Справа № 465/8854/21 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/811/4032/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання Жукровська Х.І.,

з участю представника відповідача Мотова Є.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова у складі судді Дзеньдзюри С.М. від 10 листопада 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, ОСОБА_3 , треті особи: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення, витягу про державну реєстрацію прав, та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні приміщенням шляхом виселення з такого,

В С Т А Н О В И В:

в провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, ОСОБА_3 , треті особи: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення, витягу про державну реєстрацію прав, та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні приміщенням шляхом виселення з такого.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення, шляхом:

- накладення арешту на підвальні приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та

- зобов`язання Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради не передавати в оренду зазначені приміщення, тобто не укладати жодних договорів оренди.

Заява мотивована тим, що на момент звернення до суду з вказаним позовом, спірні нежитлові приміщення Львівською міською радою не передані в оренду, однак і не звільнені відповідачем ОСОБА_3 , як такі, що були йому передані в оренду в дев`яностих роках, і у них знаходиться творча майстерня останнього. Строк дії останнього договору оренди, укладеного з ОСОБА_3 , сплив 06 грудня 2020 року. Оскільки, спірні приміщення включено до переліку другого типу нежитлових приміщень, що убачається з оголошення, розміщеного в електронній торговій системі ProZorro, відповідач (Львівська міська рада або Управління комунальної власності ДЕР ЛМР) можуть безперешкодно укласти щодо них договір оренди або здійснити їх відчуження через аукціон виключно ОСОБА_3 .

Наведене, на думку заявника, у разі задоволення позову, унеможливить виконання рішення суду, а саме позовної вимоги про виселення ОСОБА_3 із спірних приміщень.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, з підстав порушення норм процесуального права, і ухвалити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Обраний заявником захід забезпечення позову стосується предмету спору та співмірний позовним вимогам і забезпечує виконання можливого рішення суду, оскільки унеможливлює відчуження виключно спірного приміщення. Незастосування такого заходу, та у разі укладення договору оренди спірного приміщення або його продажу через аукціон, зробить неефективним позовну вимогу про виселення відповідача ОСОБА_3 із спірного приміщення.

У січні 2022 року від представника Управління комунальної власності ДЕР ЛМР - М.Галаджун надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься прохання відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувана ухвала є обґрунтованою, та такою, що повністю відповідає вимогам процесуального закону. У відзиві зазначено про те, що спірні приміщення передані в оренду ОСОБА_3 па підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності № Ф-12799-21(БА) від 19 листопада 2021 року.

Позивачі, представники відповідачів Львівської міської ради і виконавчого комітету Львівської міської ради, та представники третіх осіб, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Представник Львівської міської ради направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Зважаючи на вимоги частини другої статті 372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також на те, що рішення про виклик учасників справи в судове засідання суду апеляційної інстанції для надання пояснень не приймалось, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради в заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог, що є предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У частині першій статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (пункт 2) та накладенням арешту на майна та (або) грошові кошти, що належать відповідачу або підлягають передані або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У справі, що переглядається, позивачами пред`явлено виключно позовні вимоги немайнового характеру, а тому захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно не відповідає змісту порушених, на думку позивачів, прав на спірні нежитлові приміщення, та не є співмірним із пред`явленими в цій справі вимогами, зокрема вимогами про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення, витягу про державну реєстрацію прав, адже не забезпечить гарантії виконання можливого рішення про задоволення цих позовних вимог, з огляду на те, що рішення у цій частині не підлягатиме примусовому виконанню.

Щодо забезпечення позову в частині реального виконання позовних вимог про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні спірним приміщенням шляхом виселення з такого, у разі задоволення позову, то обраний позивачами захід забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії, а за обставами даної справи - зобов`язання Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради не передавати в оренду зазначені приміщення, тобто не укладати жодних договорів оренди, також є неспівмірним із пред`явленою вимогою, яка фактично зводиться до виселення одного із співвідповідачів із спірного приміщення, і жодним чином, з огляду на діючий на даний час договір оренди спірних приміщень, а не їх відчуження, укладений з відповідачем ОСОБА_3 , не утруднить можливе виконання рішення суду, в разі задоволення цієї позовної вимоги.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами, чого, як вірно встановлено судом першої інстанції, заявником не зроблено.

Згідно із пунктом 1 частини першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2021 року залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич