ПОСТАНОВА

Іменем України

03 березня 2022 року м. Кропивницький

справа № 394/953/20

провадження № 22-ц/4809/330/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 04.11.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт» про визнання бездіяльності незаконною та стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт» про визнання бездіяльності незаконною та стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні.

На обґрунтування позову зазначив, що 04 липня 2016 року позивача прийнято на посаду електрогазозварювальника шостого розряду в департамент котлотурбінного виробництва згідно наказу № 16-к від 04.07.2016 року.

Звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України згідно з наказом № 60-к від 18.04.2017 року.

04 липня 2016 року після прийняття позивача на роботу та підписання між позивачем та відповідачем трудового договору, відповідач не надав один екземпляр трудового договору позивачу, чим грубо порушив норми чинного трудового законодавства України.

Зазначено, що робота позивача повязана з капітальним ремонтом блоку № 5 ТЕС «Горазал», Республіка Бангладеш, де він перебував у відрядженні.

Зазначив, що відповідач усно попередив про те, що кожного місяця позивачу буде виплачуватися не вся заробітна плата, а лише 75 % заробітної плати.

По закінченню виконання позивачем всього обсягу робіт по капітальному ремонту блоку № 5 ТЕС «Горазал», Республіка Бангладеш, йому буде виплачено інші 25% заробітної плати.

Згідно штатного розпису наданого позивачу відповідачем, визначено оклад позивача у розмірі 1350 доларів та щомісячну премію у розмірі 450 доларів. Загальна сума заробітної плати складає 1800 доларів.

Виплата щомісячної винагороди відбувається у гривнях по курсу НБУ на дату виплати.

Аванс на відрядження, як частина основної винагороди, при від`їзді з Харкова може видаватися в доларах США.

Позивач зазначив, що у даному штатному розписі немає жодного слова про те, що позивачу кожного місяця буде виплачуватися лише 75 % заробітної плати. Таким чином, відповідач самовільно та без згоди позивача, відразу після підписання трудового договору між ними погіршив умови праці позивача та безпідставно зменшив йому розмір заробітної плати.

18 квітня 2017 року після виконання позивачем всього обсягу робіт, визначеному трудовим договором, позивач був звільнений з роботи з посади електрогазозварювальника за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України (наказ № 60-к від 18.04.2017 року).

Впродовж останніх трьох років позивач неодноразово телефонував до представника відповідача з проханням виплатити борг по заробітній платі у розмірі 25 %.

Станом на 16 листопада 2020 року відповідачем так і не сплачений борг по заробітній платі позивачу за період з 04.07.2016 р. по 18.04.2017 р.

Доказом вищевказаних порушень є інформація з поточної виписки за контрактом (період виписки 01.07.2016 по 25.05.2017 року), номер контракту: , де на сторінці 11 вказано останнє зарахування на картку позивача 19 травня 2017 року у сумі 51793,82 грн.

Позивач був звільнений з посади електрогазозварювальника шостого розряду в департаменті котлотурбінного виробництва ТОВ «Харківенергоремонт» 18 квітня 2017 року, а заробітна плата на його особовий рахунок надійшла 19 травня 2017 року, тобто через місяць після його звільнення.

Позивач зазначив, що за період роботи позивача з 04.07.2016 року по 18.04.2017 року в порушення умов трудового договору відповідач затримував виплату винагороди за умовами договору, повний розрахунок при звільненні з позивачем не було проведено.

Згідно виписки по заробітній платі, наданої відповідачем, борг по заробітній платі позивача складає 3856 доларів.

Офіційний курс долара (НБУ) станом на 12 листопада 2020 року становить 28,1610 за 1 грн. Відповідно загальна сума заборгованості становить - 108588,816 грн. (3856,00 х 28,1610)

Позивач просив суд визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо несплати позивачу заробітної плати у день звільнення 18 квітня 2017 року та стягнути з відповідача (ТОВ «Харківенергоремонт») на користь позивача невиплачену при звільненні заробітну плату за період роботи в ТОВ «Харківенергоремонт» з 04.07.2016 року по 18.04.2017 рік у сумі 108 588, 80 грн. /а.с.1-7/.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 04.11.2021 позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Суд першої інстанції не в повному обсязі встановив дійсні обставини по справі та не прийняв до уваги докази надані відповідачем на спростування позову.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28.12.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28.12.2021 справу призначено до розгляду.

До суду не надано відзив на апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що

04.07.2016 року позивача прийнято на роботу в ТОВ «Харківенергоремонт» на посаду електрозварювальника шостого розряду /а.с.9, 64,111 т. 1/.

18.04.2017 року позивача звільнено займаної посади за власним бажанням /а.с. 9, 66, 110 т. 1/.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно ст. 24 КЗпП України трудовий договір може бути укладений усно, для цього достатньо усне волевиявлення обох сторін з оформлення прийняття на роботу наказом чи розпорядженням. Відповідальність за неналежне оформлення трудового договору покладається на власника або уповноважений ним орган.

В разі укладання трудового договору у письмовій формі, він (договір) укладається у двох екземплярах - кожній із сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем (керівником підприємства) був укладений усний трудовий договір,зазначені обставини стронами не заперечувалось /а.с. 9, 64, 111 т. 1/

Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем невірно тлумачиться зміст ст. 24 КЗпП України, оскільки в даному випадку (прийняття на роботу працівника) та направлення його в подальшому за межі України до іншої держави трудовий договір (контракт) повинен укладатись у письмовій формі, про що прямо вказано у п. 2 ч. 1 ст. 24 КЗпП України.

Суд першої інстанції встановив, що позивач відбув у відрядження до Республіки Бангладеш , для проведення ремонтних робіт.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України передбачено, щ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до штатного розпису /а.с. 8 т. 1/, виданого на ім`я позивача, який виконує роботи по капітальному ремонту блоку № 5 ТЕС «Горазал», Бангладеш по професії електрозварювальник 6 розряду, з урахуванням положення про умови праці щомісячна винагорода складає: 1525грн - оклад; основна винагорода еквівалент 1350 доларів США, преміальна частина еквівалент 450 доларів США, загальна сума еквівалент 1800 доларів США.

Виплата здійснюється в гривнях по курсу НБУ на час виплати.

Умови виплати щомісячної винагороди зазначені в положенні.

Після підписання даного штатного розпису працівник підтверджує, що ознайомлений та приймає вимоги Положення про умови праці працівників ТОВ «Харківенергоремонт» під час капітального ремонту блока № 5 ТЕС «Горазал» Республіка Бангладеш.

Зазначений документ підписано директором ТОВ «Харківенергоремонт» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (позивачем у справі).

Даний штатний розпис, як в ньому відображено, є додатком до Положення про умови праці працівників ТОВ «Харківенергоремонт» під час капітального ремонту блоку № 5 ТЕС «Горазал», Республіка Бангладеш.

Суд першої інстанції зазначив, що наданий позивачем штатний розпис підписаний керівником підприємства та має печатку підприємства, він не визнаний нікчемним, теперішнє керівництво відповідача не зверталось до правоохоронних органів з приводу зловживання або перевищення службових обов`язків колишнім директором ОСОБА_2 .

Питання складання штатного розпису, його змісту та відповідності до встановлених стандартів лежить на відповідальних працівниках підприємства.

На позивача в силу його обізнаності (освіти) не може бути покладено цей обов`язок та він не може зазнавати утиску його трудових прав, з приводу неналежного складання документу, відповідно це і не може слугувати обмеженням його трудових прав з приводу належної винагороди в разі виконання обумовленого виду робіт.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що наданий штатний розпис /а.с. 8 т. 1/ підписаний керівником підприємства з відтиском печатки в розумінні ст. ст. 77, 78, 79,80 ЦПК України є належним, допустимим, достовірним, достатнім доказом наявності обставин, гарантованої відповідачем виплати позивачу заробітної плати (винагороди) за період роботи по капітальному ремонту блоку № 5 ТЕС «Горазал» Республіка Бангладеш.

Також судом визнано, як належний, допустимий, достовірний та достатній доказ виписку заборгованості по заробітній платі наданої позивачем /а.с.19 т.1, а.с. 68 т. 2/, оскільки в ній відображено нарахування заробітної плати відповідно штатного розпису, та відповідачем не акцентувалось питання щодо підробки даного документу позивачем.

Крім того, суд першої інстанції прийняв до уваги виписка за контрактом /а.с.13-19 т.1/, відповідно до якої позивачу відповідачем починаючи з 14.10.2016 року по 19.05.2017 року було перераховано коштів на загальну суму 383370,48 грн. (не оспорювалось сторонами в судовому засіданні).

Суд першої інстанції не прийняв, як належний доказ на спростування позову , наказ від 11.07.2016 року № 11.07/03 /а.с. 71 т. 1 в якому зазначені добові з 12.07.-31.12.2016 року - 35 доларів США, з 01.01.2017 - 60 доларів США.

Суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що допис в зазначеному наказі, щодо добових, є насамперед намаганням відповідача уникнути сплатити належної позивачу винагороди в обумовленому розмірі.

Суд першої інстанції зазначив, що разом з тим з даного наказу вбачається, що позивач був направлений в Республіку Бангладеш ТЕС «Горазал» за контрактом, однак сам контракт відповідач не надав суду, тільки його представник вказав, що трудовий договір укладався усно.

Відповідно до посвідчення про відрядження від 11.07.2016 року /а.с.156-157 т.1/- позивача відряджено до Республіки Бангладеш ТЕС «Горазал».

Суд першої інстанції не визнавав належними та допустимими доказами, надіслані відповідачем картки рахунку № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2, НОМЕР_3, /а.с. 45-51, 52-56, 58-62, т. 1/, оскільки вони сформовані 17.12.2020 року, а не в 2016-2017 роках.

Накази про зміну посадових окладів /а.с.57, 72-77 т. 1/ не завірені належним чином печаткою підприємства.

Розрахувально-платіжні відомості /а.с.78-108 т. 1/ в силу шрифту взагалі не читаємі.

Надіслані представником відповідача положення та штатний розпис на ім`я ОСОБА_4 /а.с. 179-186 т. 1/ суд не прийняв до уваги, оскільки він не стосується предмета позову.

В табелях робочого часу /а.с. 188-215 т. 1/ зазначено, що робочий час позивача складав 8 годин, але зазначені документи є світлокопіями і також поряд з іншими належним чином відповідачем не завірені.

Суд першої інстанції зазначив, що перелічені документи, надані представником позивача, не можуть вважатись належними та достовірними.

Приймаючи до уваги встановлені обставини суд першої інстанції зробив висновок, що у відповідача наявна перед позивачем заборгованість по заробітній платі,яка вираховується наступним чином: 15561 доларів США (сума вказана в довідці а.с. 19 т. 1, а.с. 68 т. 2) х 26,81 грн. (курс долара США станом на 18.04.2021 року - день звільнення позивача) = 417190,41 грн. -383370,48 грн. (сума проведених виплат, поточна виписка за контрактом а.с.13-18 т. 1) = 33819,93 грн. (сума заборгованості по заробітній платі). Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд першої інстанції зробив висновок, що відповідач безпідставно, допустивши бездіяльність, не здійснив повний розрахунок по заробітній платі з позивачем у день його звільнення.

Суд першої інстанції зазначив, що в розумінні ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, а тому в задоволенні заяви представника відповідача, оскільки не знайшов в судовому засіданні факт нарахування та невиплати позивачу добових, про застосування строку позовної давності слід відмовити.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу №16 - к від 04.07.2016 року позивач прийнятий електрогазозварювальником шостого розряду в Департамент котлотурбінного виробництва ТОВ «Харківенергоремонт» /а.с.9, 64,111 т. 1/.

18.04.2017 року позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням /а.с. 9, 66, 110 т. 1/.

В матеріалах справи відсутній письмовий трудовий договір.

Сторони визнали, що між позивачем та відповідачем (керівником підприємства) був укладений усний трудовий договір /а.с. 9, 64, 111 т. 1/.

З матеріалів справи вбачається, що позивач після прийняття на роботу електрогазозварювальником шостого розряду, перебував у відрядженні в Республіці Бангладеш .

Матеріалами справи підтверджено факт перебування позивача у відрядженні в Республіці Бангладеш по виконанню робіт пов`язаних з капітальномим ремонтом блоку № 5 ТЕС «Горазал».

Звертаючись у суд з позовом, позивач зазначав, що відповідач має заборгованість по заробітній платі за період роботи з 2016 по 2017 роки, при цьому посилався на копію штатного розпису /а.с. 8 т. 1/, в якому визначено щомісячну винагороду, яка складається із окладу в розмірі 1525грн, основної винагороди - еквівалент 1350 доларів США, преміальної частини - еквівалент 450 доларів США, загальна сума еквіваленту -1800 доларів США.

Оцінючи зазначений доказ можливо зробити висновок, що зазначені умови визначені в штатному розкладі на період виконання робіт по капітальному ремонту блоку № 5 ТЕС «Горазал», Бангладеш по професії електрозварювальник 6 розряду.

Виплата здійснюється в гривнях по курсу НБУ на час виплати.

Умови виплати щомісячної винагороди зазначені в положенні.

Після підписання даного штатного розпису працівник підтверджує, що ознайомлений та приймає вимоги Положення про умови праці працівників ТОВ «Харківенергоремонт» під час капітального ремонту блока № 5 ТЕС «Горазал» Республіка Бангладеш.

Зазначений документ підписано директором ТОВ «Харківенергоремонт» Проніним А.К. та ОСОБА_1 (позивачем у справі).

Даний штатний розпис, як в ньому відображено, є додатком до Положення про умови праці працівників ТОВ «Харківенергоремонт» під час капітального ремонту блоку № 5 ТЕС «Горазал», Республіка Бангладеш.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції помилково прийняв до уваги докази надані позивачем на підтвердження позову і відповідно вони є неналежними, не знайшли свого підтвердження, оскільки суд першої інстанції дав належну оцінку кожному доказу наданих позивачем, а відповідач в розумінні глави 5 (докази та доказування), зокрема ст.. 81 ЦПК України не надав належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

Відповідач по справі не довів, належними та допустимими доказами, що заборгованість, яка виникла перед позивачем є добовими у зв`язку з відрядженням, а не заробітною платою, яку повинен був отримувати позивач по справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

У відповідності до ст. 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про оплату праці» при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

При кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку (ст. 30 Закону України «Про оплату праці») .

Ст. 94 КЗпП України вказує, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 ст. 96 КЗпП України системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики). Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Статею 115 КЗпП України визначено порядок виплати заробітної плати.

Статею 116 КЗпП України визначено порядок виплати всіх сум , що належать, що при звільненні працівникові.

Ст. 43 Конституції України регламентовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією із визначальних ознак зарплати як виду трудового доходу є те, що розмір оплати визначається по заздалегідь визначених нормах і розцінках. Сукупність цих настанов визначає певний тип (вид) організації оплати праці.

Виплата усіх сум, що належать працівнику повинна бути здійснена підприємством, установою, організацією у день його звільнення.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт», залишити без задоволення.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 04.11.2021 , залишити без змін.

Повний текст постанови складено 14.03.2022.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: