Справа № 444/3181/21
Провадження № 2/444/170/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

01 березня 2022 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, як орган опіки і піклування про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, як орган опіки і піклування про позбавлення батьківських прав. Просить позбавити відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно його дитини, а саме дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з підстав зазначених у позові.

Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином. Однак, на адресу суду подала клопотання в підтримку позову на підставі заявлених мотивів та просить справу слухати у їх відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від відповідача не надходило на адресу суду клопотань, письмових пояснень, відзиву на позовну заяву.

Третя особа - представник виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, як орган опіки і піклування в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву, в якій просить слухання справи проводити у його відсутності. Вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дитини, а саме дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про що подав висновок.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позивач - ОСОБА_4 05.11.2015 року зареєструвала шлюб із відповідачем ОСОБА_2 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №181. Як наслідок нею було змінено прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 .

Однак, рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13.08.2018 року у справі № 444/2988/17, провадження № 2/444/325/2018 даний шлюб було розірвано. Дане рішення суду набрало законної сили 13.09.2018 року, що підтверджується його копією (а.с. 17-18).

Судом встановлено, що у шлюбі у сторін народилася одна дитина - дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видане Зіболківською сільською радою Жовківського району Львівської області 21.04.2016 року (а.с. 19).

Батьком дитини є відповідач у справі, ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу із відповідачем - ОСОБА_2 позивач 13.07.2019 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 у Жовківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що цього ж дня було складено відповідний актовий запис № 80. Після державної реєстрації шлюбу нею змінено прізвище на ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , яке видане Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 13.07.2019 року (а.с. 20).

Дитина сторін - ОСОБА_3 , весь час перебувала на утриманні позивачки.

З копії постанови Жовківського районного суду Львівської області від 31.01.2017 року у справі № 444/185/17, провадження № 3/444/142/2017 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушеня, а саме за вчинення домашнього насильства по відношенню до позивачки та відносно нього було застосовано адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 30 (тридцять) годин (а.с.22).

Також ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушеня, а саме за вчинення домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_9 та піддано адміністративному стягненню у виді громадських робіт на строк 30 (тридцять) годин постановою Жовківського районного суду Львівської області від 13.02.2018 року у справі № 444/375/18, провадження № 3/444/155/2018 (а.с.23).

Судом встановлено що дитина ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за адресою, де і зареєстрований відповідач, однак фактично за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується копією довідки № 1339, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 04.10.2021 року (а.с. 24).

Також судом встановлено, що відповідач заподіював домашнє насильство і по відношенню до своєї малолітньої дочки - ОСОБА_3 . Зокрема дитині було встановлено діагноз струс головного мозку.

Як вбачається із копії виписного епікризу з медичної карти № 8340, який виданий Комунальною міською дитячою клінічною лікарнею міста Львова від 29.06.2016 року (а.с.26), ОСОБА_3 отримала травму від удару в голову нетверезим батьком 17.06.2016 року близько 20 год. Дитина була госпіталізованою у відділення невідкладної хірургії, в подальшому - 18.06.2016 року була переведена в профільне нейрохірургічне відділення.

Згідно характеристики № 1338, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 04.10.2021 року (а.с.27) на жителя села Зіболки, ОСОБА_2 , вбачається, що за час проживання на території села Зіболки його поведінка характеризується як погана. Участі в громадському житті села не приймає, постійної роботи не має, притягався до адміністративної відповідальності, зловживає спиртними напоями, часто влаштовує скандали і бійки вдома.

Відповідач не бере жодної участі у вихованні та утриманні власної дочки.

Як вбачається із змісту Постанови Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою важливі правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Про ухилення від обов`язків виховувати дитину, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мова може йти лише за умови винної поведінки особи, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Судом встановлено з позовної заяви і це не спростовано відповідачем, що починаючи із серпня 2018 року батько дитини, відповідач у справі, з нею не бачиться, не проводить часу, навіть не проявляє жодного інтересу до дитини, не цікавиться її життям, хоча з боку позивачки не було жодних перешкод у спілкуванні відповідачу із дитиною, навпаки вона була заінтересована в тому, щоб відповідач приділяв час їх спільній дитині, дочці, щоб вона не відчували нестачі батьківської уваги та любові, хоча вона і мала певний страх за життя та здоров`я дитини, оскільки відповідач фактично постійно перебуває в стані алкогольного сп`яніння, його поведінка є неадекватною. Позивач ніколи не чинила перешкод відповідачу у спілкуванні з дочкою, їхнім зустрічам.

Вищенаведене підтверджується копією листа № 02-14/2155 від 13.10.2021 року (а.с.28) у якому Жовківська міська рада Львівського району Львівської області повідомила, що гр. ОСОБА_2 щодо перешкод йому у спілкуванні, побаченні з дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Жовківську міську раду не звертався.

Також, як вбачається із копії листа Відділу поліції № 2 Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області № м-318/01/42-21 від 13.10.2021 року (а.с. 29), згідно даних ІТС ІПНП гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з будь-якими проханнями, клопотаннями, заявами, скаргами відносно дочки ОСОБА_3 та матері дитини, ОСОБА_1 , щодо перешкод йому у спілкуванні, побаченні з дитиною не зареєстровано.

Ухилення від виховання дитини батьком, відповідачем у справі, є наслідком винної його поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Як визначено ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей .

З копії довідки № 01-20/53, яка видана Жовківським центром дитячої та юнацької творчості відділу освіти Жовківської міської ради 07.10.2021 року (а.с. 30) вбачається, що батько вихованки школи раннього розвитку «Малюк» Жовківського центру творчості (з 01.09.2021 року) ОСОБА_3 , зі слів керівника гуртка, не приводить і не забирає дитину після занять, не бере участі у батьківських зборах, не спілкується з керівником гуртка.

Згідно копії довідки № 49, яка видана 11.10.2021 року Жовківським закладом дошкільної освіти № 1 відділу освіти Жовківської міської ради Львівського району Львівської області (а.с. 31) стверджується те, що дитину в садочок мати (позивач у справі) приводить сама, дитина охайно завжди одягнута, садочок відвідує регулярно. Мама завжди цікавиться поведінкою дитини в садочку і дослуховується до всіх порад вихователя. Батько не приймає участі у вихованні дитини. З боку вихователів та адміністрації немає ніяких зауважень до мами на рахунок виховання дитини.

Крім того, з копії довідки, яка видана Комунальним некомерційним підприємством Жовківської міської ради Львівського району Львівської області «Жовківська лікарня», зокрема лікарем ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 32) вбачається, що лікуванням дитини ОСОБА_3 займається виключно мама. Батько, ОСОБА_2 , жодної участі не брав.

Наведене свідчить, що батько дитини, тобто відповідач у справі, самоусунувся від виховання дочки, не цікавиться її життям, є байдужим до її інтересів.

Водночас зі сторони позивача створені всі належні умови для проживання, навчання та виховання неповнолітньої дитини.

ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 , який працює у ТзОВ «ВМ Стиль», що підтверджується копією довідки про доходи, яка видана ТзОВ «ВМ Стиль» (а.с. 33).

З копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1009, яка видана Остриською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області 18.10.2021 року (а.с. 34) вбачається, що позивач - ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , однак за даною адресою не проживає. З чоловіком та дітьми фактично проживає у АДРЕСА_3 , що підтверджується копією акта обстеження матеріально-побутових умов від 11.10.2021 року, який складений депутатом Жовківської міської ради Кильник В. І. та сусідами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (а.с. 35).

Факт належного виховання та забезпечення потреб дітей з позивача сторони та зі сторони її чоловіка, підтверджується копією акта оцінки та висновку потреб сім`ї від 18.10.2021 року, який складений КЗ ЖМР «ЦНСП» (а.с. 36). З даних документів вбачається, що біологічний батько ОСОБА_3 , відповідач у справі, не бере участі у вихованні своєї дитини, а чоловік позивачки - ОСОБА_7 має намір усиновити ОСОБА_3 .

З копії вироку Жовківського районного суду Львівської області від 21.04.2021 року у справі № 444/998/21, провадження № 1-кп/444/180/2021, який набрав законної сили 22.05.2021 року (а.с. 43-44) затверджено угоду про визнання винуватості від 21.04.2021 року, укладену між прокурором Жовківської окружної прокуратури Ненчином Романом Павловичем та обвинуваченим ОСОБА_2 в присутності захисника Скоропада Михайла Дмитровича в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 . ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць. Згідно ч.4 ст.70 КК України з урахуванням призначеного вироком Жовківського районного суду Львівської області від 19.03.2021 року покарання у виді арешту строком 4 місяці шляхом повного складання призначених покарань остаточно призначено покарання ОСОБА_2 у виді арешту строком 5 (п`ять) місяців.

Суд вважає, що засудження відповідача за вчинення злочину свідчить про його негативну репутацію.

Позивачка звернулася в орган опіки та піклування, Виконавчий комітет Жовківської міської ради Львівського району Львівської області з метою отримання висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дитини, а саме дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На засіданні комісії з питань захисту прав дітей 12.10.2021 року комісія вирішила пропонувати виконкому Жовківської міської ради Львівського району Львівської області вважати доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та надати висновок суду, що вбачається з копії протоколу № 12 комісії з питань захисту прав дітей від 12.10.2021 року (а.с. 45).

01.02.2022 року на адресу суду представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, як орган опіки і піклування надав висновок опікунської ради Жовківської міської ради Львівського району Львівської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

А тому позивач, як матір дитини, звернулася в суд із позовом про позбавлення батьківських прав відповідача.

Суд вважає, що наведені позивачем обставини, які підтверджені відповідними доказами, свідчать про те, що відповідач у справі не піклується жодним чином про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує зі своєї сторони необхідного харчування, медичного догляду, лікування дочки, не спілкується з дитиною.

Наведене вище в комплексі підтверджує, що відповідач байдужий до інтересів дитини, не має наміру виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання дочки в майбутньому.

При вирішенні цього спору, суд виходить з інтересів дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, згідно з якими дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків.

Згідно із статтею 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до статті 150 цього Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов`язком.

Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення у справі «Хант проти України»).

У справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дочки, самоусунувся від таких, свідомо нехтує такими, не цікавиться її життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не створює умов для нормального спілкування з ними, суд приходить до висновку, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки таке позбавлення батьківських прав буде в повній мірі відповідати інтересам самої дитини, її належному догляду та вихованню зі сторони матері.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 167 СК України особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання.

У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зроблено правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно його дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 (місце проживання зареєстровано: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_4 виданий Жовківським РВ ГУДМС України у Львівській області) на користь держави судовий збір в розмірі - 992,40 грн., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Одночасно роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя: Зеліско Р. Й.