Справа № 136/2240/21
провадження № 2/136/499/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2022 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець,у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогами:

- стягнути з відповідача на користь позивача борг згідно договору позики від 17.04.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В., зареєстровано в реєстрі за №5664, у сумі 1 045 473,36 грн, з яких: 788 800,00 грн - основного боргу, 236 640,00 грн - штраф згідно з п. 3 договору та 20 033,36 грн - 3% річних.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

17.04.2020 між сторонами було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В., зареєстровано в реєстрі за №5664. Від імені позивача договір був підписаний його представником ОСОБА_3 , що діяла згідно Доручення, посвідченого 06.04.2020 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №283. Відповідно до п. 1 договору представник позикодавця позивача передає у власність позичальника - відповідача грошові кошти у сумі 788 800,00, що еквівалентно 29 000,00 дол. США за офіційним курсом НБУ на 17.04.2020. Відповідач зобов`язується повернути позивачу таку ж суму грошових коштів, а саме суму 788 800,00 грн. Позика надана на безвідсотковій основі. Згідно п. 2 договору повернення зазначеної в ньому суми без нарахування відсотків має бути здійснено у місті Києві до 18.01.2021, за наступним графіком: кожного календарного місяця до 17 числа, починаючи з 17.05.2020 позичальник повертає суму, в розмірі 27 200,00 грн, що еквівалентно 1000,00 дол. США, а залишок суми позики, в розмірі 544 000, 00 грн, що еквівалентно 20000,00 дол. США, позичальник повертає позикодавцю до 18.01.2021, штрафні санкції за порушення графіку платежів складають 3% в день від суми простроченого платежу. Крім цього, у п. 2 договору визначено, що відповідач вправі передати, а позивач (або його уповноважений представник) зобов`язується прийняти позичену суму або часткове повернення позики і раніше визначеного в п. 2 цього договору терміну, без сплати штрафних санкцій, але не раніше 6 (шести) місяців після укладення цього договору. Згідно з п. 3 договору визначено, що сторони дійшли згоди, що у випадку, коли позичальник не поверне позичені гроші до зазначеного у п. 2 договору строку, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені законодавством України. Однак, станом на дату написання позовної заяви позичені згідно договору грошові кошти у сумі 788 800,00 грн, що еквівалентно 29 000, 00 дол. США за офіційним курсом НБУ, встановленим на 17.04.2020 27,20 грн за один долар США не повернені в повному обсязі, а відтак строки повернення позики, визначені у пункті 2 договору були прострочені відповідачем. Позивач звертався до відповідача із листом-вимогою від 05.10.2021, у якому просив протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання цього листа-вимоги повернути позичені грошові кошти у сумі 788 800,00 грн, проте вказаний лист-вимога був повернутий відділенням поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання. Відповідач на телефонні дзвінки не відповідає, встановити зв`язок із ним не являється можливим.

Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 20.12.2021 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Також було витребувано від позивача оригінал договору позики від 17.04.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В., зареєстровано в реєстрі за №5664.

Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справив порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав.

Позивач, на виконання ухвали суду від 17.04.2020 подав до суду оригінал договору позики від 17.04.2020.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

