить до земель транспорту та знаходиться в смузі відведення автомобільної дороги національного значення Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне, не існували законні підстави змінювати цільове призначення земельної ділянки із земель автомобільного транспорту та дорожнього господарства на землю для ведення особистого селянського господарства.

Права Позивача як постійного землекористувача порушуються позбавленням останнього повноцінного доступу до земельної ділянки у межах смуги відведення автомобільної дороги державного значення та перешкоджають проведенню капітального ремонту цієї ділянки автомобільної дороги на підставі договору, укладеного згідно з Законом України «Про публічні закупівлі» у період 2020 -2021 роки.

Позивач є першим та належним користувачем спірної земельної ділянки.

Як зазначалось вище, Позивач є правонаступником ШЕД № 869. Стосовно того, що Позивач є першим та належним користувачем спірної земельної ділянки підтверджується наступним:

1979 рік

Відповідно до Технічного звіту по встановленню та відновленню зовнішніх меж для видачі держакту на право користування землею колгоспу ім. XXII з`їзду КПРС Ровенського району Ровенської області від 1979 року (наразі територія Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області) (копія додається) наявний Каталог координат на зовнішні межі автомобільної дороги Устилуг-Луцьк-Рівне по суміжності з колгоспом ім. XXII з`їзду КПРС.

З Плану границь землекористування від 1979 року (копія додається), який є невід`ємним додатком до Технічного звіту по встановленню та відновленню зовнішніх меж для видачі держакту на право користування землею колгоспу ім. XXII з`їзду КПРС Ровенського району Ровенської області від 1979 року, вбачається, що ШЕД № 869 було землекористувачем і за ним обліковувалась земельна ділянка в розмірі 35,7 га.

1991 рік

Відповідно до Технічної документації по встановленню адміністративних границь Городоцької сільської Ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області від 1991 року (копія додається) за ШЕД № 869 обліковувалась земельна ділянка в розмірі 43,6 га.

Згідно з Планом територій Городоцької сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області з Експлікацією землеволодільців та землекористувачів на території Городоцької сільської Ради народних депутатів, затверджений 23.12.1991 (копія додається) відрізок автомобільної дороги Устилуг-Луцьк-Рівне (шлях союзного значення Ровно-Брест) включає спірну земельну ділянку. Згідно із пунктом 42 Експлікації землеволодільців та землекористувачів на території Городоцької сільської Ради народних депутатів земельна ділянка загальною площею 43,6 га обліковувалась за ШЕД № 869, правонаступником якого є Позивач.

Позивачу, як установі, в обов`язки якої входить забезпечення належного утримання автомобільних доріг, з моменту будівництва автомобільної дороги Устилуг-Луцьк-Рівне, була надана в користування земельна ділянка, яка знаходиться під дорогою.

Земельний кодекс Української РСР від 08.07.1970 (надалі по тексту - ЗК УРСР) передбачав єдину форму власності - це державну. Статтею 3 ЗК УРСР визначено: «Земля є виключною власністю держави і надається тільки в користування. Дії, які в прямій або прихованій формі порушують право державної власності на землю, забороняються».

Пунктом 3 статті 4 ЗК УРСР встановлено: «Вся земля в Українській РСР входить до єдиного державного земельного фонду, який відповідно до основного цільового призначення земель складається з земель промисловості, транспорту, курортів, заповідників та іншого несільськогосподарського призначення».

Відповідно до статті 13 ЗК УРСР: «Земля в Українській РСР надається в користування: промисловим, транспортним, іншим несільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам».

Надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу (стаття 16 ЗК УРСР).

Землі, надані транспорту, використовуються його підприємствами, організаціями і установами для здійснення покладених на них спеціальних завдань по експлуатації, утриманню, будівництву, реконструкції, ремонту, вдосконаленню і розвитку споруд, пристроїв та інших об`єктів транспорту (стаття 118 ЗК УРСР).

Земельний кодекс України у редакції від 18.12.1990 (надалі по тексту - ЗК України від 18.12.1990) передбачав вже наступні форми власності - це державну, колективну та приватну, але стаття 4 ЗК України від 18.12.1990 містила наступні застереження, що: «Не можуть передаватись у колективну та приватну власність землі гірничодобувної промисловості, єдиної енергетичної та космічної систем, транспорту, зв`язку, оборони».

Статтею 69 ЗК України від 18.12.1990 визначено: «Землями транспорту, зв`язку та іншого призначення визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного, автомобільного, морського, внутрішнього водного, повітряного та трубопровідного транспорту, а також підприємствам і організаціям, що здійснюють експлуатацію ліній електропередачі та зв`язку.

Отже, ще до набуття Відповідачкою у приватну власність спірної земельної ділянки, Позивач вже набув право користування земельною ділянкою зі складу земель транспорту державної форми власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (частина 2 статті 65 вказаного Кодексу).

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 названого Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Держава, а також і землекористувач (Позивач) не відмовлялись від прав на земельну ділянку під автомобільною дорогою.

Служба автомобільних доріг у Рівненській області вже володіла земельною ділянкою під автомобільною дорогою Устилуг-Луцьк-Рівне та набула таке право в період чинності Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 і продовжувала своє право користування в період чинності Земельного кодексу України від 18.12.1990.

Варто зазначити, що одночасно з прийняттям Земельного кодексу УРСР 1990 року Верховна Рада УРСР ухвалила 18 грудня 1990 року Постанову «Про земельну реформу» (надалі по тексту - Постанова).

Згідно з пунктом 1 Постанови, всі землі Української РСР були оголошені з 15 березня 1991 року об`єктом земельної реформи і Верховна Рада України поклала обов`язок проведення земельної реформи на обласні, районні, міські, селищні і сільські ради народних депутатів і Раду Міністрів УРСР.

Пунктом 6 Постанови було встановлено, що громадяни, підприємства, установи й організації, які мали у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу УРСР від 18 грудня 1990 року, повинні до 1 січня 2004 року оформити право володіння або право користування землею. Після закінчення даного строку раніше надане їм право користування земельною ділянкою підлягало припиненню.

Отже, враховуючи, що на момент введення в дію Земельного кодексу УРСР від 18 грудня 1990 року значна частина землекористувачів, які отримали земельні ділянки за рішенням відповідних органів влади та вищих органів управління колгоспів, радгоспів, садівницьких та деяких інших товариств, не мала державних актів на землю та не мала можливості їх швидко отримати, пунктом 6 Постанови «Про земельну реформу» на всіх громадян, підприємства, установи й організації, які мали в користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію цього Земельного кодексу Української РСР, був покладений обов`язок до 1 січня 1994 року оформити право користування землею з отриманням відповідного державного акта.

Іншими словами, Постановою «Про земельну реформу» держава в особі Верховної Ради України визнала чинність і дійсність усіх прав громадян і юридичних осіб на користування земельними ділянками, які були набуті до прийняття вищезазначеної постанови без оформлення державних актів. І хоча Постановою було встановлено, що в разі непереоформлення до 1 січня 1994 року прав на користування такими земельними ділянками з отриманням державних актів на землю ці права підлягали скасуванню, зазначений термін кілька разів продовжувався, востаннє - до 1 січня 2007 року.

Однак 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення; та пункт 6 Постанови Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року № 563-ХП з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Таким чином, строк переоформлення права постійного користування земельною ділянкою в даний час законом не визначений та не обмежений.

Це означає, що ті землекористувачі, які отримали земельні ділянки в користування на підставі рішень відповідних органів державної влади до 15 березня 1991 року (до набрання чинності Земельним кодексом УРСР від 18 грудня 1990 р. та постановою Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 р.), але не мають державних актів на землю, не втрачають права на свої земельні ділянки і можуть користуватися ними довічно навіть не маючи державного акта.

Отже, чинне земельне законодавство України визнає права користування земельними ділянками як титульних землекористувачів, тобто землекористувачів, які отримали державні акти на право постійного користування землею, так і тих землекористувачів, які набули право користування землею в період, коли воно не посвідчувалося державними актами, і які, відповідно, державні акти не отримали.

Як Земельний кодекс Української РСР від 08.07.1970, так і Земельний кодекс України від 18.12.1990 серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не передбачали неоформлення або непереоформлення раніше наданих прав, а Служба автомобільних доріг у Рівненській області добровільно не відмовлялась від права користування земельною ділянкою під автомобільною дорогою Устилуг-Луцьк-Рівне та не була позбавлена такого права у порядку чинного на той момент законодавства, тому воно (право користування) зберігалось до його належного переоформлення, дії які Позивач вчинив, отримавши Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 16.01.2007 серії ЯЯ № 260273 на підставі розпорядження голови Рівненської райдержадміністрації від 17.04.2006 № 263 (копія додається в складі технічної документації).

Право користування земельними ділянками, набуте відповідно до законодавства, чинного на час виникнення права постійного користування, належить громадянам або юридичним особам незалежно від отримання правовстановлючих документів.

Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 372/5635/13-ц (провадження № 14-122цс18).

