Справа № 473/3012/21
"22" лютого 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі
головуючої судді Ротар М.М.
при секретарі Лукіянчиній Т.І.
представника позивача - адвоката Боднарук В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 , Орган опіки та піклування Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, Бузька сільська рада Вознесенського району Миколаївської області про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення із житлового будинку без надання іншого житла та зняття з реєстрації,
В провадженні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 , Орган опіки та піклування Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, Бузька сільська рада Вознесенського району Миколаївської області про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення із житлового будинку без надання іншого житла та зняття з реєстрації.
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . У даному домоволодінні зареєстрований він, його дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітні діти ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають у житловому будинку.
На сьогоднішній день між ним, його дружиною ОСОБА_6 та відповідачами склалися неприязнені відносини, позивач позбавлений можливості користуватися житловим будинком, відповідачі не погоджуються на звільнення його будинку та чинять перешкоди у користуванні, сварки, погрожують фізичною розправою, що зумовлює виклики поліції. Дані особи не є членами його сім`ї та не пов`язані спільним побутом.
Враховуючи вищенаведене вважає, що відповідачів необхідно виселити з житлового будинку, оскільки відповідачі створюють йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.
Ухвалою суду від 17 серпня 2021 року було відкрито провадження по справі, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 16 вересня 2021 року було виключено із числа третіх осіб без самостійних вимог Вознесенський районний відділ Державної міграційної служби України та Службу у справах дітей Вознесенської районної державної адміністрації.
Ухвалою суду від 16 вересня 2021 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та відділ ведення реєстру територіальної громади міста Вознесенська управління надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Вознесенської міської ради.
Ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року виключено із числа третіх осіб відділ ведення реєстру територіальної громади міста Вознесенська управління надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Вознесенської міської ради та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Бузьку сільську раду Вознесенського району Миколаївської області.
Ухвалою суду від 11 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду справи по суті.
Ухвалою суду від 17 січня 2022 року поновлено судовий розгляд цивільної справи.
Ухвалою суду від 17 січня 2022 року витребувано від Вознесенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції відомості про укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та відомості про народження дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Зазначив, що позивач є власником житлового будинку, а відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні своїм майном та порушують його права. Відповідачі не є членами сім`ї власника будинку.
Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у судове засідання жодного разу не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомили, будь яких заяв на адресу суду не надіслали.
Представник Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі представника, вирішення справи залишають на розсуд суду. Проти зняття з реєстрації ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 заперечує.
За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Позивач проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи та наявні у ній докази вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, що видане 18.06.1996 року. Право власності позивача зареєстровано в державному реєстрі 21.07.2021 року.
У вказаному будинку зареєстровані та проживають позивач ОСОБА_1 його дружина ОСОБА_6 (довідка виконавчого комітету Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 21.07.2021 року № 586).
Також у вказаному будинку зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_2 з 22.01.2019 року, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з 22.01.2019 року, ОСОБА_3 з 18.09.2019 року, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 22.06.2021 року № 472, що була видана виконавчим комітетом Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.
Також в судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2021 року, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.
Відповідач ОСОБА_2 має двох малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 .
В судовому засіданні було встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 його дружиною ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 склалися неприязнені відносини, які полягають у тому, що відповідач ОСОБА_5 вчиняє дії психологічного насильства відносно дружини позивача ОСОБА_6 , що підтверджується вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 червня 2021 року та постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2021 року.
Частина 1 ст.4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Приписами статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною першою статті 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Статтею 386 ЦК України визначено - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Судом встановлено, що власник житлового будинку ОСОБА_1 разом з відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_5 спільного господарства не ведуть, не мають взаємних прав та обов`язків з ним, тому відповідачі не є членом його сім`ї, а тому на них не розповсюджуються положення статті 156 ЖК Української РСР, якою визначені права членів сім`ї власника житлового будинку.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові ВСУ від 16.12.2020 року у справі № 182/7347/18, застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.
Статтею 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту, зокрема відповідно до ч.2 зазначеної норми, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
В судовому засіданні було встановлено, що між власником майна ОСОБА_1 , його дружиною ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 склалися такі відносини, які унеможливлюють спільне їх проживання, це проявляється у відсутності ведення спільного господарства, висловлювання з боку відповідача нецензурними словами, погрозами фізичною розправою, діями психологічного насильства. Так, за період 2019 року відповідачку ОСОБА_5 неодноразово було притягнуто як до адміністративної відповідальності так і до кримінальної за скоєння насильства у сім`ї, у зв`язку з чим відповідач ОСОБА_5 перебуває на превентивних обліках органів Національної поліції за категорією «кривдник».
Враховуючи встановлені обставини вимоги позивача щодо усунення перешкод у здійсненні його права власності шляхом виселення відповідачів з будинку без надання іншого житла є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
На підставі вищевикладеного оцінюючи баланс прав та інтересів сторін спору, суд вважає, що наявні підстави для виселення відповідачки ОСОБА_5 разом із її неповнолітніми дітьми та чоловіком ОСОБА_5 , оскільки відповідачі добровільно не звільняють будинок позивача, не є членами сім`ї позивача, не пов`язані із позивачем спільним побутом і проживання відповідачів в будинку позивача порушує право власності позивача щодо користування будинком для власних потреб.
Враховуючи встановлені обставини вимоги позивача щодо усунення перешкод у здійсненні його права власності шляхом виселення відповідачів з будинку без надання іншого житла є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Що стосується позовних вимог зняття з реєстрації відповідачів, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або втрату права користування житловим приміщенням та ін.).
Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ 02.03.2016 року за № 207, які визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання: зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (п.26 Правил).
Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про виселення є підставою дня зняття особи з реєстрації. А тому додаткового вирішення позовної вимоги про зняття з реєстрації ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 - не потрібно.
Відповідно 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908 грн. слід стягнути в рівних частках з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
На підставі викладеного, керуючись ст.263-265 ЦПК України суд,
позов задовольнити частково.
Усунути перешкоди у здійсненні права користування нерухомим майном та виселити ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 з житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 без надання іншого житла.
В задоволенні позовних вимог про зняття з реєстрації ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 - відмовити.
Судові витрати понесені ОСОБА_1 , а саме сплачений ним судовий збір у розмірі 908 грн. стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частках по 454 грн. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення - апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 14 березня 2022 року.

Суддя: М.М. Ротар