Справа № 570/2855/21
провадження № 2-о/570/5/2022
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2022 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю заявника ОСОБА_1 ,

її представника адвоката Шеруди О.П.,

заінтересованих осіб ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання Новоселецької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ в порядку окремого провадження цивільного судочинства цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Ківерцівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про встановлення факту батьківства,

в с т а н о в и в:

покликаючись на неможливість оформити спадкові права після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого фактичного батька ОСОБА_5 , заявник у поданій до суду 05 липня 2021 року заяві просить встановити факт батьківства; внести в актовий запис №39 про народження ОСОБА_6 , вчинений Ківерцівським районним відділом РАГС у Волинській області 21 березня 1958 року у графу "батько" відомості про ОСОБА_5 .

У поданих до суду заявах заінтересовані особи ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заявлені вимоги визнають, просять розглядати справу у подальшому без їх участі.

У судовому засіданні заявник подану заяву підтримує, просить її задоволити.

Її представник, підтримуючи вимоги та аргуметацію свого довірителя, стверджує, що ОСОБА_5 за життя визнавав себе батьком як заявника, так і заінтересованих осіб. Твердження заявника підтверджені належними доказами, не суперечать дійсним обставинам справи та відповідають вимогам норм матеріального права. Заявлені вимоги доведені у визначеному цивільним-процесуальним законом порядку належними та достовірними доказами, а доводи заявника ґрунтуються на законі, належних доказах, а тому підлягають задоволенню.

Заінтересовані особи не заперечують проти задоволення заяви, оскільки як і заявник є дітьми ОСОБА_5 , який після смерті своєї фактичної дружини, а їх матері переїхав з с.Крижовка Рожищанського району Волинської області до заявника, де і проживав до своєї смерті, заповів заявнику все своє майно. Він став сліпим, заявник - його донька його доглядала до смерті, здійснила обряд поховання. Жодних спорів між ними з приводу спадкування майна після смерті батька не виникало, вони не подавали до суду аналогічні заяви, оскільки не мають в цьому матеріальної потреби, бо і так знають, що це їх батько.

Суд, заслухавши їх пояснення, показання свідка, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини випливають із встановлених обставин. Розглядаючи справу, суд забезпечив учасникам цивільного процесу рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, надав допомогу в отриманні доказів, їм відомі права та обов`язки, регламентовані ЦПК України. Заявник скористалася правовою допомогою.

Свідок ОСОБА_7 підтвердив показання заявника та заінтересованих осіб по суті заяви.

У виданому 21 березня 1958 року свідоцтві про народження НОМЕР_1 ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її матір`ю є ОСОБА_9 , дані про батька відсутні.

Матір заявника ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Крижовка Рожищанського району Волинської області.

У зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 присвоєно прізвище ОСОБА_11 .

Згідно довідки Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області № 193 від 01 квітня 2021 року ОСОБА_5 до 05 жовтня 2008 року проживав спільно з своєю дружиною ОСОБА_9 .

У заповіті від 18 листопада 2019 року, підписаному за заповідача у зв`язку з його похилим віком та хворобою (сліпота) ОСОБА_12 та посвідченому серетарем виконавчого комітету Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, все своє майно ОСОБА_5 заповів ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 08 червня 2020 року.

Як підтверджується довідкою Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 11 червня 2020 року №979 ОСОБА_1 здійснила обряд поховання батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який без реєстрації проживав по АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № жовтня 2020 року заведено спадкову справу № 66596156 №121/2020, згідно якого спадкодавцем є ОСОБА_5 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На усну заяву ОСОБА_1 приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Павлюк Р.П. надано письмове роз`яснення від 17 грудня 2020 року №185/02-14 про те, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може бути видано із-за відсутності родинних відносин, оскільки у її свідоцтві про народження в графі "батько" не вказано прізвище, ім`я та по батькові батька.

До вказаних обставин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав і обов`язків. До актів цивільного стану, які підлягають обов`язковій державній реєстрації, належать народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Зокрема, відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12 січня 2011 року, зареєстрованими в МЮ України 14 січня 20011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін до актового запису про народження дитини (скасування або внесення відомостей про батька або матір) є рішення суду про визнання батьківства, про встановлення факту батьківства тощо.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В різні періоди нашої історії підстави визначення походження дитини від особи, яка не подала заяви про визнання себе батьком, неодноразово змінювалися.

Указ Президії Верховної Ради СРСР від 08 липня 1944 року скасував можливість судового встановлення батьківства, який існував відповідно до Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УСРР 1926 р. В умовах воєнної диспропорції жіночого і чоловічого населення прийняте рішення про юридичне визнання лише шлюбу, зареєстрованого в органах ЗАГСу. Наявність сім`ї з цього часу між співмешканцями стала категорично заперечуватися, не виникало у таких осіб і право на аліменти.

