Справа № 715/2713/21
Провадження № 2/715/42/22
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2022 року смт. Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого-судді Григорчака Ю.П.
секретар судового засідання Ткач О.М.
за участю представника позивачки ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору довічного утримання,-
ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 у віці 77 років помер її чоловік ОСОБА_4 , з яким вона перебувала в шлюбі з 13 листопада 1962 року.
Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину спадкового нерухомого майна, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 вересня 2003 року за номером 2570742.
При оформленні документів в 2021 році на прийняття спадщини після смерті чоловіка їй стало відомо, що все вище вказане будинковолодіння належить на праві власності її дочці ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання, укладеного між нею та ОСОБА_4 09.09.2003 року.
Вважає даний договір довічного утримання незаконним, оскільки житловий будинок за адресом АДРЕСА_1 являється спільною власністю подружжя, тобто в рівних частках належить їй та її покійному чоловіку. Окрім цього, даний договір був укладений внаслідок помилки, оскільки вона вважала, що згідно умов даного договору ОСОБА_3 повинна була доглядати за ОСОБА_4 та за нею. Однак виявилося, що згідно договору ОСОБА_3 повинна була здійснювати догляд лише за ОСОБА_2 .
Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 09 вересня 2003 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області та зареєстрований в реєстрі за № 4230; скасувати заборону відчуження житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами.
В судовому засіданні представниця позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, в своїх поясненнях підтвердила обставини, які викладені в позові та просила суд позов задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, жодних клопотань до суду не направляла. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили, що їм відомі обставини укладення оспорюваного правочину. Так, і ОСОБА_4 , і позивачка ОСОБА_2 на момент укладення оспорюваного правочину, з урахуванням незадовільного стану здоров`я, хотіли забезпечити собі достойні умови проживання в похилому віці та обоє потребували допомоги. Саме з цією метою вони уклали договір довічного утримання зі своєю дочкою - відповідачкою по справі. Проте, остання після укладення договору довічного утримання виїхала на постійне місце проживання Російської Федерації, де, вірогідно, перебуває і на даний час та будь якого утримання нікому із подружжя ОСОБА_2 не надавала, мотивуючи це наявністю власних невирішених проблем. При цьому, позивачка ОСОБА_2 , надаючи згоду на укладення договору довічного утримання щиро вірили в те, що цим забезпечить утримання і чоловіка, і себе в похилому віці з боку дочки ОСОБА_3 .
Вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, а також визначив наступні правові норми, що їх регулюють.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 13 листопада 1962 року, який був зареєстрований у відділі ЗАГС Ждановського району Донецької області.
Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧВ №004002 від 25 листопада 1996 року ОСОБА_4 належала на праві приватної власності земельна ділянка, яка розташована на території АДРЕСА_1. Землю передано для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.
Згідно виписки з погосподарської книги №06 особовий рахунок № НОМЕР_1 , яка видана Волоківською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, житловий будинок, який належить ОСОБА_3 , побудований 1980 року, загальна площа складає 88 м.кв., у тому ж числі житлова -70 м.кв., розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно серії ВВА №321494 ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресом АДРЕСА_1 .
09 вересня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Кінащук Н.М. був посвідчений договір довічного утримання, реєстровий № 4237. Згідно умов даного договору ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_3 житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, розміщений в АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 зобов`язується довічно утримувати ОСОБА_2 , забезпечивши його харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою, зберігати в його безкоштовному довічному користуванні одну житлову кімнату розміром 13,50 кв.м.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1.
Відповідно до довідки №457 від 11 жовтня 2021 року, виданої Волоківською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_4 був постійно зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 з 22 січня 1940 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . За вище вказаною адресою на день смерті померлого ОСОБА_4 постійно зареєстрована та проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно ст.ст. 22, 23 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою.
При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що, якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Відтак, спірне на сьогодні майно було об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Вказаний факт підтверджується свідоцтвом на забудову індивідуальної садиби, зареєстрованим за №223 у виконкомі Глибоцької Ради депутатів трудящих 31 травня 1972 р. на ім`я ОСОБА_4 , а також свідоцтвом про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, виданим виконкомом Коровійської сільської ради 20 липня 1988 року на підставі рішення №128 виконавчого комітету Глибоцької районної ради народних депутатів від 13 липня 1988 року та зареєстрованим в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 вересня 2003 року за номером 2570742.
Відповідно до ст.425 ЦК УРСР за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров`я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов`язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.
Згідно ст.426 ЦК УРСР договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений.
В договорі довічного утримання повинна бути зазначена оцінка відчужуваного будинку, що визначається за згодою сторін, а також види матеріального забезпечення, що надаються набувачем майна відчужувачеві, та їх грошова оцінка, яка визначається за згодою сторін.
Статтею 48 ЦК УРСР встановлено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.
По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.
Згідно ч.1 ст.56 ЦК УРСР угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.
Статтею 59 ЦК УРСР було передбачено, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.п.11,12 постанови №3 від 28.04.1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» відповідно до ст.56 ЦК УРСР угода може бути визнана судом недійсною, як укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, тільки за позовом сторони (громадянина чи організації), що діяла під впливом помилки.
Під помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб`єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.
Правила ст.56 ЦК УРСР не поширюються на випадки, коли помилка стосується до мотивів укладення угоди.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. 19,20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.
Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.
Судом на підставі досліджених письмових доказів, а також показів свідків, встановлено, що на момент укладення договору ОСОБА_2 вже перебувала в похилому віці, потребувала допомоги та надавала свою згоду для укладення договору, відповідно до умов якого, на її переконання, дочка ОСОБА_3 повинна була здійснювати догляд та забезпечити гідну старість, як для ОСОБА_4 , так і для неї. Відтак, помилка позивачки щодо істотних умов надання нею згоди на укладення оспорюваного правочину щодо розпорядження спільною сумісною власністю, яка за своєю правовою природою також є правочином, тягне за собою недійсність оспорюваного правочину вцілому
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4-13, 19, 76-81, 89, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 - задовольнити.
Визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 09 вересня 2003 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області та зареєстрованого в реєстрі за № 4230.
Скасувати заборону відчуження житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя