Справа № 944/3902/21
Провадження №4-с/944/1/22
УХВАЛА

08.02.2022 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

з участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

представника стягувача ОСОБА_1 ,

державного виконавця Карпи Р.М.,

боржника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи Яворівський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся в суд зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною відмову державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Карпи Р.П. щодо накладення арешту на кошти і майно ПП «Світ».

Скаргу мотивував тим, що 02.03.2021 головним державним виконавцем Карпою Р.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 460/3977/14-ц, виданого Яворівським районним судом Львівської області 24.02.2021, про стягнення з ОСОБА_4 на його користь боргу в сумі 3845 доларів США. Протягом трьох місяців державним виконавцем було отримано інформацію з державних реєстрів про відсутність реєстрації боржника як ФОП, відсутність автотранспорту. 02.04.2021 державним винесено постанову про арешт коштів ОСОБА_2 як фізичної особи, про які жодних відомостей не було. Виконавче провадження набуло ознак безперспективного, тому ним було надано інформацію, яка підтверджується Державним реєстратором юридичних осіб про зареєстроване ПП «Світ», засновником і директором якого є ОСОБА_4 . В подальшому ним були надані копії архівних документів, які підтвердили наявність у ПП «Світ» нерухомого майна в смт Івано-Франкове Яворівського району Львівської області. Вказане майно не зареєстроване в Державному реєстрі майнових прав, проте це не перешкоджає стягненню боргу. У задоволенні його вимоги про встановлення і накладення арешту на майно і рахунки ПП «Світ» від 18.05.2021 державний виконавець листом від 04.06.2021 відмовив. Наголошує, що ПП «Світ» є приватним підприємством, яке засноване на основі приватної власності ОСОБА_2 , тобто останній є одноосібним власником ПП «Світ», отже, володіє 100% всіх коштів та майна цього підприємства, що зводить процедуру стягнення боргу до стандартних дій (накладення арешту на кошти приватного підприємства, у випадку недостатності коштів накладення арешту на нерухоме майно ПП з подальшою реалізацією), тобто маючи судову процедуру визначення частки боржника. При цьому, з матеріалів виконавчого провадження випливає, що кошти і майно ПП «Світ» є єдиним джерелом погашення боргу ОСОБА_2 . Позиція державного виконавця щодо коштів та майна ПП «Світ», свідомо чи несвідомо, але блокує виконання рішення суду і ставить під сумнів саме призначення виконавчого провадження, як завершеної стадії виконавчого провадження. Відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами. Також нормами ст. ст. 366, 371 Цивільного кодексу України врегульовано питання стягнення боргу боржника за рахунок його частки, яка є у спільному володінні з іншими особами. Зрештою, ст. 53-1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено право виконавця звернення на частку учасника товариства з обмеженою відповідальністю.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 подану скаргу підтримав, дав пояснення, аналогічні наведеним у скарзі, просив таку задовольнити.

Державний виконавець Яворівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Карпа Р.П. в судовому засіданні просив в задоволенні скарги відмовити, оскільки він вжив всіх, передбачених законом заходів з розшуку майна боржника. ПП «Світ», засновником якого є ОСОБА_2 , не є стороною виконавчого провадження, а тому не має підстав накладати арешт на майно приватного підприємства.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги. Пояснив, що дійсно він позичав в скаржника кошти, які повернув, однак не взяв розписки. На підставі позову ОСОБА_3 рішенням Яворівського районного суду Львівської області з нього присуджено в примусовому порядку стягнути суму позики. На даний час з його пенсії щомісяця стягуються кошти на погашення заборгованості. Дійсно він є єдиним засновником та власником ПП «Світ». Накладення арешту на ПП «Світ» зупинить його діяльність.

З`ясувавши думку сторін та учасників судового розгляду, перевіривши матеріали скарги і справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2020 року у справі № 460/3977/14-ц був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3100 доларів США основного боргу за договором позики та 745 доларів США три відсотки річних, всього 3845 доларів США.

На підставі заяви ОСОБА_3 від 01 березня 2021 року постановою головного державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Карпи Р.П. від 02 березня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 64669445 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 460/3977/14-ц.

Як вбачається з відповіді заступника начальника Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Мудрака П.М. від 16 липня 2021 року № 38025, наданої представнику стягувача, у виконавчому провадженні № 64669445 державним виконавцем 03 березня 2021 року скеровано запит в Пенсійний фонд України про отримання доходів та наявність відкритих рахунків ОСОБА_2 ; 03 березня 2021 року сформовано запит в МВСУ у Львівській області про наявність у ОСОБА_2 зареєстрованих транспортних засобів; 01 квітня 2021 року повторно скеровано запити в Пенсійний фонд України про отримання пенсії та Державну фіскальну службу України про отримання доходів і наявність відкритих рахунків у ОСОБА_2 . Згідно з відповіддю з реєстру МВС України за боржником зареєстрованого транспортного засобу не значить. Згідно з відповіді Державної фіскальної служби України за боржником рахунки не числяться в трудових відносинах не перебуває.

Постановою головного державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Карпи Р.П. від 02 квітня 2021 року у виконавчому провадженні № 64669445 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на коштах, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Постановою головного державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Карпи Р.П. від 09 серпня 2021 року у виконавчому провадженні № 64669445 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , які він отримує в ПП «Світ».

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 звертався в Яворівський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з проханням накласти арешт на майно і кошти ПП «Світ», засновником якого є ОСОБА_2 , однак листом від 04 червня 2021 року йому було відмовлено в накладенні коштів на ПП «Світ», оскільки дане підприємство не є боржником у виконавчому провадженні.

В подальшому ОСОБА_3 звернувся з скаргою на бездіяльність головного державного виконавця до начальника Яворівського районного відділу державної виконавчої служби, однак йому було повідомлено, що дії старшого державного виконавця Карпи Р.П. є правомірними.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Отже, всі дії з примусового виконання судових рішень підпорядковуються правилам, які регламентують діяльність державного виконавця. Регламентація діяльності державного виконавця включає в себе в тому числі і обмеження його діяльності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» визначено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

За приписами ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників юридичних осіб або від боржників фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з нормами ст. 448 Цивільного процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Як описано вище, у поданій до суду скарзі на бездіяльність державного виконавця стягувач ОСОБА_3 посилається на порушення державним виконавцем вимог ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що заходами примусового стягнення є, серед іншого, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами, а також ст. ст. 366, 372 Цивільного кодексу України, якими врегульовано право стягнення боргу за рахунок частки боржника, яка є у спільному володінні іншими особами. Також скаржник за аналогією посилається на норми та на ст. 53-1 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено можливість звернення стягнення на частку (частину частки) учасника товариства з обмеженою відповідальністю та учасника товариства з додатковою відповідальністю.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно з ст. 53-1 Закону України «Про виконавче провадження» особливості звернення стягнення на частку (частину частки) учасника товариства з обмеженою відповідальністю та учасника товариства з додатковою відповідальністю визначаються Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Згідно з ч. 1 ст. 366 Цивільного кодексу України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Частиною 1 ст. 371 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом.

Отже, наведеними нормами законодавства передбачено можливість звернення стягнення на майно боржника, яке перебуває в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами, зокрема, на майно, яке перебуває у спільній сумісній або частковій власності.

Водночас, відповідно до норм ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.

Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Юридична особа відповідає за зобов`язаннями її учасників (засновників), що пов`язані з її створенням, тільки у разі наступного схвалення їхніх дій відповідним органом юридичної особи.

Отже, відповідно до наведених норм законодавства за загальним правилом юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), а така відповідальність має бути прямо передбачена установчими документами та/чи законом.

Як встановив суд, ОСОБА_2 є єдиним засновником (учасником) та керівником Приватного підприємства «Світ», що підтверджується наданою скаржником копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та не заперечується учасниками розгляду скарги.

Проте ОСОБА_2 як фізична особа та ПП «Світ» як юридична особа, єдиним засновником (учасником) та керівником якого хоч і є ОСОБА_2 , є окремими і самостійними учасниками цивільних правовідносин.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно вимогами ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Також суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

А відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак всупереч вимогам наведених норм процесуального закону скаржник та його представник не навели жодних норм законодавства та/або положень установчих документів ПП «Світ», які б передбачали підстави, умови та конкретні випадки, коли ПП «Світ» як юридична особа відповідає за зобов`язаннями ОСОБА_2 як учасника (засновника) цього підприємства, а також не надали доказів вжиття ними заходів щодо здобуття таких відомостей і не заявляли клопотань про витребування судом певних документів.

Також суд зазначає, що, як описано вище, виконавче провадження було відкрите за рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2020 року у справі № 460/3977/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3845 доларів США за договором позики, тобто за особистих майнових правовідносин між вказаними особами за борговими зобов`язаннями.

Відповідно, суд вважає, що відсутні підстави для накладення у спірному випадку арешту на майно та кошти юридичної особи ПП «Світ», яка не була учасником правовідносин між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , а тому не повинна нести тягар відповідальності за грошовими зобов`язаннями ОСОБА_2 .

Посилання скаржника та його представника на норми ст. ст. 366, 371 Цивільного кодексу України та ст. 53-1 Закону України «Про виконавче провадження», зміст яких писано вище, на думку суду, є безпідставним, дані норми не регулюють правовідносин спір щодо яких розглядається судом в межах даного провадження.

Підсумовуючи наведене вище, суд зазначає, що ПП «Світ» не є учасником правовідносин між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , не є стороною виконавчого провадження, скаржником не наведено підстав, передбачених законом чи установчими документами, які покладають на підприємство обов`язок відповідати за зобов`язаннями учасника (засновника).

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржувані дії (відмова) державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Карпи Р.П. щодо накладення арешту на кошти і майно ПП «Світ» є правомірними, а тому у задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 258 261, 352 354, 447 453 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.

Повний текст ухвали складено 14 лютого 2022 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Д.Б. Поворозник