Підтвердженням правомірності користування Позивачем земельною ділянкою зі складу земель транспорту є Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою. Цільове призначення цієї земельної ділянки - для автомобільного транспорту.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Земельного кодексу України до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту.

Належність земель до земель автомобільного транспорту та земель дорожнього господарства визначає ст. 71 Земельного України.

Згідно Вихідної земельно-кадастрової інформації (копія додається), яка знаходиться в Технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою Службі автомобільних доріг у Рівненській області для обслуговування автомобільного шляху Устилуг-Луцьк-Рівне на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області (надалі Технічна документація із землеустрою) земельна ділянка, що знаходиться під автомобільною дорогою Устилуг-Луцьк-Рівне, перебуває у державній власності з цільовим використанням - для обслуговування автомобільних доріг.

Відповідно до пункту «а» статті 17 Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка, як зазначалось вище, завжди перебувала у державній власності, 27 квітня 2005 Рівненська районна державна адміністрація, керуючись ст.ст. 17, 92 Земельного кодексу України надала дозвіл № 06/1088 (копія додається у складі технічної документації) на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право постійного користування землею під автодорогою Устилуг-Луцьк-Рівне на території Бронниківської, Зорянської, Городоцької сільських і Клеванської селищної рад за межами населених пунктів Рівненського району.

В Пояснювальній записці (копія додається) Технічної документації із землеустрою зазначено, що за даними статистичного звіту про наявність земель і розподіл їх по землекористувачах на території Рівненського району станом на 01.07.2004 року (згідно довідки Рівненського районного відділу земельних ресурсів від 25.08.204 № 3167-П - копія додається) за ШЕД № 869 на території Городоцької сільської ради обліковується земельна ділянка площею 45,1 га.

Згідно обстеження земельної ділянки, матеріалів геодезичних вимірів, матеріалів встановлення меж сільських рад, земельна ділянка Служби автомобільних доріг у Рівненській області, яка рахується на території Городоцької сільської ради частково знаходиться на території Обарівської сільської ради, а тому площа на території Городоцької сільської ради становить 40,9148 га.

Земельна ділянка перебуває в користуванні Служби автомобільних доріг у Рівненській області згідно ст. 71 Земельного кодексу України і віднесена до земель дорожнього господарства. На земельній ділянці знаходиться автомобільний шлях Устилуг-Луцьк-Рівне, межі ширин смуги відведення якого становлять 35-68 м.

Городоцька сільська рада Рівненського району Рівненської області рішенням від 25.01.2006 № 717 (копія додається) погодила технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, площею 40,9148 га (в тому числі 36,4257 га забудованих земель та 4,4891 га лісів та інших лісовкритих площ) Службі автомобільних доріг у Рівненській області для обслуговування автомобільного шляху Устилуг-Луцьк-Рівне.

Погодження Городоцькою сільською радою Рівненського району Рівненської, а відтак - безумовне визнання прав Позивача на земельну ділянку убачається з підпису сільського голови Городоцької сільської ради О. Ткачук на арк. 37 зазначеної технічної документації (копія Протоколу відновлення (встановлення) та погодження в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки Служби автомобільних доріг у Рівненській області на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 30.09.2005 додається).

Рішенням Рівненської районної ради Рівненської області від 22.03.2006 № 404 (копія додається) погоджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, площею 40,9148 га на території Городоцької сільської ради для обслуговування автомобільного шляху Устилуг-Луцьк-Рівне.

17 квітня 2006 року розпорядженням № 263 голови Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області (копія додається) вирішено:

-затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право постійного користування земельних ділянок загальною площею 40,9148 га для обслуговування автомобільного шляху Устилуг-Луцьк-Рівне на території Городоцької сільської ради Рівненського району

-передати у постійне користування Службі автомобільних доріг у Рівненській області земельні ділянки загальною площею 40,9148 га для обслуговування автомобільного шляху Устилуг-Луцьк-Рівне на території Городоцької сільської ради

-видати державний акт на право постійного користування земельною ділянкою для обслуговування автомобільного шляху Устилуг-Луцьк-Рівне.

Звертається увага, що на час складання, погодження та затвердження меж земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні Позивача, суміжниками користувачами у жодному випадку не зазначено фізичних осіб, що свідчить про відсутність прав Відповідачки на будь-яке право на землю поруч або зі зміною меж земельної ділянки.

Крім того, Позивач ніколи не погоджував межі суміжного користування з Відповідачкою щодо її земельної ділянки.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та Єдиних правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198, власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів (п. 5 Єдиних правил).

Саме з метою належної реалізації цієї мети, Позивачу надана у постійне користування земельна ділянка, права на яку посвідчуються Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 260273 від 16.01.2007.

Отже, Служба автомобільних доріг у Рівненській області має статус постійного користувача (так званого «титульного володільця»).

Преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії .

Для рішень судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Немає винятків стосовно преюдиційності, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої справи. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Отже, виходячи з вищевикладеного обставини, встановлені судовим рішенням у справі №570/4812/14-ц, яке набрало законної сили, повторного доведення не потребують.

При реєстрації права приватної власності Відповідачки на земельну ділянку з кадастровим номером :06:032:0694 загальною площею 0,0751 га відбулись наступні порушення:

-протиправне розпорядження землями державної власності;

-протиправна зміна цільове призначення спірної земельної ділянки з земель транспорту державної форми власності на землі сільськогосподарського призначення приватної власності.

Відповідно до статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для:

а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам;

б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок;

в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною;

г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Згідно зі ст. 112 Земельного кодексу України охоронні зони створюються уздовж земель транспорту для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.

У постанові № 3-305гс15 від 24.06.2015 Верховний Суд України вказав, що наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.

Таким чином, набуття відповідачкою приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:032:0694, загальною площею 0,0751 га та державна реєстрація такого права на спірну земельну ділянку є незаконним з точки зору порушення права первинного землекористувача (Позивача) та недодержання вимог стосовно зміни цільового призначення земельної ділянки.

Абзацом «б» частини 4 статті 83 Земельного кодексу України передбачена чітка заборона передачі у приватну власність земель під автомобільними дорогами.

Більше того, у справі відсутні докази що орган, уповноважений розпоряджатись земельною ділянкою державної форми власності, не надавав Відповідачу ані дозволу на зміну цільового призначення земель транспорту, ані дозволу на набуття у приватну власність державних земель транспорту.

Частини 1, 2 статті 20 Земельного кодексу України:

«ч. 1:Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

ч. 2:Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу».

Абзац «б» частина 1 статті 112 Земельного кодексу України: «Охоронні зони створюються: уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти»

Права Позивача як постійного землекористувача порушуються позбавленням останнього повноцінного доступу до земельної ділянки у межах смуги відведення автомобільної дороги національного значення Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне.

На сьогодні, на виконання програми Президента України «Велике будівництво» на автомобільній дорозі національного значення Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне за результатами проведення відкритих торгів згідно Закону України «Про публічні закупівлі» здійснюється капітальний ремонт вказаної дороги.

На теперішній час підрядником за замовленням Служби автомобільних доріг у Рівненській області на підставі розробленої та затвердженої проєктно-кошторисної документації виконується Капітальний ремонт автомобільної дороги Н-22 Устилуг - Луцьк - Рівне.

У зв`язку з тим, що частина смуги відведення автомобільної дороги Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне протиправно передана без правових підстав у приватну власність Відповідача, Позивач позбавлений можливості належно здійснити капітальний ремонт автомобільної дороги та виконати програму Президента України «Велике будівництво».

Європейський суд з прав людини у власних рішеннях вимагає справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

Враховуючи вищевказане, зазначимо, що автомобільна дорога Устилуг-Луцьк-Рівне є національною дорогою державного значення загального користування, суміщена з національними транспортними коридорами, з`єднує між собою адміністративні центри областей.

Згідно зі звітом Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» середньодобова інтенсивність руху дорожніх транспортних засобів на Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне становить 8 463 транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.2. Положення про Службу автомобільних доріг у Рівненській області, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 29.07.2019 № 253, основним предметом діяльності Служби (Апелянт) є виконання функцій замовника робіт та послуг з будівництва, реконструкції, ремонтів та утримання автомобільних доріг та іншого державного майна.

Незаконне набуття Відповідачем прав на спірну земельну ділянку створило юридичну невизначеність, фактично позбавило Службу автомобільних доріг у Рівненській області виконувати свої функції, обов`язки, визначені законодавством України.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пунктами «б», «г», «д» частини 3 ст. 152 ЗК України передбачено можливість захисту права на земельні ділянки шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ст. 6 Закону).

За нормами ст. 9 Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється (частина 7 статті 9 Закону).

Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки відповідно до норм, встановлених частиною 8 статті 9 та частиною 2 статті 24 Закону.

Згідно з пунктом 8 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельних ділянок, обтяжень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюється Державними земельними реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто обласного значення).

Частиною 1 ст. 24 Закону передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Відповідно до частини 6 ст. 16 Закону кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

За нормою частини 10 статті 24 вищевказаного Закону державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Згідно з частиною 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як раніше зазначалося, державна реєстрація земельної ділянки полягає саме у відкритті Поземельної книги на кожну окрему земельну ділянку, а не внесення певного запису до неї. Отже, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки, Поземельна книга на таку земельну ділянку підлягає закриттю.

Частиною 3 статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Земельного кодексу України до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту.

Належність земель до земель автомобільного транспорту та земель дорожнього господарства визначає ст. 71 Земельного України.

Згідно з частиною 1 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно з частиною 4 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під залізницями, автомобільними дорогами, об`єктами повітряного і трубопровідного транспорту.

За частиною 1 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснювалося на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Частина ж 2 цієї норми визначає, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122цього Кодексу.

Частино 4 статті 122 ЗК України визначено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу №917/1739/17, зазначила, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо безоплатного користування земельною ділянкою та відшкодування коштів, пов`язаних з її використанням без належного оформлення правовстановлюючих документів на неї (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц та від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц).

Викладені обставини підтверджуються наступними доказами:

1.Копією наказу Укравтодору від 10.04.1995 № 66 «Про передачу автомобільних доріг Десятого упрдору Рівненському облавтодору» (оригінал знаходиться в Укравтодорі).

2.Копією наказу Укравтодору від 25.07.2000 № 169 «Про структурні та кадрові зміни в дорожньому господарстві Рівненської області» (оригінал знаходиться в Укравтодорі).

3.Копією наказу Укравтодору від 15.03.2002 № 113 «Про зміни в організаційній структурі Державної служби автомобільних доріг України» (оригінал знаходиться в Укравтодорі).

4.Копіює Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 30.11.2020 (оригінал знаходиться в Позивача).

5.Копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.01.2021 № НВ-021 на земельну ділянку ОСОБА_1 (оригінал знаходиться в Позивача).

6.Копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.01.2021, номер інформаційної довідки 239944802 (оригінал знаходиться в Позивача).

7.Копією Технічного звіту по встановленню та відновленню зовнішніх меж для видачі держакту на право користування землею колгоспу ім. XXII з`їзду КПРС Ровенського району Ровенської області від 1979 року (наразі територія Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області) (оригінал знаходиться в Державного підприємства «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»).

8.Копією Плану границь землекористування від 1979 року до Технічного звіту по встановленню та відновленню зовнішніх меж для видачі держакту на право користування землею колгоспу ім. XXII з`їзду КПРС Ровенського району Ровенської області від 1979 року (оригінал знаходиться в Державного підприємства «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»).

9.Копією Технічної документації по встановленню адміністративних границь Городоцької сільської Ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області від 1991 року (оригінал знаходиться в Державного підприємства «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»).

10.Копією Плану територій Городоцької сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області з Експлікацією землеволодільців та землекористувачів на території Городоцької сільської Ради народних депутатів, затверджений 23.12.1991 (оригінал знаходиться в Державного підприємства «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою).

11.Копією державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 260273 від 16 січня 2007 року (оригінал знаходиться у Позивача).

12.Копією Технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою Службі автомобільних доріг у Рівненській області для обслуговування автомобільного шляху Устилуг-Луцьк-Рівне на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області (оригінал знаходиться у Позивача).

13.Копією Постанови Рівненського апеляційного суду від 11.02.2021 справа № 570/4812/14-ц (оригінал знаходиться в матеріалах справи № 570/4812/14-ц).

За наведеного позов підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265, 280 - 284 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов Служби автомобільних доріг в Рівненській областідо ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - задоволити повністю.

Усунути перешкоди Службі автомобільних доріг у Рівненській області у користуванні земельною ділянкою площею 40,9148 га з кадастровим номером :07:028:0001 шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності від 17.10.2013 № НОМЕР_1 зі скасуванням рішення про державну реєстрацію прав на земельну ділянку загальною площею 0,0751 га з кадастровим номером :06:032:0694 та припинення речового права ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:032:0694.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Служби автомобільних доріг у Рівненській області 6810 грн. судових витрат (сплата судового збору).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Служба автомобільних доріг у Рівненській області (вул. Пушкіна, 19, м. Рівне, 33028, Україна; ).

Відповідачка: ОСОБА_1 (мешканка АДРЕСА_1 , РНОКПП суду невідомий).

Відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є обов`язковою підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання і не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши 22 серпня 2018 року цивільну справу № 471/283/17ц (провадження № 61-331св18). Аналогічний правовий висновок викладений і у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 469/1357/16ц (провадження № 61-32698св18), прийнятій колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 10.03.2022 р.