У матеріалах даної цивільної справи міститься оригінал договору позики від 17.04.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В., зареєстровано в реєстрі за №5664. Договір був підписаний представником ОСОБА_3 , що діяла згідно Доручення, посвідченого 06.04.2020 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №283. Сторонами договору позики є сторонами спору. Відповідно до п. 1 договору представник позикодавця позивача передає у власність позичальника - відповідача грошові кошти у сумі 788 800,00, що еквівалентно 29 000,00 дол. США за офіційним курсом НБУ на 17.04.2020. Відповідач зобов`язується повернути позивачу таку ж суму грошових коштів, а саме суму 788 800,00 грн. Позика надана на безвідсотковій основі. Згідно п. 2 договору повернення зазначеної в ньому суми без нарахування відсотків має бути здійснено у місті Києві до 18.01.2021, за наступним графіком: кожного календарного місяця до 17 числа, починаючи з 17.05.2020 позичальник повертає суму, в розмірі 27 200,00 грн, що еквівалентно 1000,00 дол. США, а залишок суми позики, в розмірі 544 000, 00 грн, що еквівалентно 20000,00 дол. США, позичальник повертає позикодавцю до 18.01.2021, штрафні санкції за порушення графіку платежів складають 3% в день від суми простроченого платежу. Крім цього, у п. 2 договору визначено, що відповідач вправі передати, а позивач (або його уповноважений представник) зобов`язується прийняти позичену суму або часткове повернення позики і раніше визначеного в п. 2 цього договору терміну, без сплати штрафних санкцій, але не раніше 6 (шести) місяців після укладення цього договору. Згідно з п. 3 договору визначено, що сторони дійшли згоди, що у випадку, коли позичальник не поверне позичені гроші до зазначеного у п. 2 договору строку, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені законодавством України. Однак, станом на дату написання позовної заяви позичені згідно договору грошові кошти у сумі 788 800,00 грн, що еквівалентно 29 000, 00 дол. США за офіційним курсом НБУ, встановленим на 17.04.2020 27,20 грн за один долар США не повернені в повному обсязі, а відтак строки повернення позики, визначені у пункті 2 договору були прострочені відповідачем. Позивач звертався до відповідача із листом-вимогою від 05.10.2021, у якому просив протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання цього листа-вимоги повернути позичені грошові кошти у сумі 788 800,00 грн, що підтверджується копією відповідного листа, наявного у матеріалах справи. Такий лист-вимога був повернутий відділенням поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання. Позивач стверджує, що відповідач не повернув йому позику та ігнорує його. Згідно з наданих позивачем розрахунків, відповідач заборгував йому у сумі 1 045 473, 36 грн, з яких: 788 800,00 грн - основного боргу, 236 640,00 грн - штраф згідно з п. 3 договору та 20 033,36 грн - 3% річних. Разом із тим, відповідач на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 20.12.2021 не навів обставин, які підлягають з`ясуванню та доказуванню у даній справі та не спростував доводи позивача.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

В силу вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

У даному судовому процесі, суд в силу абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України, може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже, з огляду на особливість предмету спору, позивачу, в даному судовому процесі необхідно було довести чи дійсно відповідачем не виконано умови договору позики від 17.04.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В., зареєстровано в реєстрі за №5664, у сумі 1 045 473,36 грн та обґрунтувати вказану суму.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-63 цс13 (постанова від 18.03.2013), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Суд наголошує, що ст. 204 ЦК України визначена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що договір позики від 17.04.2020, що укладений між сторонами (від імені позивача договір був підписаний його представником Кромм Л.М.), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В. та зареєстрований в реєстрі за №5664 не був визнаний судом недійсним, а тому є таким, що породжує юридичні права та обов`язки учасників правовідносин.

Разом з тим, за вищевказаним договором представник позикодавця позивача передала у власність позичальника - відповідача грошові кошти у сумі 788 800,00 грн, яку відповідач зобов`язується повернути позивачу, але позика надана на безвідсотковій основі. Повернення зазначеної суми без нарахування відсотків має бути здійснено у місті Києві до 18.01.2021, за визначеним графіком, а штрафні санкції за порушення графіку платежів складають 3% в день від суми простроченого платежу. Проте, грошові кошти у сумі 788 800,00 грн, не були повернені позивачу, а відтак строки повернення позики, визначені договорі були прострочені відповідачем.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з наданих позивачем розрахунків, відповідач заборгував йому у сумі 1 045 473, 36 грн, з яких: 788 800,00 грн - основного боргу, 236 640,00 грн - штраф згідно з п. 3 договору та 20 033,36 грн - 3% річних. Разом із тим, відповідач на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 20.12.2021 не навів обставин, які підлягають з`ясуванню та доказуванню у даній справі та не спростував доводи позивача.

Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості, як з таким, що здійснений у відповідності до чинного законодавства.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача борг згідно договору позики від 17.04.2020, посвідченого нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №5664, у сумі 1 045 473,36 грн, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з огляду на те, що позов задоволено повністю, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 10 454,73 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 19, 23, 7680, 141, 258259, 263265, 268, 273279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг згідно договору позики від 17.04.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №5664, у сумі 1 045 473 (один мільйон сорок п`ять тисяч чотириста сімдесят три) грн 36 коп., з яких: 788 800,00 грн - основного боргу, 236 640,00 грн - штраф згідно з п. 3 договору та 20 033,36 грн - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 10 454 (десять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн 73 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО