Справа № 521/1510/22
Провадження №2-о/521/88/22
УХВАЛА

про залишення заяви без руху та надання додаткового строку для усунення недоліків

23 лютого 2022 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси Гранін В.Л. розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про встановлення факту проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та на 12.11.1991 року. Свої вимоги мотивує тим, що він не може отримати громадянства України та паспорт громадянина України.

Зазначена заява була залишена без руху ухвалою суду від 24.01.2022 року, оскільки подана з порушенням ст.ст. 175, 177 ЦПК України, в тому числі, й не сплачено судовий збір, про що було вказано в ухвалі суду.

Представник заявника подав до суду заяву про усунення недоліків, однак судовий збір не сплатив та фактично просить звільнити заявника від його сплати, тому що на його фінансовому рахунку немає грошей.

Згідно ст. 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі або звільнити від його сплати. Представником заявника надана довідка про те, що на особистому рахунку заявника, який відбуває покарання в Державній установі «Одеська виправна колонія (№14)» немає грошей. Однак на думку суду така довідка не свідчить про скрутний матеріальний стан особи. заявник не є непрацездатною особою.

Даних про наявність на цьому рахунку грошей на протязі одного року немає. Як і немає даних про відсутність інших даних про його матеріальне становище (наявність інших рахунків, майна та інше). При цьому, суд враховує, що заявник є непрацездатною особою та може бути працевлаштований. В довідці відсутні дані про причини його не працевлаштування, а перебування на повному утриманні. Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом (Постанова КАС ВС від 29.09.2021 у справі №160/12251/20).

Відповідно да п. 1 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може відстрочити або розстрочити сплату судового збору якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік.

Тому необхідно сплатити судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Однак, з урахуванням наведених норм права, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є майновий стан заявника, тобто фізичної або юридичної особи. Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на цю особу.

У розумінні приписів ст. 8 Закону України «Про судовий збір» відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин. При цьому, скаржник має довести існування фінансових труднощів.

Водночас, заявником не надано суду достатніх та належних доказів наявності обставин щодо відсутності коштів на оплату судового збору, як підстави для звільнення від сплати судового збору, в тому числі відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми встановлених доходів та утриманих податків. Відтак, суд позбавлений можливості встановити виникнення у позивача обставин, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", для звільнення від оплати судового збору за подання заяви до суду.

З наданих до суду на підтвердження зазначених у клопотанні про звільнення від сплати судового збору обставин доказів (довідки про те, що на особистому рахунку заявника, який відбуває покарання в Державній установі «Одеська виправна колонія (№14)» немає грошей), суд позбавлений можливості встановити неотримання заявником іншого доходу та його матеріальне становище.

Слід зазначити, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру або звільнення сторони від його сплати.

Зазначена позиція також узгоджується із висновками Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року (заява №70297/01).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини у справах Толстой та Милославський проти Сполученого Королівства (Tolstoy and Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, Ейрі проти Ірландії (Airey v. Ireland) від 28 жовтня 1998 року та Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року зазначив, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду; що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Тобто, вимога сплати зборів судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У зв`язку із цим, при здійсненні правосуддя суди повинні вирішувати питання, пов`язані із судовими витратами , забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі Креуз проти Польщі право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Аналогічна правова позиція щодо відмови у звільненні від сплати судового збору наведена в ухвалах Верховного Суду: від 27.01.2020 р. у справі №215/4776/18, від 27.01.2020 р. у справі №215/3308/18, від 27.01.2020 р. у справі №215/2630/19, від 02.01.2020 р. у справі №215/3308/18, від 27.12.2019 р. у справі №212/1558/19, від 27.12.2019 р. у справі №215/3553/17.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України або не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.185 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику заявника в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про встановлення факту проживання на території України - залишити без руху.

Надати заявнику додатковий строк для усунення недоліків.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви на протязі десяти днів з дня отримання цієї ухвали. Роз`яснити, що інакше п заява буде вважатись неподаною.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя