Справа № 515/1054/20
Провадження № 2/515/126/22
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2022 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Тимошенка С.В.

за участю: секретарів судового засідання Комерзан Л.І., Коренчук О.Е.

представників позивача (за довіреністю) Боднар Т.Г., Корецької М.П.

представника відповідача - адвоката Дукіна С.В.

представника третьої особа (за довіреністю) Шалар Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області циві- льну справу за позовом Білгород-Дністровської районної державної адмінстрації Одеської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Татарбунарська мі- ська рада Одеської області,

про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2020 року Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області в особі виконуючого обов`язки її голови Куделя О.І. звернулася до суду з позовною заявою, в якій проси- ла позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ня, та стягувати з нього аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття.

Ухвалою суду від 27.08.2020 р. було відкрито провадження у справі в порядку загального позо- вного провадження та справу призначено до підготовчого розгляду на 27.10.2020 р.

Ухвалою суду від 27.10.2020 р. провадження у справі було зупинено до розгляду іншої справи.

Ухвалою суду від 25.11.2021 р. було поновлено провадження у справі, замінено первісного по- зивача - Татарбунарську районну державну адміністрацію Одеської області на її правонаступника - Білгород-Дністровську районну державну адміністрацію Одеської області та справу призначено до підготовчого розгляду на 09.12.2021 р.

Ухвалою суду від 14.02.2022 р. було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - орган опіки та піклування в особі Татарбунарської міської ради Одеської області, закрито підготовче провадження та призна- чено справу до розгляду на 24 лютого поточного року на 15.00 год.

В обгрунтування позовних вимог сторона позивача посилалася на наступні обставини.

ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , від якого у них народилися діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Татарбунарсь- кого районного суду Одеської облаті від 24.10.2006 р. шлюб між ним розірвано. Після розлучення діти залишилися з матір`ю та проживали разом. Відповідач допомагав матеріально своїй колишній дружині, але участі у вихованні сина не приймав, не цікавився його успіхами. Після смерті матері ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 проживає в родині бабусі та дідуся ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . З весь цей час відповідач не цікавився життям сина, не підтримував його мо- ральна та матеріально, не вживав заходів щодо оформлення пенсії по втраті годувальника, вступу дитини до навчання. Фактично ОСОБА_2 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'- язків, не займається вихованням та утриманням сина, не піклується про його фізичний та духов- ний розвиток, не спілкується з ним. За таких обставин просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина.

У судовому засідання представник позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, напо- лягаючи на їх задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково. Заперечуючи проти позбавлення відповідача батьківських прав, посилався на те, що відповідач після розлучення з ОСОБА_3 залишив їй та двом неповноліт- нім дітям квартиру АДРЕСА_1 , в якій і зареєстрований неповнолітній ОСОБА_1 . Він добровільно за усною домовленіс- тю з колишньою дружиною ОСОБА_3 надавав грошові кошти на утримання сина, за які вона купувала одяг, продукти харчування та необхідні речі навчання. Даний факт підтверджується тим, що колишня дружина не зверталася відносно нього до суду із заявою про примусове стягнення алі- ментів. Що стосується вимоги про стягнення аліментів, то розмір аліментів повинен бути зменше- ний з 1/4 частини на 1/6 частину заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму ди тини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття, оскільки після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 відповідач уклав шлюб з ОСОБА_7 . Від шлюбу у них народи- лися діти - ОСОБА_8 , 2009 р. народження, ОСОБА_9 , 2011 р. народження та ОСОБА_10 , 2017 р. народження, які являються неповнолітніми. 14.12.2017 р. відділом у справах сім`ї, молоді та спорту Татарбунарської райдержадміністрації його сім`ї визначено статус багатодітної сім`ї. Крім того, відповідач являється інвалідом другої групи, офіційно не працевлаштований, отримує лише пенсію по інвалідності. Із врахуванням наведеного просив відмовити у позбавленні відпові- дача батьківських прав та стягувати з нього аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), а справу просив розглянути у його відсутність (а.с.40-45, 108)

Представник третьої особи позовні вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердивши, що від- повідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків, не займається вихованням та ут риманням сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з ним, не- повнолітній ОСОБА_1 залишився без матеріальної підтримки, відповідач ніякої допомоги сину не надає, дитина не може отримувати пенсію по втраті годувальника.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що відповідач був чоловіком його дочки ОСОБА_11 , у 2006 році шлюб між ним був розірваний. Онук ОСОБА_1 проживав з матір`ю біля нього, коли померла дочка, онук проживає з ним та повністю перебуває на його утриманні. Після смерті ОСОБА_3 відповідач посварився зі своїм сином, не надає тому ніякої матеріальної допо- моги, навіть подав позов до суду про виключення відомостей про особу, яка батька з актового за- пису про народження дитини. На теперішній час онук навчається та не має ніяких пільг при навча- нні та проживанні у гуртожитку, а допомогу від батька не отримує.

