Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Стегней К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву позивача ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Ужгородський відділ державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області суду із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Ужгородський, Ужгородський відділ державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за яким просить суд: визнати виконавчий напис № 92440 від 15 липня 2021 року вчиненим приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення заборгованості з позивача ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Веллфін»» заборгованості у сумі 122046,00 гривень таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивований тим, що приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною 15.07.2021 року вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованості в сумі 121 296, 00 гривень, за кредитним договором № 431238 від 13.04.2018 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін».

Вказаний виконавчий напис звернено стягувачем до примусового виконання, що підтверджується заявою ТзОВ «Веллфін» від 11.08.2021. На підставі вказаної заяви головним державним виконавцем Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) Созанською М.Г. розпочато виконавче провадження № 66625563, настанова про відкриття якого винесена 27.08.2021.

Позивач вважає, що чинений виконавчий напис є незаконним та таким, що порушує права позивача ОСОБА_1 на ринку фінансових послуг, що проявляється у позасудовому стягненні суми заборгованості, яка не є безспірною та включає в себе непередбачені договором суми, нарахування непропорційно великої суми компенсації (понад 50%) у разі невиконання зобов`язання за договором, а також стягнення суми боргу поза межами строку позовної давності. Крім цього, виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушеннями ст. 12, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, оскільки нотаріусом не дотримано умов закону щодо вчинення виконавчого напису та перевірки документів, які підтверджують безспірність вимог стягувана.

Примусове виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса призвело до порушення прав ОСОБА_1 не тільки як споживача, але і як учасника цивільних правовідносин в цілому, що проявилося у неможливості розпорядження коштами, користування банківськими рахунками, незаконного звернення стягнення на частину отриманої заробітної плати, а також створює незручності роботодавцю, додаткове навантаження на бухгалтера та керівника та має наслідком виникнення неприязних відносин в колективі, що порушує право ОСОБА_1 на належні умови праці та на повагу до приватного життя.

Вважає, що сума, яка підлягає стягненню за оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса, не є безспірною, оскільки до стягнення за виконавчим написом нотаріуса включено суму компенсації, що перевищує вартість наданої фінансової послуги в 38 разів.

Зокрема, відповідно до змісту виконавчого напису, складовою частиною суми, що підлягає стягненню, є відсотки за користування кредитом в сумі 118 296,00 грн. При цьому, сам кредит був виданий споживачу в сумі 3000 грн.

Таке нарахування відсотків за кредитним договором не відповідає його умовам.

Відповідно до п. 1.5.1 договору, Позичальник сплачує 1.8% від суми позики за кожен день користування кредитом, що складає 54 гривні (3000*1.8%).

Згідно змісту виконавчого напису нотаріуса, нарахування здійснено за період з 13.04.2018 до 01.03.2020 року, що складає 720 календарних днів: Березень 2018 19, Квітень 2018 30, Травень 2018 31, Червень 2018 30, Липень 2018 31, Серпень 2018 31, Вересень 2018 30, Жовтень 2018 31, Листопад 2018 30, Грудень 2013 31, 2019 365, Січень 2020 31, Лютий 2020 29, 01 Березня 2020 1.

Таким чином, нарахування відсотків в розмірі 1.8 % від суми заборгованості за договором за кожен день прострочення повинно б обчислюватися за таким розрахунком: 54*720 = 38 800 грн., однак, аж ніяк не 118 296,00 грн.

При цьому, звертає увагу суду, що п. 1.5.2 договору надано право позикодавцю змінювати процентну ставку у випадку прострочення боржника, шляхом її збільшення ще на 2 %. Однак, така зміна можлива тільки у випадку розміщення Позикодавцем письмової вимоги у особистому кабінеті Позичальника. Жодних вимог в особистому кабінеті позичальника позикодавець не розміщував, підтвердженням чого слугують скрін-шоти вмісту сторінок та вкладок з особистого кабінету ОСОБА_1 .

З долучених доказів вбачається, що позикодавець не здійснював жодного листування з позичальником за весь період кредитних відносин.

Разом з тим, навіть у випадку наявності такого повідомлення, сума відсотків, що підлягає стягненню не могла досягти обчисленого розміру. Зокрема, у випадку збільшення відсотків за договором ще на 2 %, відсоток за користування кредитом міг би становити" 3,8% за кожен день, що в гривневому еквіваленті складало б 114 гривень щоденно (3000*3,8%). Таким чином, найвища можлива сума навіть за цими умовами договору, що могла б бути нарахована як відсотки за користування кредитом складає 114*720= 82080 грн., в той же час нарахована сума відсотків майже наполовину більша від максимально можливої.

Відтак, умови договору, які передбачають нарахування відсотків, що порушують дисбаланс договірних прав та обов`язків є спірними, якою є і сума коштів, нарахована на підставі цих умов.

З метою встановлення методики розрахунків суми, що підлягає до стягнення за оспорюваним виконавчим написом, приватному нотаріусу Грисюк О.В. на офіційну адресу, вказану в реєстрі нотаріусів ( АДРЕСА_1 ), було скеровано запит споживача про надання інформації та витребування копій документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису, що підтверджується описом вкладення та квитанціями про оплату поштового відправлення. Однак, поштове відправлення було повернуто відправнику. Вказані обставини підтверджуються офіційною інформацією, розміщеною на сайті підприємства поштового зв`язку АТ «Укрпошта» в розділі «трекінг поштового відправлення».

У зв`язку з наведеним адвокатом позивача скеровано адвокатський запит до Міністерства юстиції України про надання інформації щодо офіційної адреси місця знаходження та можливого зупинення діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_2 .

Згідно листа Центрального регіонального управління Міністерства юстиції України від 19.10.2021, наказом Міністерства юстиції України № 1523/6 від 08.10.2021 діяльність приватного нотаріуса Грисюк О. В. зупинена, а Центральним міжрегіональним управлінням юстиції направлено до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю Грисюк О.В.

У зв`язку з наведеним, позивачем не отримано документів з нотаріальної справи, які стали підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса.

Оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса передбачено стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у виді тіла кредиту (основної вимоги) та відсотків за користування кредитом (додаткової вимоги).

Положеннями кредитного договору чітко регламентовано дату виконання обов`язку позичальника щодо сплати основної вимоги. Зокрема, відповідно до умов п. 3.1. позика має бути повернути 13.05.2018.

Відтак, перебіг позовної давності щодо вказаної суми почався з наступного дня після: сливу строку виконання зобов`язання, тобто розпочався 14.05.2018 і завершився через 3 роки.

Строк позовної давності щодо стягнення основної вимоги розпочав свій перебіг 14.05.2018 і тривав три роки та завершився у відповідний місяць, тобто 13.05.2021.

Оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинено 15.07.2021 року, тобто після впливу строку позовної давності щодо стягнення основної вимоги.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 15.07.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та Позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Враховуючи наведене, позивач просить суду визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, який вчинений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. №92440 від 15.07.2021 про стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованості у розмірі 122046,00 грн. та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу з гумі 15500 грн.

Ухвалою від 03.11.2021 року відкрити провадження у даній справі Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, клопотань до суду не подавала. ЇЇ представник адвокат Бургарт Т.І. подала до суду заяву від 03.02.2022 року в якій просить розгляд справи здійснювати без участі позивача та її представника.

Відповідач ТОВ «Велфін» в судове засідання не з`явився, будь яких письмових заяв до суду не подав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна в судове засідання не з`явилася, причини неприбуття суду не повідомила, письмових заяв не подала.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ужгородський відділ державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився, причини неприбуття суду не повідомив, письмових заяв не подав.

Судове засідання у справі було призначене. 03.02.2022 року на 15 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 08.02.2022 року.

Повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» було укладено договір позики №431238 від 13.04.2018 року, відповідного до якого позичкодавець надав позичальникові грошові кошти в позику в сумі 3000 грн. зі строком позики до 13.05.2018 року 1,8 % від суми позики, щоденно за кожен день користування позикою в межах строку позики, зазначеного в нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Відповідач свої зобов`язання за договором виконав, надавши позивачу позику у сумі 3000,00 грн.

Суд встановив, що 15 липня 2021 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, ОСОБА_2 , видала на підставі п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, виконавчий напис, реєстр № 92440, за яким з ОСОБА_1 , за договором кредиту № 431238 від 13.04.2018, укладеним з ТОВ «Веллфін», на користь відповідача звернуто стягнення на заборгованість за період з 13 квітня 2018 року по 01 березня 2020 року на суму 121 296,00 грн., а також 750 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача в загальному розмірі 122 046,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Созанської М.Г. відкрито виконавче провадження ВП № 66625563 від 27.08.2021 року про примусове виконання виконавчого напису нотаріусу Грисюк О. В. від 15.07.2021, реєстр № 92440.

Головним державним виконавцем Созанською М.Г. постановлено постанову ВП №66625563 від 04.10.2021 року про арешт майна боржника.

Головним державним виконавцем Созанською М.Г. постановлено постанову ВП №66625563 від 27.10.2021 року про арешт коштів боржника.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Згідно пункту 1 цього Переліку, виконавчі написи на договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, вчиняються лише тоді, коли такі договори посвідчені нотаріально.

Пункт 2 Переліку, на підставі якого вчинено спірний виконавчий напис на договорі кредиту, що не є нотаріально посвідченим, втратив свою силу згідно Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15.

Разом з тим, стаття 88 Закону України «Про нотаріат» містить імперативну норму про те, що виконавчий напис нотаріуса видається лише якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, у відносинах між юридичними особами не більше року, або ж законом встановлений більший строк давності для певної конкретної вимоги.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18).

З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача.

Заборгованість за кредитним договором в оскаржуваному виконавчому написі відповідач просить стягнути за період з 13 квітня 2018 року по 01 березня 2020 року.

Договір позики укладено 13.04.2018 року, при цьому строк, на який позичальнику надано кредит до 13.05.2018 року.

Як вбачається із змісту договору позики № 431238 від 13.04.2018 строк позики за цим договором складає 30 днів, та позика має бути повернута згідно графіку розрахунків до 13.05.2018.

Згідно з виконавчим написом від 15.07.2021 року стягнення заборгованості проводиться за період з 13.04.2018 року по 01.03.2020 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Однак, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 711/6227/14-ц.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, нараховування передбачених кредитним договором процентів за кредитом припинилося після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів безспірності заборгованості.

Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат».

Разом з тим, суд зазначає, що приватний нотаріус вчиняючи виконавчий напис від 15.07.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 92440, керувався пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 року скасовано, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Грисюк О.В. 15.07.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Матеріалами справи не встановлено та в порушення вимог статті 81 ЦПК України відповідачем не підтверджено, що укладений між банком та ОСОБА_1 договір позики № 431238 від 13.04.2018 року, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем визначених документів.

Дані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного цивільного осуду у складі Верховного Суду від 21.10.2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), яка є обов`язковою для застосування в силу приписів частини четвертої статті 263 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивача визнає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Що стосується витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується копією договору про надання правової допомоги адвокатом від 29.09.2021; копією акту прийняття-здавання наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, додатковою угодою до договору про надання правової допомоги від 29.09.2021.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 15 500 грн., оскільки відповідачем не було заявлено про зменшення зазначеної суми витрат.

Питання щодо розподілу судових витрат у частині стягнення судового збору у цій справі судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та не сплачував судовий збір, а стягнення судових витрат у такому випадку з відповідача на користь держави не передбачена ст. 141 ЦПК України.

Керуючись cт.ст. 10, 81, 89, 141, 263-265, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, вчинений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною № 92440 від 15.07.2021 про стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованості у розмірі 122 046,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (вул. Г. Севастополя, 48, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 витрати ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 08.02.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова