ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1101/21 Номер провадження 22-ц/814/675/22Головуючий у 1-й інстанції Козир В. П. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2021 року, ухвалене суддею Козир В.П., повний текст рішення складено - 13 грудня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до КНП «Кобеляцький центр ПМСД», головного лікаря КНП «Кобеляцький центр ПМСД» Коломієць Любові Афанасіївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Айлант ЛТД», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров`ю позивача, -

В С Т А Н О В И В:

19 травня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до КНП «Кобеляцького центру ПМСД», головного лікаря КНП «Кобеляцького центру ПМСД», третя особа на стороні відповідача: Кобеляцьке відділення Державного казначейства України, у якій з урахуванням уточнень від 23.09.2021 року (т.1 а.с. 201-203), посилаючись на постанову КМУ від 17.08.1998 р. № 1303, ст.ст. 23 та 1167 ЦК України, просив суд визнати незаконними та протиправними дії ОСОБА_2 , яка 12.10.2020 р. відмовилася виписувати йому пільгові рецепти на придбання ліків метилпреднізолон, сорбілакт, реосорбілакт; стягнути з Кобеляцького відділення Державного казначейства України кошти у сумі 627,65 грн. за завдану матеріальну шкоду та 17 тисяч грн. за завдану моральну шкоду ОСОБА_4 , яка 12.10.2020 не виписала позивачеві пільгові рецепти на придбання ліків та стягнути 60 грн. за виготовлення ксерокопій додатків до позовної заяви.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач хворіє невиліковною тяжкою хворобою, є інвалідом ІІ групи. Згідно постанови КМУ від 17.08.1998 р. № 1303 Кобеляцьким центром ПМСД йому повинні надаватися рецепти на деякі ліки з 50 % знижкою. 12.10.2020 р. ОСОБА_2 відмовилася виписувати пільгові рецепти матері позивача ОСОБА_5 та батькові позивача ОСОБА_1 . На підтвердження наведеного позивачем надано відеозапис та витяг із газети «Ехо». ОСОБА_3 вказував, що у той день 12.10.2020 р. у нього відбулося загострення хвороби і йому потрібно було ставити крапельниці препаратами сорбілакт та реосорбілакт. Відповідач ОСОБА_2 відмовилася виписувати позивачеві рецепти, пояснивши це метою економії бюджетних коштів. Ліки по пільгових рецептах позивач отримував у філії мережі аптеки «Айлант ЛТД». Як наслідок, позивач змушений був купувати названі ліки за повну вартість та ним було за власні кошти придбано сорбілакт, реосорбілакт та метилпреднізолон на загальну суму 627,65 грн., які позивач вважає своїми збитками. Також зазначав, що внаслідок протиправних та незаконних дій КоломієцьЛ. у нього загострилася хвороба і він не зміг купити інші ліки та продукти харчування. Вважає, що ОСОБА_2 порушила його конституційні права на охорону здоров`я з метою створення йому перешкод в отриманні ефективного лікування, завдання шкоди здоров`ю і якості життя та отримання своєчасної якісної медичної допомоги, внаслідок якого йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 627,65 грн. та моральну шкоду, яку позивач оцінив у 17000,00 грн.

08.12.2021 року електронною поштою позивач надіслав до суду доповнення до обґрунтування позовних вимог в частині обґрунтування розміру завданої шкоди, посилаючись на методику визначення розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_6 , та долучив до матеріалів справи копії виписок із медичної карти стаціонарного хворого на підтвердження діагнозу та отриманого стаціонарного лікування, а також рекомендації для продовження амбулаторного лікування (т. 2 а.с. 33-44).

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до КНП «Кобеляцький центр ПМСД», головного лікаря КНП «Кобеляцький центр ПМСД» Коломієць Любові Афанасіївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Айлант ЛТД», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров`ю позивача, про визнання незаконними та протиправними дії ОСОБА_4 , стягнення з Кобеляцького відділення Державного казначейства України коштів у сумі 627,65 грн. за завдану позивачеві матеріальну шкоду та 17 000 грн. за завдану позивачеві моральну шкоду ОСОБА_4 відмовлено повністю.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач є особою з інвалідністю другою групи та має діагноз неспецифічний виразковий коліт, що не заперечувалося сторонами.Станом на 12.10.2020 (дату звернення батька позивача до відповідачів за отриманням рецептів) єдина комплексна та ефективна система надання медичної допомоги пацієнтам із запальними захворюваннями кишечника була унормована «Уніфікованим клінічним протоколом первинної, вторинної (спеціалізованої) та третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги. Запальні захворювання кишечника (хвороба крона, виразковий коліт)», затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 11.02.2016 № 90. За цим протоколом лікування пацієнтам з ХЗЗК призначається лікарем гастроентерологом у ЗОЗ, що надають вторинну (спеціалізовану) медичну допомогу. Завдання лікаря первинної ланки - запідозрити ХЗЗК та направити пацієнта до лікаря-гастроентеролога. Диференційна діагностика, призначення відповідних обстежень, підтвердження остаточного діагнозу та призначення лікування даних захворювань проводиться лікарем гастроентерологом. Таким чином, з врахуванням Уніфікованого клінічного протоколу суд першої інстанції дійшов висновку, що обов`язковою умовою для отримання відповідного призначення лікаря загальної практики-сімейної медицини є рекомендації та призначення лікаря-гастроентеролога. Проте, позивач доказів отримання ним відповідних призначень чи рекомендацій у спірний період (12.10.2020 р.) від лікаря загальної практики-сімейної медицини або лікаря гастроентеролога не надав. За таких обставин, суд визнав, що саме позивач повинен був довести обставини призначення йому лікарем КНП «Кобеляцький центр ПМСД» препаратів сорбілакт та реосорбілакт а також обставини необґрунтованої відмови у наданні рецептів на пільгове отримання таких лікарських засобів. Отже, суд дійшов до висновку, що право позивача на отримання пільгових рецептів на лікарські засоби сорбілакт та реосорбілакт з боку відповідачів не було порушене з огляду на не доведення позивачем наявності у нього відповідного призначення. При цьому, суд, розуміючи важливість даного спору для позивача, який безумовно потребує постійного та вартісного лікування, у той же час зазначив, що процедура та порядок отримання пільгових рецептів вимагає від обох учасників (лікаря та пацієнта) дотримання певних правил, що встановлені нормами законодавства, та наведені судом у рішенні. Недотримання таких правил одним учасником (пацієнтом) виключає відповідальність іншого (лікаря чи медичної установи).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання суду на наказ від 17.09.2021 року є незаконними, оскільки він набрав чинності вже після того, як позивач звернувся до суду. ОСОБА_2 посилається на наказ №271, який передбачає, що ліки повинні бути внесені в Національний перелік та постанову КМУ від 26.09.2009 р. Вважає, що висновки суду про те, що повинні бути рекомендації лікаря гастроентеролога, є незаконними та безпідставними. Суд разом з відповідачем піддає сумніву саме лікування, проте, це може зробити тільки експертна комісія чи судмедекспертиза, тобто суд вийшов за межі предмета та підстав позовних вимог. Зазначає, що головний лікар ОСОБА_2 , діючи умисно, на протязі 2-х років не виписувала йому пільгові рецепти, про що було подано 4 позови до суду. У даному випадку ОСОБА_2 відмовила виписати пільговий рецепт з причин економії. 12.10.2020 року він на стаціонарі не лежав. У Кобеляцькому центрі ПМСД відсутні послуги, щоб ставити крапельниці, але йому потрібні були препарати сорбілакт та реосорбілакт. Вважає, що ОСОБА_2 з метою помсти його батьку не виписала потрібні препарати 12.10.2020 року, чим порушила його права на отримання медичної допомоги. Під час судового розгляду ОСОБА_2 почала перекручувати факти, підставляти різні накази, разом із судом почала давати оцінку діям лікуючого лікаря, давати оцінку призначеного лікування, що на його думку, є незаконним та протиправним. Звертає увагу, що судом доведено, що він має право на отримання пільгових ліків, що він самостійно має розпоряджатися своїм здоров`ям і він все узгоджує зі своїм лікуючим лікарем. Також вважає, що суд незаконно відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями ОСОБА_2 , оскільки він хворіє невиліковною хворобою, є інвалідом ІІ групи, при цьому захворюванні є шкідливими нервові стреси, переживання та душевні страждання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю другої групи з дитинства, що встановлено на підставі довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 713713, копія якого міститься у матеріалах справи (т. 1 а.с. 4).

