Єдиний унікальний номер 725/4187/21
Номер провадження 2/725/736/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2022 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Войтуна О.Б.,

за участю

секретаря: Сумарюк М.О.,

представника позивача: Бацей Т.М.,

представника відповідача: Ісар О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідачкою з метою отримання банківських послуг було підписано заяву №б/н від 24.02.2012 року. Відповідно до виявленого бажання відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, а також для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку.

Зазначив, що відповідачка користувалася кредитними коштами, однак порушує умови договору, внаслідок чого, станом на 14.06.2021 року, утворилась заборгованість перед Банком в розмірі 38 234 грн. 72 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 32 517,06 грн. та заборгованості за простроченими відсотками - 5717,66 грн..

На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідачки вищевказану заборгованість та судові витрати.

Представником відповідачки подано відзив на позовну заяву, згідно якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог оскільки відповідачка скористалася кредитними коштами на суму 207 657,15 грн., а у свою чергу сплатила 264 223,86 грн. та враховуючи, що Банк безпідставно нараховував проценти за нікчемним кредитним договором, оскільки підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки розрахунок заборгованості надано станом на 31.05.2015 року.

Таким чином просила застосувати строк позовної давності до вимог Банку, відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача судові витрати.

Крім того відповідачкою подано зустрічну позовну заяву про стягнення заборгованості в обґрунтування якої посилалась на те, що 24.02.2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Своїм підписом ОСОБА_1 надала згоду на оформлення на своє ім`я платіжної картки «Кредитка «Універсальна» на зарплатний пакет з кредитним лімітом 0,00 грн.. Зазначила, що згідно розрахунку заборгованості наданого Банком у справі за первісним позовом ОСОБА_1 скористалася кредитними коштами у розмірі 207 657,15 грн. та погасила борг на суму 264 223,86 грн., що становить більше ніж отримано кредитних коштів. Вважає, що в даному випадку відбулася переплата коштів Банку у зв`язку із безпідставним нарахуванням відсотків за кредитом, так як ОСОБА_1 не давала своєї згоди на встановлення кредитного ліміту. Умови та правила надання банківських послуг , затверджені наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 не містять підпису ОСОБА_1 , а отже недоведеним є те, що при підписанні анкети заяви, вона ознайомилася і з Умовами та правилами надання банківських послуг ПриватБанку, а отже не можна вважати, що зазначені Умови та правила є складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Зазначила, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Обов`язковою умовою укладення кредитного договору є дотримання письмової форми такої угоди, як те передбачено ст. 1055 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведене вважає укладений договір нікчемним, а отже надлишок сплачених ОСОБА_1 коштів підлягає поверненню.

З урахування наведеного з посиланням на норми матеріального та процесуального права просила стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь 56 566,71 грн. надлишку сплачених коштів та стягнути судові витрати.

Представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подано до суду заяву про застосування строку позовної давності оскільки ОСОБА_1 як власник карткового рахунку зобов`язала слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно п. 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг, а отже ОСОБА_1 було відомо раніше про наявність обставин якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги та звернулась до суду після спливу трирічного строку позовної давності.

Крім того подано відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, так як остання підписавши Анкету-Заяву висловила згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчила про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Примірник договору про надання банківських послуг погодилась отримати шляхом роздрукування з офіційного сайту www.pb.ua та зобов`язалась їх виконувати, ознайомлюватись із змінами на сайті Банку. Вказала, що при укладені Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Крім того ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Банку, ідентифікувалася під час підписання анкет-заяв та отримала кредитну картку із встановленим кредитним лімітом. Більш того ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами, зверталася за перевипуском кредитних карток, а відсутність підпису на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, позаяк суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. ОСОБА_1 приєдналася до запропонованої Банком пропозиції, Банк повністю виконав свої зобов`язання за Договором, а саме відкрив карткові рахунки, надавав картки та змінював кредитні ліміти та ОСОБА_1 . Договір виконувався оскільки погашалась заборгованість, користувалась банківськими сервісами «Миттєва розстрочка»,«Оплата частинами» та іншими, а з виписки по рахункам вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалася послугами банку.

Враховуючи, що Банком правомірно та законно нараховувались відсотки за користування кредитними коштами, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за первісним позовом та заперечив щодо задоволення зустрічного позову з підстав викладених у заявах по суті справи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення первісного позову та просив задовольнити зустрічні позовні вимоги з підстав викладених у поданих заявах по суті справи.

Суд заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписано заяву №б/н від 24.02.2012 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та своїм підписом дала згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком Договір про надання банківських послуг. Що вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку та відповідачка зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку (а/с 16).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14.06.2021 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість перед Банком в розмірі 38 234 грн. 72 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 32 517,06 грн. та заборгованості за простроченими відсотками - 5717,66 грн. (а/с 4-13).

Статтею 207 ЦК України, а саме ч.1 , ч.2 визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Отже з аналізу вищевказаних норм слідує, що безпосередньо кредитний договір повинен містити відомості про проценту ставку, строк та умови повернення кредиту, відповідальність сторін за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, натомість підписана відповідачем заява-анкету таких відомостей не містить.

При цьому, виходячи із правової позиції сформованої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17), в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (08.07.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18.05.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки, строку, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, ПАТ «КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже враховуючи наведене вимоги Банку про стягнення заборгованості за простроченими відсотками задоволенню не підлягають.

Разом з тим представником відповідача в заперечення позовних вимог надано розрахунок згідно якого ОСОБА_1 за час користування послугами Банку скористалася кредитними коштами на суму 207 657,15 грн. та сплатила позивачу грошові кошти на загальну суму 264 223,86 грн., частину з яких Банк списував в рахунок погашення нарахованих відсотків.

Виходячи з того, що ОСОБА_1 (згідно поданого розрахунку /а.с.92,93/) було фактично одержано кредитних коштів в розмірі 207 657,15 грн. та сплачено Банку в загальному 264 223,86 грн., суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 погашено заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» за тілом кредиту, а отже вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту задоволенню не підлягають.

Щодо заяви представника ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, суд вважає, що позивачем строк позовної давності не пропущено, а отже відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених ст. 267 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 з часу відкриття карткового рахунку активно користувалася кредитними коштами та користувалась банківськими сервісами, зокрема 05.08.2020 року в черговий раз підписала Заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та Правил надання послуг «Картка для виплат». А також з розрахунку заборгованості встановлено, що у 2021 року вносила кошти в рахунок погашення заборгованості.

Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне.

Представником відповідача (за зустрічним позовом) подано заяву про застосування строку позовної давності.

Вирішуючи питання щодо пропущення ОСОБА_1 строку позовної давності, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно з ст. 257 та ч.3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так згідно наявних у справі розрахунків Банк почав нараховувати ОСОБА_1 відсотки за користування кредитними коштами починаючи з 15.02.2014 року, а отже з цього часу почався перебіг позовної давності.

Разом з тим ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом 02.09.2021 року, тобто після спливу трирічного строку.

Доводи ОСОБА_1 , що вона не могла знати про нарахування їй відсотків за користування кредитними коштами спростовуються наявними у справі доказами.

Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене зустрічний позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.11,15-16,509-510,526 ЦК України, ст.ст.4-6,76-81,95,247,258-259,263-265,280,354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун