ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/25168/21

Провадження № 22-ц/4820/445/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 686/25168/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2021 року (суддя Салоїд Н.М., повне судове рішення складено 10 грудня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказувала, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.03.2020 ухвалено рішення про стягнення на користь позивачки аліментів у розмірі 1/6 частини від всіх доходів ОСОБА_2 на період її навчання у Хмельницькому базовому медичному коледжі. Вподальшому, позивачка вступила до Буковинського державного медичного університету у м. Чернівці на 2 курс 2 медичного факультету на денну форму навчання за контрактом за спеціальністю медицина з 01.09.2021 по 30.06.2026. Як зазначає ОСОБА_1 , вона сплачує за навчання в університеті 42000 грн щорічно, у зв`язку із чим вона зазнає значних матеріальних труднощів, що пов`язані із значними витратами на харчування, проїзд, придбання одягу, підручників, предметів канцелярії, плати за гуртожиток тощо.

Крім того, позивачка зазначає, що у неї виявлено пролапс мітрального клапана та суправентикулярна тахікардія, а тому вона потребує постійного нагляду лікаря, що також тягне за собою постійні витрати на лікування.

Позивачка посилається на те, що батько будь-якої участі в її утриманні добровільно не брав і не бере й досі, хоча надавати матеріальну допомогу має можливість, оскільки їй відомо, що він працює, хоча й не офіційно, проживає у м. Києві із свою родиною та отримує доходи від здійснення торгівлі в мережі Інтернет. Також, їй відомо, що батько часто їздить за кордон, має у своєму особистому користуванні декілька авто, які зареєстровані не на нього.

У зв`язку із чим, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на її утримання на період навчання в розмірі 10 000 грн щомісячно на період навчання, але не пізніше ніж до досягнення донькою 23-річного віку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1000 грн з його заробітку (доходу) щомісячно на період навчання до 30.06.2026. У задоволені решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Не погоджуючись із цим рішення суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка вказує, що її витрати на навчання, на лікування, на продукти харчування, проїзд міським транспортом, на одяг є значними, самостійно вона нести їх не може, оскільки самостійно заробляти собі на життя не має змоги, адже навчається на денній формі навчання, а тому постійно перебуває на навчанні. Навчання в медичному закладі потребує окрім значних фінансових витрат і багато часу на весь навчальний процес, тому фізично вона просто не може влаштуватися на роботу. Апелянтка вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення врахувавши лише обставини відповідача про те, що він не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, проте судом не враховано, що він є працездатною особою і якимось чином забезпечує життя собі і своїй сім`ї, проживаючи у м. Києві. Крім того, те, що відповідач не має офіційних доходів, не свідчить про те, що він взагалі ніяких доходів не має, адже у ОСОБА_2 є можливість сплачувати аліменти, проте він не бажає. Також, апелянтка звертає увагу колегію суддів на те, що судом першої інстанції призначено аліменти на навчання у розмірі 1000 грн, які навіть не покривають половини вартості навчання.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Так, відповідач вказує, що враховуючи хороший рівень цивільної підготовки позивачки, вона могла б вступити у інший навчальний заклад за державним замовленням, тобто на безоплатній основі, проте не скористалась цим, припустившись помилки. Відповідач зазначає, що він не розуміє позиції ОСОБА_1 , яка одночасно уклала дві угоди про платне навчання у двох начальних закладах різних міст в один і той же час, за різними спеціальностями. Крім того, ОСОБА_2 вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що стан здоров`я та витрати на лікування позивачки не є належними доказами у цій справі, оскільки предметом і підставою позову заявлені інші обставини. Також, позивачка взагалі не надала до суду договору про навчання у Буковинському університеті та жодного доказу про оплату навчання на 2 курсі медичного університету та 1 курсі Університету управління та права. Зважаючи на поданий ОСОБА_1 позов та додані у його підтвердження докази, заперечення сторони відповідача, а також той факт, що суд процесуально позбавлений можливості самостійно збирати докази в інтересах однієї із сторін, судом першої інстанції прийнято рішення за наявними у справі матеріалами, яке по своїй суті є законним та обґрунтованим, а тому не може бути зміненим, або скасоване в апеляційному порядку.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу вимог ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою відповідача ОСОБА_2 і навчається на 2 курсі 2 медичного факультету Буковинського державного медичного університету у м. Чернівці на денній формі навчання за контрактом за спеціальністю медицина, термін навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2026 та навчається на 3 курсі факультету управління та економіки Хмельницького університету управління та права ім. Л. Юзькова заочної форми навчання за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб.

Зазначені обставини підтверджуються довідкою Буковинського державного медичного університету за № 1878 від 13.09.2021 та довідкою Хмельницького університету управління та права ім. Л. Юзькова за №1921 від 30.09.2021.

Звертаючись до суду із позовом позивачка зазначала, що навчається на контрактній формі навчання у Буковинському державному медичному університеті та змушена сплачувати за навчання по 42 000 грн щорічно. І, крім того, несе витрати по оплаті за проживання у гуртожитку, на навчання у ХУУП ім. Л.Юзькова та на лікування, адже часто хворіє гострими респіраторними захворюваннями, стоїть на обліку у лікаря алерголога з приводу респіраторного алергозу і у неї виявлено пролапс метрального клапана та суправентикулярна тахікардія, що підтверджується медичними документами. А відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на її утримання на період навчання в розмірі 10000 грн щомісячно.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1000 грн щомісячно на період навчання до 30.06.2026, суд першої інстанції виходив з недоведеності наявності у відповідача матеріальної можливості сплачувати аліменти в розмірі саме по 10000 грн щомісячно; що позивач не погоджувала з батьком вартість навчання за контрактом в розмірі 42 000 грн, як і не погоджувала навчання та його вартістю у ХУУП; та при присудженні аліментів у зв`язку з продовженням навчання не можуть враховуватись витрати на лікування, оскільки не передбачені законом.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

В силу ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх працездатних доньку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Положеннями ч.1 ст.199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Положеннями ч. 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18) щодо застосування статті 199 СК України, який полягає у тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, судова колегія вважає їх голослівними, адже судом при постановленні оскаржуваного судового рішення вірно застосовано норми ст.ст. 182, 198, 199, 200 СК України, що регулюють спірні правовідносини.

Аргументи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції вступ ОСОБА_1 до Буковинського державного медичного університету та навчання на денній формі навчання з 01.09.2021 по 30.06.2026 і оплату за: навчання по 42000 грн щорічно, за проживання у гуртожитку, на проїзд, харчування, придбання одягу, підручників, канцелярії; за три роки навчання в ХУУП в розмірі 39135 грн є голослівним, адже судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню із відповідача враховані зазначені обставини та доказам на їх підтвердження, що надавалися позивачкою, у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, надана вірна оцінка.

Так, судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів враховано, що ОСОБА_1 є повнолітня, навчається на контрактній основі у Буковинському державному медичному університеті на денній формі навчання та в ХУУП на заочній формі навчання і на період навчання до 30.06.2026 потребує матеріальної допомоги. І при визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції також врахував відсутність у ОСОБА_2 офіційних доходів, перебування на його утриманні малолітньої дитини, відсутність у його власності рухомого та нерухомого майна і невиконаних грошових зобов`язань, а тому прийшов до вірного висновку, що відповідач може утримувати себе, малолітню дитину та сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини на період її навчання в розмірі 1000 грн щомісячно до 30.06.2026.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно відхилив докази про витрати позивачки, що пов`язані із станом її здоров`я, адже при вирішенні питання про стягнення аліментів у зв`язку з продовженням навчання не можуть враховуватись витрати на лікування, оскільки не передбачені ст. 199 СК України.

Твердження апелянтки про те, що судом не враховано, що відповідач є працездатною особою, забезпечує проживання собі і своїй сім`ї в м. Києві, а оскільки офіційно не працевлаштований, тому цей факт свідчить, що він працює та отримує доходи неофіційно на законність оскаржуваного рішення не впливають, адже відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, надані ОСОБА_3 докази щодо виконання в повному обсязі рішень судів про стягнення аліментів: на утримання позивачки з 11.04.2005 і до досягнення повноліття, на утримання позивачки на період навчання з 25.11.2020 і до закінчення 28.06.2021 не є підтвердженням наявності у відповідача можливості сплачувати аліменти на період навчання в розмірі саме 10000 грн щомісячно.

Позивачка в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала доказів, які б підтверджували можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на період її навчання у розмірі 10000 грн щомісячно.

З огляду на вищенаведене аргументи ОСОБА_1 про те, що висновки суду першої інстанції є безпідставними і несправедливими судова колегія вважає неспроможними, адже судове рішення в силу ч. 1 ст. 263 ЦПК України повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай