ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1568/22 Справа № 205/6445/20 Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання дій незаконними, визнання права на приватизацію житлового приміщення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

29 вересня 2021 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська було розглянуто вищевказану цивільну справу з винесенням судового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

30 вересня 2021 року представник позивача ОСОБА_2 шляхом поштового відправлення Укрпошта направила до суду заяву, яка надійшла 08 жовтня 2021 року, про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу по даній справі, в якій просила суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 24 000 грн, виходячи з вартості послуг адвоката відповідно до договору №51 від 11 серпня 2020 року, з яких: 15 000 грн основна сума за договором і 9 000 грн за підготовку до судових засідань.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково та стягнуто з Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить задовольнити заяву її представника про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу по даній справі в повному обсязі.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, з огляду на таке.

Задовольняючи частково заяву представника позивача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявником документально недоведений факт понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі 24 000 грн, при цьому, також врахував часткове задоволення позову ОСОБА_1 , складність даної справи, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору.

В апеляційній скарзі апелянт посилається, зокрема, на те, що відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на правову допомогу та ним не було доведено їх неспіврозмірність, тому суд першої інстанції не мав права вирішувати питання про зменшення заявленої суми судових витрат на правову допомогу з власної ініціативи.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами скаржника, з наступних підстав.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має зясувати склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ОСОБА_1 у зазначеній справі на підставі договору про надання правової допомоги №51 від 11 серпня 2020 року (а.с.106) надавала адвокат Гусакова О.Б. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3585 від 25 січня 2018 року (а.с. 5).

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції було надано квитанції до прибуткового касового ордера №50 від 11 серпня 2020 року на суму 15 000 грн, №58 від 25 вересня 2020 року на суму 1 000 грн, №69 від 01 листопада 2020 року на суму 1 000 грн, №73 від 30 листопада 2020 року на суму 1 000 грн (а.с. 107), №03 від 10 січня 2021 року на суму 1 000 грн, №10 від 14 лютого 2021 року на суму 1 000 грн, №20 за 26 березня 2021 року на суму 1 000 грн, №33 від 22 травня 2021 року на суму 1 000 грн (а.с. 108), №60 від 24 вересня 2021 року на суму 1 000 грн, № 45 від 01 липня 2021 року на суму 1 000 грн (а.с. 109).

Крім того, представником позивача ОСОБА_2 було надано суду акт виконаних робіт №1 від 29 вересня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 11 серпня 2021 року №51 відповідно до якого адвокатом на надання правничої допомоги клієнту у цій справі загалом було витрачено 10 годин у розмірі 17 000 грн, з розрахунку 1 700 грн за годину роботи, а також 9 000 грн за підготовку до судових засідань у кількості 9 штук (а.с. 110).

Разом з тим, п. 3 договору про надання правової допомоги №51 від 11 серпня 2020 року визначено, що гонорар адвоката за договором становить 1 700 грн за одну годину, але не більше 15 000 грн, а не 17 000 грн, як зазначено у заяві представника позивача від 08 жовтня 2021 року, та з додатковою оплатою по 1 000 грн за підготовку до кожного судового засідання, при цьому, матеріали даної справи містять заяви представника позивача, зокрема, про відкладення судового засідання від 05 листопада 2020 року, про розгляд справи без участі представника позивача від 14 січня 2021 року та 18 лютого 2021 року, що у свою чергу також не може бути відшкодовано у якості витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подання позовної заяви до суду, направлення відповіді на відзив відповідачу та до суду, подання до суду клопотання про витребування доказів, подання до суду клопотання про долучення доказів не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, задовольняючи частково заяву представника позивача Гусакової О.Б. щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу при розгляді даної цивільної справи, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру та враховуючи конкретні обставин справи.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Таким чином, враховуючи часткове задоволення первісних позовних вимог, складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також критерій реальності адвокатських витрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу лише у розмірі 5 000 грн, оскільки саме в цій сумі витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю цієї справи, пропорційними відповідно до задоволених позовних вимог, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення оскаржуваного судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при розгляді даної заяви не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, додаткове рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова