РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

09 березня 2022 року

Справа №451/1426/21
Провадження № 2/451/126/22

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Радехові в залі суду цивільну справу №451/1426/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Радехівський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

16 вересня 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Радехівський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В позовній заяві зазначає, що 25.08.2021 р. представник ОСОБА_1 звернувся до Радехівського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП № 64924518 від 23.03.2021 р., про існування якого стало відомо з телефонного дзвінка державного виконавця. Представника позивача було ознайомлено з матеріалами виконавчого провадження №64924518, відкритого 23.03.2021 р. Радехівським районним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №64924518 від 23.03.2021 р., державним виконавцем Ситар В.З. на підставі поданої відповідачем заяви №28 від 18.03.2021 р. про відкриття виконавчого провадження на примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни за № 936 від 07.02.2017 р. було відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача суми боргу в розмірі 245 180,73 грн. на користь відповідача - ПАТ КБ «Приватбанк». Виконавчий напис нотаріуса був здійснений по зобов`язанням за кредитним договором №LYRDGK, укладеним 14.04.2008 р. між позивачем та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», як зазначено у виконавчому написі приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни за № 936 від 07.02.2017 р. (абз. 2 виконавчого напису). При вивченні матеріалів виконавчого провадження, в т.ч. виконавчого напису, вбачається, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. У зв`язку з вищенаведеним та поясненнями, наданими в позовній заяві, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07.02.2017 р., реєстр № 936, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, про «звернення стягнення грошових коштів у сумі 248 180,73 грн. (двісті сорок вісім тисяч сто вісімдесят гривень 73 копійки) з громадянина України, яким є ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Криве, Радехівський р-н, Львівська обл., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце роботи - фізична особа суб`єкт підприємницької діяльності, які є його боргом за кредитним договором №LYRDGK від 14.04.2008 р., укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (код платника податків за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 14360570, місце знаходження: 49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, к/р № НОМЕР_2 у УНБУ в Дніпропетровській області, МФО 305299), яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код платника податків за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 14360570, місце знаходження: 49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, реквізити: НОМЕР_3 у АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати в розмірі станом на дату винесення судового рішення (а.с.2-5,146).

16 вересня 2021 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.66).

Ухвалою судді від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у справі (а.с.1).

17 вересня 2021 року суддя постановила ухвалу про забезпечення позову, згідно якої заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Радехівський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено частково та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 07.02.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №936, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, за постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №64924518 від 23.03.2021 року до вирішення справи по суті. В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с.67-71).

Представник позивача подала суду клопотання про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Окрім цього, зазначила, що станом на 09.03.2022 р. відповідач, його представник та Радехівський районний суд Львівської області не отримали відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим просила суд розглядати справу за наявними в ній доказами відповідно до ст. ст. 191, 83, 76-81 ЦПК України, Представником позивача в обґрунтування позовних вимог надано достатньо доказів для розгляду справи по суті. Відмова відповідача від надання суду доказів по справі та відзиву на позов вбачає згоду відповідача з позовними вимогами, тому вважає недоцільним здійснювати розгляд клопотання про витребування доказів (а.с.74-75, 84-85, 146).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася представник позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Також відповідач в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подав, хоча згідно повідомлення про вручення поштового відправлення визначається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками отримав завчасно (а.с.145).

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, надіслала в адресу суду матеріали, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, просила розгляд справи здійснювати без її участі (а.с.107).

Представник третьої особи Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.138).

Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила представник позивача.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що 07 лютого 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис, відповідно до якого здійснено стягнення грошових коштів у сумі 248 180,73 грн. (двісті сорок вісім тисяч сто вісімдесят гривень 73 копійки) з громадянина ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце роботи - фізична особа суб`єкт підприємницької діяльності, які є його боргом за кредитним договором №LVRDGK від 14.04.2008 р., укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (а.с.18-19).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №64924518 від 23.03.2021 р., державним виконавцем Ситар В.З. на підставі поданої відповідачем заяви №28 від 18.03.2021 р. про відкриття виконавчого провадження на примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни за № 936 від 07.02.2017 р. було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 кошти в розмірі 245 180,73 грн. на користь АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №LVRDGK, укладеним 14.04.2008 р. (а.с.12-17, 22-24).

З Додатку №1 та Додатку №2 до кредитного договору №LVRDGK від 14.04.2008 року, видно вартість кредиту та графік погашення кредиту (а.с.25-27-зворот).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 19.01.2017 року, заборгованість за кредитним договором №LVRDGK від 14.04.2008 року становить 245680,73 грн. (а.с.20-21,124-127).

ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 та згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, приватним нотаріусом Юрченко О.В. на підставі Іпотечного договору, ВКК 137232, ВКК 137233, 14.04.2008, здійснено обтяження 7011551 заборона на вищевказане нерухоме майно (а.с.31-31-зворот).

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172.

Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Верховний суд (постанова Великої Палати ВС від 29.01.2019р.), розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначив наступне: "Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника в установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим.

Крім того, відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку цієї статті, які встановлюють розмір заборгованості. Тому для вчинення виконавчого напису нотаріус повинен мати виписки з рахунків бухгалтерського обліку банку, на які перераховуються гроші боржником за виконання основного зобов`язання (кредитного договору), а не розрахунок заборгованості, як це додано приватним нотаріусом Бондар І.М. як один з доказів, на підставі якого був виданий спірний виконавчий напис (а.с.123-127).

Також, суд звертає увагу на те, що сума заборгованості, про стягнення якої видано виконавчий напис в розмірі 245 180,73 грн, не відповідає сумі заборгованості в розмірі 245 680,73 грн, що значиться в виписці з рахунку боржника про непогашення заборгованості станом на 19.01.2017 р. за договором №LVRDGK, укладеним 14.04.2008 р. (а.с.125,127).

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд приходить до висновку, що у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме при відсутності документів на підтвердження наявності, безспірності та розміру заборгованості позивача перед відповідачем, окрім цього, з порушенням строку в межах якого вчиняється виконавчий напис з моменту виникнення у АТ КБ «Приватбанк» право вимоги до позивача, що підтверджується самим виконавчим написом та матеріалами справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути судові витрати.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,141,258-259,263-265,280,282 ЦПК України, ст.ст.34,87,88 Закону України « Про нотаріат», суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07.02.2017 р., реєстр № 936, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, про «звернення стягнення грошових коштів у сумі 248 180,73 грн. (двісті сорок вісім тисяч сто вісімдесят гривень 73 копійки) з громадянина України, яким є ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Криве, Радехівський р-н, Львівська обл., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце роботи - фізична особа суб`єкт підприємницької діяльності, які є його боргом за кредитним договором №LYRDGK від 14.04.2008 р., укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (код платника податків за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 14360570, місце знаходження: 49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, к/р № НОМЕР_2 у УНБУ в Дніпропетровській області, МФО 305299), яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код платника податків за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 14360570, місце знаходження: 49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, реквізити: НОМЕР_3 у АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати в розмірі 1362 грн. (одна тисяча триста шістдесят дві гривні).

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Радехівського районного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 9 березня 2022 року.