Неповнолітній свідок ОСОБА_1 у судовому засіданні просив позбавити його батька ОСОБА_2 батьківських прав, зазначивши, що перед смертю матері він з батьком посварився, після цьо- го вони не спілкуються, від батька він ніякої допомоги не отримує, той не цікавиться його жит- тям. Батько повністю самоусунувся та ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо його вихо- вання протягом багатьох років, він не хоче ні бачити батька, а ні щоб він згадувався у його житті.

Заслухавши пояснення та доводи представників позивача та третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для час- ткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Згідно ст.19 Конвенції про права дитини, держави - учасники зобов`язані вживати усіх необхід- них законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологіч- ного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального повод- ження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьків- ських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4) підтверджується, що батьками не повнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.8), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - ня, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Татарбунари Одеської області.

У заяві, написаній власноручно неповнолітнім ОСОБА_1 на адресу служби у справах дітей Татарбунарської райдержадміністрації (а.с.9), він просить позбавити батьківських прав його бать- ка ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що він з лютого 2020 року не приймає участі в його утриманні та вихованні, не цікавиться його життям. Після смерті його матері він проживає в родині дідуся та ба бусі.

Із акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 16.04.2020 р. (а.с.10) вбачається, що неповнолітній ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2 об- ласті в родинні дідуся та бабусі, житло у задовільному стані, у квартирі охайно, чисто, помешкан- ня облаштовано необхідними меблями та предметам побуту. У хлопчика є окрема кімната, в якій є все необхідно для розвиту дитини.

Як слідує з характеристики КЗ «Татарбунарська ЗОШ І-ІІІ ст. № 1 ім.В.З. Тура» (а.с.11), ОСОБА_1 , 2005 р. народження, за час навчання зарекомендував себе з позитивної сторони. Бабуся та ді- дусь цікавляться навчанням дитини та відповідально ставляться до його виховання, регулярно ві- двідували школу.

З інформації того ж навчального закладу від 23.07.2020 р. (а.с.12) вбачається, що ОСОБА_2 на батьківські збори та шкільні заходи не з`являвся жодного разу, успіхами дитини за весь період навчання не цікавився, контакту із школою не підтримував, із вчителями та класним керівником не спілкувався.

Наказом служби у справах дітей Татарбунарської райдержадміністрації № 46/А-2020 від 16.04. 2020 р. (копія на а.с.13) ОСОБА_1 влаштовано в родину дідуся ОСОБА_6 , 1947 р. народжен- ня, за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку Татарбунарської райдержадміністрації Одеської області від 07.08.2020 р. (а.с.14), даний орган, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , стосовно його неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.47) вбачається, що 07.11.2015 р. був укла- дений шлюб між ОСОБА_2 , 1975 р. народження, та ОСОБА_12 , 1985 р. народження.

Копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 (а.с.48, 49) підт- верджується, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_8 , 2009 р. народження, та ОСОБА_10 , 2017 р. народження.

Згідно копії посвідчення НОМЕР_6 , виданого відділом у справах дітей сім`ї, молоді та спор- ту Татарбунарської райдержадміністрації Одеської області 14.12.2017 р. (а.с.50), родині ОСОБА_2 та ОСОБА_13 надано статус багатодітної сім`ї, в графі «діти» вказана ще одна дитина - ОСОБА_14 , 2011 р. народження.

Як слідує з копії посвідчення серії НОМЕР_7 (а.с.52), ОСОБА_2 являється інвалідом ІІ гру- пи.

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та грома- дських формувань (а.с.51, 69) видно, що ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підпри- ємець 02.09.1999 р., дата запису 11.10.2010 р., № запису 0002962, види діяльності: роз- дрібна торгівля деталями на приладдям для автотранспортних засобів (основний); інша діяльність у сфері спорту; надання в оренду й експлуатаціювласного чи орендованого нерухомого майна. Припинив підприємницьку діяльльність фізичної особи - підприємця, дата запису: 29.11.2021 р., № запису: 005002962, підстава: власне рішення.

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та грома- дських формувань (а.с.70) слідує, що ОСОБА_13 зареєстрована як фізична особа-підприємець, да та запису 15.11.2021 р., № запису 000022012, види діяльності: роздрібна торгівля дета- лями на приладдям для автотранспортних засобів (основний); технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; надання в оренду й експлуатаціювласного чи орендованого нерухомого майна.

З наведеного слідує, що ОСОБА_2 фактично передав належні йому види економічної діяль- ності своїй дружині ОСОБА_13 , припинивши свою підприємницьку діяльльність фізичної особи - підприємця 29.11.2021 р., натомість ОСОБА_13 зареєстрована як фізична особа-підприємець 15. 11.2021 р., види діяльності, за виключенням другого пункту, тіж самі.

В силу ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою роз- витку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за вихова- ння, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані ви- ховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готу- вати її до самостійного життя та праці.

Як передбачено ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Ба- тьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.1 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 16 своєї постанови від 30.03.2007 р. № 3 "Про прак- тику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують ба тьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, все- бічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилен- ня батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духо- вний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують не обхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормаль- ного самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факто- ри, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини ли- ше за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Аналізуючи приведені докази, суд приходить до висновку про наступне. З боку відповідача сто- совно свого неповнолітнього сина з моменту розлучення з ОСОБА_3 по теперішній час мало місце ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання дитини. Так, він, маючи на це можливість, не спілкувався з дитиною, не проявляв щонайменшої батьківсь- кої турботи, не приймав участі у її вихованні, не цікавився інтересами сина, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу. Він не приймав участі у шкільному житті сина, не відвідував батьківсь- ких зборів, не спілкувався з класним керівником та вчителями. Крім того, він у 2020 році звертався до суду з позовною заявою (а.с.23), в якій просив виключити з актового запису про народження йо го сина ОСОБА_1 відомості про його батьківство, що можу свідчити про його намір відмовити-

ся від сина.

Заслуговує на увагу ще й той факт, що в період, коли у провадженні суду перебувала ця справа, відповідач припинив свою підприємницьку діяльльність фізичної особи - підприємця 29.11.2021 р. та фактично передав належні йому види економічної діяльності своїй дружині ОСОБА_13 , яка за- реєстрована як фізична особа-підприємець 15.11.2021 р., що можк свідчити про намір якщо не ухи литись від утримання свого неповнолітнього сина то у крайньому разі про зменшення тягара фіна- нсових витрат на утримання дитини.

Зазначені фактори суд оцінює як ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нех- тування ним своїми обов`язками.

Зважаючи на дані обставини та враховуючи інтереси дитини, суд вважає за можливе та необхід- не позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина ОСОБА_1 .

Статтею 27 Конвенції «про права дитини» від 20.11.1989 р. (ратифікована Постановою ВР Ук- раїни № 789-ХІІ від 27.02.1991 р.) передбачено право кожної дитини право на рівень життя, необ- хідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За приписами ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) прису- джуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з ба- тьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В силу ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпе- чення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Із роз`яснень, що містяться у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосу- вання судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. № 3, слідує, що вирішуючи питання щодо ро зміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено судом, відповідач має на утриманні ще трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , 2009 р. народження, ОСОБА_9 , 2011 р. народження, та ОСОБА_10 , 2017 р. народження, є інва- лідом другої групи. Отже, зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6 частину на утримання неповнолітньої дитини, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Як передбачено ст.191 СК України, аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову, тобто, у даному випадку - з 14.08.2020 р

Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК Ук- раїни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.150, 155, 164-166, 180, 182, 191 СК України, ст.ст.76- 81, 258, 259, 263-265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області в ін- тересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Татарбунарська міська рада Одеської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити ча- стково.

Позбавити ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 у м.Татарбунари Одеської об ласті, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 у м.Татарбунари Одеської області, РНОКПП НОМЕР_8 , на користь опікуна, прийомних батьків, батьків-вихователів або за- кладу, де буде утримуватись дитина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліме- нти в розмірі однієї шостої частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожитково- го мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_8 , починаючи з 14.08.2020 р.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , який народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 у м.Татарбунари Одеської області, РНОКПП НОМЕР_8 , в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його про голошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учас- никами справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили піс- ля повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частину рішення проголошено 25.02.2022 р., а повний текст рішенням ви готовлено 09.03.2022 р.

Суддя Тимошенко С.В.