На підставі Указу Президії Верховної Ради УРСР від 15 вересня 1945 року ст.2 даного Кодексу зазнала істотних змін: «При реєстрації в органах запису актів громадянського стану народження дитини від матері, яка не перебуває в зареєстрованому шлюбі, дитина записується за прізвищем матері з присвоєнням їй по батькові за вказівкою матері». Отже, заповнення графи «Батько» у актовому записі про народження дитини не передбачалося.

Такі вимоги діяли до прийняття Основ законодавства Союзу РСР та союзних республік про шлюб та сім`ю 1968 р., зокрема ст.53 КпШС УРСР.

На час народження заявника був чинним Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і про акти громадянського стану, затверджений 3-ою сесією Центрального виконавчого комітету Української РСР 31 травня 1926 року.

Зокрема, згідно ст.321 вказаного Кодексу мати дитини, що народилася від особи, з якою воно не перебуває в зареєстрованому шлюбі, не має права звернутися в суд з позовом про встановлення батьківства і про стягнення із зазначеної особи аліментів на утримання дитини.

Відповідно до п.п.6,7 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 29 грудня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР» правила ч.ч.2, 3 ст.53 Кодексу про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала у шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, тобто після 1 жовтня 1968 року. У відношенні дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою в шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства, може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства проводиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини.

До компетенції суду належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Батьківство є тим фактом, який приводить, насамперед, до виникнення прав і обов`язків між певною особою і дитиною. Факт батьківства може бути встановлений лише щодо дитини, яка народилася після 01 жовтня 1968 року, при наявності хоча б однієї з обставин, визначених у ст.53 КпШС та у разі смерті того, про батьківство якого йде мова.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Вказана правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року у справі №6-20цс15.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 КпШС України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Згідно із ч.3 ст.53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" від 12 червня 1998 року, викладених у п.13 постанови № 16, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Заявник народилася від осіб, що не перебували між собою у шлюбі, а тому у графі "батько" значиться прочерк. ОСОБА_5 , якого заявник вважає своїм батьком і який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не реалізував своє право на звернення до компетентних органів із спільною заявою з матір`ю заявника про визнання себе її батьком, а в подальшому не вчиняв жодних дій для встановлення (узаконення) родинних зв`язків із заявником. Не вчиняла таких дій при житті ОСОБА_5 і заявник.

Оцінюючи представлені заявником докази на підтвердження встановлення факту батьківства ОСОБА_5 відносно заявника в період до 01 жовтня 1968 року, суд прийшов до висновку, що заявником надані належні докази на підтвердження факту, про встановлення якого вона просила.

Задовольняючи заяву, суд виходить з того, що ОСОБА_5 за життя, зокрема, і до 1 жовтня 1968 року визнавав себе батьком заявника. Твердження заявника підтверджені належними доказами, не суперечать дійсним обставинам справи та відповідають вимогам норм матеріального права. Заявлені вимоги доведені у визначеному цивільним-процесуальним законом порядку належними та достовірними доказами, а доводи заявника ґрунтуються на законі, належних доказах, а тому підлягають задоволенню.

Підставою для встановлення батьківства може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, тобто докази, що підтверджують наявність обставин, характерних для сімейних відносин, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Показання свідків, документи, які є у справі, можна вважати достовірними доказами, які встановлюють наявність факту визнання ОСОБА_5 батьківства щодо заявника.

Оскільки визнання батьківства є суб`єктивною обставиною, яка знайшла вираження у певних діях ОСОБА_5 спільному проживанні й веденні спільного господарства з матір`ю заявника, вихованні та утриманні заявника, суд оцінює ці обставини як наявність достовірних доказів визнання ОСОБА_5 свого батьківства відносно ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення суду про задоволення заяви, суд виходив з того, що заявником доведено ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та вважає, що посилання заявника на те, що ОСОБА_5 був її рідним батьком є переконливими, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами під час розгляду справи, зокрема такими, які достовірно підтверджують спільне проживання та ведення спільного господарства батьків до її народження, спільне виховання або утримання дитини, факт визнання ОСОБА_5 свого батьківства щодо заявника до 01 жовтня 1968 року.

Таким чином суд прийшов до висновку про задоволення заяви про встановлення факту батьківства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Щодо зобов"язання внести в актовий запис №39 про народження ОСОБА_6 , вчинений Ківерцівським районним відділом РАГС у Волинській області 21 березня 1958 року у графу "батько" відомості про ОСОБА_5 , то суд вважає, що це питання відноситься до порядку виконання рішення суду і не може бути предметом розгляду.

При ухваленні судом рішення відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Ківерцівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про встановлення факту батьківства.

Встановити факт батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_13 , народженої в с.Крижівка Ківерцівського /Рожищенського/ району Волинської області.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області 13 лютого 1999 року, РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП не відомий, місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП не відомий, місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Заінтересована особа: Ківерцівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), місцезнаходження: вул.Грушевського,27, м.Ківерці Волинської області, .

Суддя: Кушнір Н.В.