Справа № 504/2038/21
Провадження № 2/504/690/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2022смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

секретаря- Сухіни Н.В., -

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду № 10, позовну заяву ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у червні 2021 року звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.07.2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Позивач подав заяву про розгляд справи у свою відсутність.

У підготовчому засіданні 22.02.2022 року відповідач у присутності адвоката визнала позов повністю, підтвердила, що дійсно не проживає у спірному житловому будинку понад один рік, шлюб розірваний, та не має жодних претензій на це житло. Що стосується дітей, то діти в теперішній час тимчасово мешкають з батьком у належному йому житлі.

Суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні.

Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, заслухавши відповідача та її адвоката, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного:

Позивачу належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , 1985 р.н. зареєстрована у даному будинку, однак не проживає у ньому у теперішній час з 08.04.2020 року, що повністю доведено зібраними по справі доказами, які дослідженні судом у судовому засіданні.

За твердженням позивача, подальша реєстрація відповідачки у належному позивачці будинку істотно порушує її право як власника.

Позивач у своєму позові одночасно посилається на правила ст. ст. 391, 405 ЦК України, ст. ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Відтак унаслідок порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК Української РСР можна зробити висновок про те, що положення вказаних норм статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року.

Судом встановлені фактичні обставини та правовідносини, зокрема те, що відповідач фактично не проживає у спірному житловому приміщенні понад один рік.

Оскільки відповідач був членом сім`ї позивача, то право останнього підлягає захисту в судовому порядку за правилами ст. 405 ЦК України.

Порушене право власника має бути захищено шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування цим житловим приміщенням.

Питання судового збору вирішується в порядку ст. ст. 141-142 ЦПК України, вимоги позову в цій частині підлягають задоволенню, оскільки сплата судового збору документально доведена.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405 ЦК України, ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 273, 315, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , права користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 908 грн.

Роз`яснити, що при визнанні судом ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла (правовий висновок Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

У зв`язку із набранням чинності Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) з 05 жовтня 2021 року апеляційні скарги подаються безпосередньо до суду апеляційної інстанції (Одеський апеляційний суд, 65078, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а, м. Одеса).

Суддя В.К. Барвенко