справа № 691/1065/21
провадження № 2/691/117/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі:

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань Шмунь Н.В.

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Городище позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

встановив :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилається на те, що з 31 липня 2010 року по 14 березня 2014 року перебувала з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. ОСОБА_3 , починаючи з 2012 року, проживає окремо в іншому місті та жодного з покладених на нього законом батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. З 10 листопада 2016 року, за рішенням Городищенського районного суду Черкаської області відповідач зобов`язаний до сплати аліментів у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ОСОБА_3 рішення суду добровільно не виконує, у зв`язку з чим, змушена була звернутись за примусовим стягненням аліментів до Городищевського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, а з 19 червня 2018 року до Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Станом на 25 серпня 2021 року заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів на утримання дитини становить 153226,79 грн., штраф в розмірі 65656,75 грн., а разом заборгованість на 01 вересня 2021 року складає 218883,54 грн.. Таким чином, ОСОБА_3 участі в утриманні дитини не бере. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно, без його участі. Неповнолітня ОСОБА_4 була вихованцем дошкільного навчального закладу № 620. За інформацією, наданою вказаним ДНЗ на адвокатський запит від 08 жовтня 2018 року та копії характеристики, відповідач ОСОБА_3 жодного разу не з`являвся в дошкільному навчальному закладі та на батьківських зборах присутній не був. На даний час неповнолітня ОСОБА_4 є вихованцем гімназії №267. ОСОБА_3 , як батько, і тут жодної участі в житті та вихованні дитини не приймає, не піклується про неї, не проявляє заінтересованості в подальшому житті, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, фізичним і духовним розвитком, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, фізичного розвитку, як складову виховання, не спілкується з донькою, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти. Такими діями ОСОБА_3 створює умови, які шкодять інтересу неповнолітньої ОСОБА_4 , що можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення до своїх батьківських обов`язків. На сьогоднішній день, як мати, має можливість повністю забезпечувати свою доньку як матеріально, так і шляхом належного виховання. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав, що і стало підставою звернутися з позовною заявою в суд.

Позивач ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили позов задоволити в повному обсязі, вказавши, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не забезпечує належні умови її проживання, не проявляє жодного інтересу до неї та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. В частині відшкодування понесених судових витрат у виді правничої допомоги та сплати судового збору просили позовні вимоги залишии без розгляду.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, шляхом надіслання судових повісток рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Городищенського районного суду Черкаської області, до судового засідання не з`явився, подав заяву від 28 листопада 2021 року за вхідним №5366/22, за змістом якої просив справу розглянути без його участі, проти задоволення позову не заперечив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації, інформований про розгляд справи, не прибув, подав клопотання від 31 січня 2022 року за вхідним №692/22 про слухання без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та вбачає доцільним позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки.

Неявка відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог не перешкоджає розглядові справи по суті, так як сторони повідомлені вчасно та належним чином. За таких обставин, суд, вважає, що у справі достатньо доказів для об`єктивного розгляду і слухає справу у їх відсутність.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, заслухавши позивача, представника позивача, враховуючи належне повідомлення інших учасників справи, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, про його обґрунтованість та підстави до задоволення в силу наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції про права дитини, покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським Судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ст. ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, і один із видів відповідальності, передбачений ст. 164 СК України - позбавлення батьківських прав. Пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», вказує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками - п. 16 вищенаведеної постанови.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 19.05.2009 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особа, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.2 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Із досліджених судом доказів вбачається, що згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.6). ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4-5). Відповідно до заочного рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2014 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірваний, неповнолітню дитину залишено проживати біля матері ОСОБА_1 (а.с.4-5). Згідно Договору дарування кімнати від 29 березня 2016 року, позивач ОСОБА_1 має на праві приватної власності кімнату № НОМЕР_2 , що становить 7/100 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.7-8). Дана обставина вказує на те, що позивач має власне житло. Питання місця реєстрації позивача ОСОБА_1 та неповнолітньої дитини ОСОБА_4 вирішувалось на підставі заочного рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2014 року, що підтверджується заявою ОСОБА_1 до Центру надання адміністративних послуг Дарницької районної в м.Києві Державної адміністрації від 08 серпня 2016 року та листом Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації від 09 серпня 2016 року №101-101/р-1297-4322 (а.с.20-21,14). Як вбачається із виконавчого листа у справі №691/1225/16-ц, виданого на підставі рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2016 року, з відповідача ОСОБА_3 стягуються аліменти на користь позивача ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.9). Вказаний виконавчий лист перебуває з 19 червня 2018 року на примусовому виконанні в Ірпінському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, що підтверджується Постановою про прийняття виконавчого провадження №53160566 від 19 червня 2018 року (а.с.10). Відповідно до розрахунку заборгованості по виплаті аліментів від 25 серпня 2021 року, виданим Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Київ), заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини станом на 25 серпня 2021 року становить 153226,79 грн. (а.с.11-13). У зв`язку з наявною заборгованістю, згідно ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2017 року, відповідача ОСОБА_3 оголошено в розшук (а.с.22). Маючи заборгованість по сплаті аліментів, відповідно до Постанови про накладення штрафу від 24 березня 2021 року, головним державним виконавцем Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Київ) на відповідача ОСОБА_3 накладено штраф в розмірі 65656,75 грн. (а.с.18). Згідно характеристики Дитячого дошкільного навчального закладу №620 м.Київ, неповнолітня ОСОБА_4 відвідувала навчальний заклад з 03 серпня 2015 року у групі №5 (а.с.16). За змістом характеристики дитина виховувалася в неповній сім`ї, її вихованням займається мати ОСОБА_1 , з якою в неї побудовані теплі, доброзичливі відносини, в той час, як батько дитини ОСОБА_3 участі у вихованні доньки не бере, ні разу не був присутній на батьківських зборах (а.с.16). З 01 вересня 2019 року неповнолітня ОСОБА_4 продовжила навчання у гімназії №267 (а.с.15). За час навчання у гімназії ОСОБА_4 проявила себе як працелюбна та відповідальна учениця, її вихованням займається мама, яка щоденно приводить і забирає її з гімназії, відвідує батьківські збори, виховні збори і заходи, бере участь у житті класу, дитина охайно вдягнена, доглянута, в той час як батько ОСОБА_3 не відвідував гімназію, де навчається донька, батьківські збори, не брав участь у виховних заходах, у житті класу, що підтверджується характеристикою учениці 2-А класу ОСОБА_4 (а.с.15). Згідно довідки дитячої художньої школи №11 Управління культури Дарницької районної в м.Києві Державної адміністрації від 29 січня 2021 року, неповнолітня ОСОБА_4 є ученицею підготовчої групи естетичного виховання з 01 вересня 2020 року (а.с.17). Зазначене вказує, що позивач створює всі умови для розвитку у неповнолітньої ОСОБА_4 культурних цінностей. З Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого Дарницькою районною в м.Києві державною адміністрацією від 27 січня 2022 року №101-773/02, вбачається, що у 2019 році на Комісії з питань захисту прав дитини вже розглядалось питання доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами розгляду якого було прийняте рішення щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , проте за повторним зверненням позивача орган опіки та піклування Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, керуючись ч.1 ст.164 СК України, враховуючи рішення Комісії, рекомендовано вважати доцільним, виключно в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , як такого, що не виконує належно батьківських обов`язків (а.с.55-56).

Суд, при прийнятті рішення, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини, у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини та водночас нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими, що і зазначено в п.79 рішення Європейського Суду з прав людини від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (заява № 35991/04).

У судовому засіданні встановлено із змісту вичених і досліджених доказів відсутність спростування відповідачем доводів позивача про не бажання братии участь у вихованні доньки, належно виконувати батьківські обов`язки, надавати матеріальну допомогу, що слід оцінювати як відсутність інтересу батька до дитини, небажання займатися її вихованням, про що і зазначено ним у заяві до суду в якій не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с.45).

Оцінивши подані суду докази, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів, які підтверджують ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що є підставою позбавлення батьківських прав та задоволення позовних вимог.

Позов підтверджується: копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 ; копією заочного рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2014 року; копією Договору дарування кімнати від 29 березня 2016 року; копією заяви ОСОБА_1 до Центру надання адміністративних послуг Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації від 08 серпня 2016 року; копією листа Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 09 серпня 2016 року №101-101/р-1297-4322; копією виконавчого листа у справі №691/1225/16-ц від 02 грудня 2016 року; копією Постанови про прийняття виконавчого провадження №53160566 від 19 червня 2018 року; копією розрахунку заборгованості по виплаті аліментів від 25 серпня 2021 року, виданим Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Київ); копією ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2017 року; копією Постанови головного державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Київ) про накладення штрафу від 24 березня 2021 року; копією характеристики Дитячого дошкільного навчального закладу №620 м.Київ стосовно неповнолітньої ОСОБА_4 ; копією характеристики ОСОБА_4 видану гімназією №267 м.Київ; копією довідки дитячої художньої школи №11 Управління культури Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації від 29 січня 2021 року; копією Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , виданим Дарницькою районною в м.Києві державною адміністрацією від 27 січня 2022 року №101-773/02; квитанцією про сплату судового збору №0.0..1 від 28 жовтня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 13, 258-259, 264, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 19.05.2009 року, ст. ст. 79,164 - 167, 169, 180,181, 182, 183 Сімейного Кодексу України, суд,-

ухвалив :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , стосовно неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснити відповідачу, ОСОБА_3 , що у відповідності до ст.169 СК України, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Копію рішення суду направити позивачу, відповідачу, третій особі, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача для відому.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Суддя О. М. Савенко