Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.2022 Справа №607/6028/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді В.М.Братасюка,

за участі секретаря - М.О. Мокрій

позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації, Тернопільської міської ради, ОСОБА_3 про визнання рішення про приватизацію незаконним та свідоцтва про право власності недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації, Тернопільської міської ради, ОСОБА_3 про визнання розпорядження Міської адміністрації Тернопільської міської ради народних депутатів Міське бюро технічної інвентаризації №1793 від 24.03.1993 р., щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 незаконним та його скасування, визнання свідоцтва на право власності на житло від 28.04.1993р., що видане Тернопільським бюро технічної інвентаризації в м.Тернопіль про визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності в рівних частинах на квартиру - не дійсним та його скасувати, а також визнання права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку приватизації за ним ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2009р. він ОСОБА_1 успадкував від ОСОБА_6 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 . 16.01.1993р. громадянка ОСОБА_7 (яка ніколи не проживала за даною адресою у відповідності до інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області від 14.04.2019р.) подала заяву на приватизацію квартири по АДРЕСА_3 на підставі довідки про склад сім`ї де зазначено, що за адресою АДРЕСА_3 проживали з 02.04.66р. ОСОБА_4 (наймач) 1928р.н. та з 04.06.1979р. ОСОБА_5 (син) 1962 р.н.. ІНФОРМАЦІЯ_1 . Міським бюро технічної інвентаризації, не перевіривши на відповідність закону подані ОСОБА_7 документи, було видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на житло громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/2 квартири по АДРЕСА_3 на підставі розпорядження №1793. На підставі зазначеного вважає, що рішення про приватизацію квартири по АДРЕСА_3 є незаконним у зв`язку із тим, що громадянка ОСОБА_7 , а також ОСОБА_5 ніколи не проживали в даній квартирі та не являлись наймачем даної квартири, а він до того як його призвали на строкову військову службу з АДРЕСА_3 проживав на першому поверсі з 1952р. без прописки разом із своєї бабцею ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 його мати ОСОБА_6 отримала реєстраційне посвідчення на 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_2 . З огляду на зазначенепросит позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити із зазначених у позові підстав.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подавав.

Представник відповідача Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи без участі представника, щодо вирішення справи покладаються на думку суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позов не подавала.

Заслухавши пояснення учасників справи та здійснивши перевірку доказів судом встановлені наступні обставини.

Як вбачається із ордеру №1187 серія ВК виданого Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради депутатів трудящих 06.10.1976року, ОСОБА_6 , а також членам її сім`ї ОСОБА_9 (сину) та ОСОБА_8 (матері) надано право заняття 2 кімнат загальною площею 36 кв.м. в квартирі АДРЕСА_4 . Ордер видано на підставі рішення Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради депутатів трудящих від 30.08.1976 року №837.

Відповідно до Реєстраційного посвідчення виданого 25.12.1990р. начальником Тернопільського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, посвідчено, що 1/2 частина (половина) житлового будинку АДРЕСА_2 зареєстровано за гр. ОСОБА_6 на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Першою Тернопільською міською держнотконторою 27.11.1990року за реєстровим №3-5599.

Судом встановлено, що 24.03.1993року ОСОБА_7 , наймачем будинку за адресою АДРЕСА_3 , подана заява про оформлення передачі в особисту власність одноквартирний будинок, що займає разом з членами сім`ї ( ОСОБА_5 ) на умовах найму з належними будівлями і спорудами згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» її сім`ї встановлена пільга по безоплатній передачі житла.

Як вбачається із довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири, в будинку за адресою по АДРЕСА_3 мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_4 1928р.н. (прописана з 02.04.1966р.), ОСОБА_5 1962р.н. (прописаний з 04.06.1979р.)

Згідно розпорядження №1793 від 24.03.1993року виданого Міським БТІ встановлено, що від наймача ОСОБА_4 надійшла заява на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , яка використовується нею та членами її сім`ї на умовах найму, мешканці квартири згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» мають пільгу на безоплатну передачу у власність квартири, вирішено оформити свідоцтво про власність на житло у десятиденний термін.

28.04.1993року начальником Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Свідоцтво видано згідно з розпорядженням від 24.03.1993року №1793.

Як вбачається із рішення Тернопільської міської ради №5/21/2008 від 02.10.2008року «Про передачу у приватну власність гр. ОСОБА_5 1/2 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 », з метою належного утримання житлових будинків, керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні, враховуючи, що 1/2 частини будинку знаходиться у приватній власності гр. ОСОБА_6 , рішення постійної комісії міської ради з питань житлово-комунального господарства, благоустрою та надзвичайних ситуацій міська рада вирішила передати у приватну власність гр. ОСОБА_5 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_5 , що становить квартиру АДРЕСА_6 .

Оглянувши копію паспорта громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_1 , виданий Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 1.11.2002року, судом встановлено, в ньому наявний штамп Відділу внутрішніх справ м.Тернополя про реєстрацію по АДРЕСА_3 з 04.06.1979року.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер.

Відповідно до повідомлення Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області №02/9463 від 18.05.2017р., за обліками УДМС України в Тернопільській області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не значаться, паспортом громадянина України не документувались. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 значиться такий як помер.

Як встановлено із довідки та акту ТзОВ «Коменерго-Тернопіль 2» від 05.08.2014 року, ОСОБА_10 проживала в з ОСОБА_5 з 1998року без реєстрації за адресою АДРЕСА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В судовому засідання оглянуто ориганвал інвентарної справи по будинковолодінню за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з положеннями частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

А отже в судовому порядку здійснюється захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи.

Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Вирішуючи спір, суд перш за все повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права.

Частина 2 статті 9 Житлового кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплює за громадянином право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Відповідно до ч.2,3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача займаних квартир (будинків) здійснюється в

спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно п.20, п.21 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Державним комітет України по житлово-комунальному господарству №56 від 15.09.1992р., що діяло на момент приватизації квартири за адресою АДРЕСА_3 , при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення, у довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право па житло.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналізуючи докази, досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволення не підлягають, є надуманими та не обґрунтованими, обставини викладені в позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді, натомість встановлено, що право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 мали виключно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як наймач та член сім`ї наймача, які були прописані та мешкали за вказаною адресою, відсутні і правові підстави для визнання незаконними розпорядження №1793 від 24.03.1993року виданого Міським БТІ, на підставі якого видано Свідоцтво про право власності на житло від 28.04.1993 року, оскільки приватизація квартири була здійснена згідно чинного Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян. Окремо суд наголошує, що не підлягає до задоволення і вимога позивача про визнання за ним права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку приватизації, так як судом встановлено відсутність потенційно порушених прав чи інтересів позивача зокрема відповідачами, окрім того приватизація державного житлового фонду здійснюється

уповноваженими на це органами.

Відсутність обставин, які підтверджували б порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації (вул. За рудкою, 35 м. Тернопіль), Тернопільської міської ради (вул. Листопадова, 5 м. Тернопіль), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_8 ) про визнання рішення про приватизацію незаконним та свідоцтва про право власності недійсним - відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду, у 30-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк