Справа № 298/66/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Джуги С.Д., Фазикош Г.В.,

за участі секретаря: Волощук В.І.,

за участі представника позивача Колотуха О.М., ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Колотуха Олексій Михайлович, до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні, виплату грошової компенсації та визнання права власності на майно

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Колотуха Олексій Михайлович, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні, виплату грошової компенсації та визнання права власності на майно.

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача - ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Великоберезнянського районного округу Чурей А. В. за реєстровим № 531 та договору купівлі-продажу житлового будинку від 16 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Великоберезнянського районного округу Чурей А. В. за реєстровим № 530 ОСОБА_4 набула у власність домоволодіння в АДРЕСА_1 .

Дане домоволодіння розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :01:010:0005, площею 0,0700 га та складається з житлового будинку літ А, житловою площею 94,8 кв.м., загальною площею 224,0 кв.м, №№1 - огорожа.

Вказане домоволодіння позивач набула під час перебування з відповідачем у шлюбі.

Сторони розірвали шлюб, в якому перебували з 22 вересня 2001 року по 10 вересня 2015 року.

25 лютого 2017 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 та взяла його прізвище.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 11 березня 2020 року, яке набрало законної сили 23 листопада 2020 року, визначено частку у праві спільної сумісної власності на набуте подружжям майно у розмірі 1/2 частини за ОСОБА_1 , а саме: на 1/2 частини житлового будинку площею 224 кв. м. по АДРЕСА_1 ; на 1/2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,07 га, кадастровий номер :01:010:0005, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; на 1/2 частини мікроавтобусу марки Фольксваген Т-5 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (арк.спр.25-27).

ОСОБА_6 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частки житлового будинку загальною площею 224 кв.м., житловою площею 94.8 кв. м., по АДРЕСА_1 , та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,07 га, кадастровий номер :01:010:0005, по АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Ці обставини стверджуються даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 січня 2021 року щодо об`єкта нерухомого майна № 241203847 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 січня 2021 року щодо об`єкта нерухомого майна № 241200823.

З інвентаризаційної справи №1371 датованої 17 серпня 2006 року вбачається, що будинок АДРЕСА_1 складається з підвалу, першого поверху та мансарди, будинок має загальну площу - 224 кв. м., житлову площу 94.8 кв. м. З відомостей інвентаризаційної справи слідує, що будинок має 4 житлові кімнати, кухню, 2 коридори, ванну, душеву, туалет, хол, прихожу, лоджію (арк.спр. 28-30). Як вказувала позивач вказаний розподіл часток створює перешкоди для неї у здійсненні права власності своїм майном -1/2 частиною нерухомого майна, позбавляє можливості повноцінно його експлуатувати.

Судом встановлено, що вироком Великоберезнянського районного суду від 19 травня 2016 року відповідача було визнано винним в умисному побитті позивачки та притягнено до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України, що свідчить про неприязні стосунки колишнього подружжя, факт насильства з боку відповідача, та підтверджує неможливість спільного користування та володіння майном.

Також встановлено, що відповідач на праві власності внаслідок має 1/2 частину будинку в АДРЕСА_2 , а також є власником ј частки квартири в АДРЕСА_3 , що підтверджує, що припинення його права на частку у спільному будинку по АДРЕСА_1 не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Разом з цим, на виконання ч. 2 ст. 365 ЦК України позивачка із подачею позову внесла на депозитний рахунок суду вартість частки відповідача у будинку по АДРЕСА_1 , в сумі 600000, 00 гривень, визначену на підставі замовленої нею оцінки будинку і земельної ділянки. Згідно висновків про вартість об`єктів оцінки, виконаного ФОП ОСОБА_7 02 листопада 2020 року ринкова вартість будинку становить 980000,00 (Дев`ятсот вісімдесят тисяч) гривень, а земельної ділянки - 220000,00 (Двісті двадцять тисяч) гривень, в зв`язку з чим вартість майна належного відповідачу становить відповідно 490000,00 гривень за 1/2 частину будинку і 110000,00 гривень за 1/2 частину земельної ділянки, що разом складає 600000, 00 гривень.

Попереднє внесення позивачем 600000, 00 гривень на депозитний рахунок суду свідчить про її реальне бажання та можливість компенсувати відповідачу його частку у спільному майні, чим також підтверджується, що інтереси відповідача не постраждають.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

У ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 16 січня 2012 року у справі N 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі N 6-68цс12 та від 24 лютого 2016 року у справі N 6-2784цс15 та від 23 листопада 2016 року у справі N 6-1943цс16.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування положень статті 365 ЦК України. Виходячи із встановлених у справі обставин, з врахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України - при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами даного спору склалися неприязні стосунки, а також визнано, що дійсно існує одна із підстав, передбачена п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України - спільне володіння і користування майном є неможливим.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 також визнав, що спільне проживання у будинку є неможливим.

Однак, при цьому суд відхилив доводи позивача щодо наявності у відповідача іншого нерухомого майна і встановив, що припинення права власності відповідача завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім`ї.

Однак, з такою позицією суду, апеляційний суд не погоджується, з огляду на наступне - неприпинення права відповідача у спільному майні уже завдає шкоди позивачу, оскільки вона позбавлена реальної можливості реалізувати своє право власності у нерухомому майні, вона не може проживати у будинку не ставлячи під загрозу своє життя та здоров`я, а також життя та здоров`я свого чоловіка та дитини, враховуючи поведінку відповідача.

Своїм рішенням суд фактично позбавив позивача права володіти і користуватися будинком, віддавши його повністю відповідачу і його сім`ї, хоча у останніх є право і можливість проживати у іншому житлі, тоді як позивач такої можливості позбавлена.

З матеріалів справи вбачається, що у позивача, крім 1/2 частини будинку і земельної ділянки по АДРЕСА_1 , іншого житла немає.

Натомість у власності відповідача наявне інше майно - 1/2 частина будинку в АДРЕСА_2 , а також ј частка квартири в АДРЕСА_3 ,

Також суд незаконно і безпідставно надав критичну оцінку висновкам про вартість об`єктів нерухомого майна, зазначаючи, що як висновок експерта такий не відповідає вимогам закону.

Подані у якості доказу висновки про вартість об`єкта оцінки, а саме будинку та земельної ділянки повністю відповідають встановленим вимогам. Та обставина, що у висновку про оцінку будинку зазначена АДРЕСА_4 , а не АДРЕСА_4 , пояснюється допущенною при друкуванні опискою, хоча інші параметри, а саме, дата, замовник, зв`язок із земельною ділянкою, підтверджують, що оцінка проводилася саме щодо об`єктів, розташованих за адресою АДРЕСА_1 .

При дослідженні даних висновків у судовому засіданні судом не було заявлено жодного зауваження до них.

Спору щодо вартості обох спірних об`єктів між позивачем і відповідачем не виникло, відповідач погодився із визначеною зазначеними висновками ринковою вартістю будинку і земельної ділянки, в зв`язку з чим питання про проведення ряду зазначених судом експертиз не ставилося.

Відповідач під час апеляційного розгляду зазначив, що був згоден сам виплатити позивачці на суму в розмірі 20 000 доларів США (з виплатою протягом 5 років) за свою частку, що свідчить про одинакову оцінку сторонами вартості будинку.

Судом зазначено, що відповідач не згоден на отримання компенсації і бажає проживати у зазначеному будинку надалі.

При цьому слід звернути увагу, що з аналізу ст. 71 СК України і ст. ст. 364 і 365 ЦК України вбачається, що при застосуванні ст. 365 ЦК України наявність згоди на компенсацію від особи, частка якої припиняється, не є обов`язковою.

Також слід наголосити, що відповідно до рішення Великоберезнянського районного суду від 11 березня 2020 року у справі № 298/700/15-ц (набрало законної сили 23.11.2020 року) вже була надана оцінка висновку № 9756 від 02 вересня 2019 року судової інженерно-технічної експертизи і встановлено, що майно, поділ якого вирішувався у даній справі, включаючи будинок по АДРЕСА_1 , є неподільним, так як не може бути реально поділений між сторонами відповідно до їх часток. З чим і погодився відповідач у суді апеляційної інстанції.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем доведено, що спільне з відповідачем володіння і користування майном є неможливим, що припинення права відповідача на 1/2 частину будинку і земельної ділянки по АДРЕСА_1 не завдасть відповідачу істотної шкоди, а також дотримано вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України і внесено на депозитний рахунок суду належної суми вартості зазначеного майна.

Суд першої інстанції, приймаючи вказане рішення, неповно встановив обставини справи та прийшов до хибних висновків.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та суперечать матеріальному закону, що відповідно до ст. 376 ЦПК є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2021 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Колотуха Олексій Михайлович, до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні, виплату грошової компенсації та визнання права власності на майно задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину житлового будинку літ А, житловою площею 94,8 кв.м., загальною площею 224,0 кв.м., № №1- огорожа, розташованого в АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:0005, площею 0,0700 га, розташовану в АДРЕСА_1 .

Виплатити ОСОБА_1 600 000 грн.00 коп з депозитного рахунку територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, що внесені ОСОБА_3 .

Визнати право власності ОСОБА_3 на Ѕ частину житлового будинку літ.А, житловою площею 94,8 кв.м., загальною площею 224,0 кв. м. № №1 - огорожа.

Визнати право власності ОСОБА_3 на Ѕ частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:0005, площею 0,0700 га, розташовану в АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 4 березня 2022 року.

Головуючий

Судді