Позивачем підписано декларацію з сімейним лікарем КНП «Кобеляцький центр ПМСД» ОСОБА_7 , що визнається сторонами.

Позивач має хронічне автоімунне захворювання (неспецифічний виразковий коліт), яке потребує постійного та систематичного лікування, що визнається сторонами.

При зверненні до сімейного лікаря позивачу періодично виписувалися рецепти на пільгове забезпечення медикаментами для амбулаторного лікування за призначенням обласного проктолога у межах виділених коштів. Факт виписки пільгових рецептів на ліки з оплатою їх вартості 50 %, у тому числі метилпреднізолон (19.10.2020 р., 29.10.2020 р., 04.11.2020 р., 24.11.2020 р., 15.12.2020 р.,), реосорбілакт, сорбілакт (14.08.2020 р.) зафіксовано у медичній карті амбулаторного хворого ОСОБА_3 (т.1 а.с. 153-154, 157-159) та у журналах реєстрації виписки пільгових рецептів (т. 1 а.с. 77-82).

Судом першої інстанції також встановлено, що позивачу виписувалися рецепти № 1346 та 1345 14.08.2020 р. на лікарські засоби сорбілакт та реосорбілакт, що підтверджується копією медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 (т.1 а.с. 131-133, 157-159), копією сторінки журналу реєстрації виписки пільгових рецептів (т.1 а.с. 153 -154) та копією рецептів від 14.08.2020р. № 1345, № 1346 (т. 1 а.с. 223-224).

За фактом виписки пільгових рецептів на сорбілакт та реосорбілакт відносно сімейного лікаря ОСОБА_7 проведено службове розслідування (т. 1 а.с. 228) та наказом головного лікаря КНП «Кобеляцький центр ПМСД» від 17.09.2021 р. № 63А вказано на порушення вимог нормативних документів постанови КМУ від 17.08.1998 р. № 1303, від 25.03.2009 р. № 333, наказу МОЗ України від 13.06.2005 р. № 271 щодо виписки пільгових рецептів на медикаменти з оплатою 50 % хворому ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 228 -229).

Під час службового розслідування встановлено, що хворий ОСОБА_3 , 1997 року народження, хворіє з дитинства, діагноз: неспецифічний виразковий коліт з тотальним ураженням кишківника, щорічно лікується у проктологічному відділенні ПОКЛ. Постійно приймає підтримуючу терапію амбулаторно. Сімейний лікар Кобеляцької АЗПСМ ОСОБА_7 , під наглядом якої перебуває хворий, для амбулаторного лікування виписує хворому пільгові рецепти на медикаменти відповідно до постанови КМУ від 17.08.1998 р. № 1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань» та постанови КМУ від 25.03.2009 р. № 333 «Деякі питання державного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення», керуючись вимогами клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим на неспецифічний виразковий коліт, затвердженого наказом МОЗ України від 13.06.2005 р. № 271, за наявності виділених з місцевого бюджету коштів.

Лікарем ОСОБА_7 14.08.2020 р. хворому ОСОБА_3 були виписані пільгові рецепти з оплатою 50 % їх вартості для амбулаторного лікування, у тому числі таблетки метилпреднізолон 4 мг № 60, рецепт №1344 на підставі рекомендацій обласного проктолога для продовження курсу постійного амбулаторного лікування, зазначених у виписаному епікризі.

Зі слів матері хворого, під час консультації в обласного проктолога на 17.08.2021 р. була запланована госпіталізація хворого на лікування до проктологічного відділення ПОКЛ у зв`язку з погіршенням стану хворого. У схему лікування планувалося включати лікарські препарати сорбілакт та реосорбілакт, тому матір хворого звернулася з проханням до сімейного лікаря про виписку пільгових рецептів на дані медикаменти.

Згідно пояснень сімейного лікаря ОСОБА_7 нею було виписано 14.08.2020 р. пільгові рецепти з оплатою 50 % їх вартості на лікарські засоби реосорбілакт 200,0 4 флакони (рецепт № 1345) та сорбілакт 200,00 4 флакони (рецепт № 1346) з метою уникнення скандалу та грубого поводження з боку пацієнта та його рідних, виходячи лише з Національного переліку лікарських засобів, до якого дані лікарські препарати включені, без урахування клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим на неспецифічний виразковий коліт, затвердженого наказом МОЗ України від 13.06.2005 р. № 271, яким не передбачено включення до схеми лікування неспецифічного виразкового коліту лікарських препаратів сорбілакт та реосорбілакт.

Як наслідок лікарем ЗП-СЛ Кобеляцької АЗПСМ ОСОБА_7 виписано пільгові медикаменти з оплатою 50 % їх вартості - сорбілакт та реосорбілакт для стаціонарного лікування хворого ОСОБА_3 , що не відповідає вимогам нормативних документів, а саме постановам КМУ від 17.08.1998 р. № 1303, від 25.03.2009 р. № 333 та наказу МОЗ України від 13.06.2005 № 271 (т. 1 а.с. 229 230).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка працює лікарем загальної практики сімейної медицини (сімейний лікар), підтвердила, що 14.08.2020 р. до неї звернулася мати її пацієнта ОСОБА_3 й повідомила, що планується госпіталізація її сина, також мати позивача пояснила, що ними було отримано рекомендацію від лікаря обласної лікарні на стаціонарне лікування сорбілактом та реосорбілактом. У цей же день свідком, як сімейним лікарем, було виписано помилково рецепти на сорбілакт та реосорбілакт, оскільки такі препарати входять до Національного переліку лікарських засобів, тобто свідок підтвердила факт виписки нею пільгових рецептів на сорбілакт та реосорбілакт, хоча за її поясненнями вона цього робити не повинна була, а на постанову КМУ № 1303 у рецептах послалася помилково, так як ця постанова регулює забезпечення ліками тільки при амбулаторному лікуванні. Зазначила, що аптека має право на відпуск ліків за пільговими рецептами тільки, якщо такі ліки включені до Національного переліку, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2009 р. № 333. Факту звернення до неї, як до сімейного лікаря, за рецептами позивача чи батька позивача 12.10.2020 р. пригадати не змогла. Пояснила, що будь-яких змін до плану лікування пацієнта ОСОБА_3 , встановленого проктологом, вона особисто не вносила.

З медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 157-158) також судом першої інстанції встановлено, що 14.08.2020 р. хворому ОСОБА_3 було видано направлення на госпіталізацію з діагнозом неспецифічний виразковий коліт.

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 23.02.2021 р. № 2478 (т. 2 а.с. 14-15) судом першої інстанції встановлено, що хворий ОСОБА_3 з 15.02.2021 р. по 23.02.2021 р. перебував на стаціонарному лікуванні у проктологічному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського з діагнозом неспецифічний виразковий коліт, під час якого була застосована консервативна терапія лікарськими засобами, у тому числі сорбілакт, реосорбілакт. Хворий отримав курс лікування та виписався у задовільному стані для продовження лікування амбулаторно, отримавши рекомендації, у тому числі щодо приймання метилпреднізолону.

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 27.08.2020 р. №12837 (т. 2 а.с. 43 - 44) судом встановлено, що хворий ОСОБА_3 з 17.08.2020 р. по 27.08.2020 р. перебував на стаціонарному лікуванні у проктологічному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського з діагнозом неспецифічний виразковий коліт з тотальним ураженням товстого кишківника, безперервно-рецидивуючий тип перебігу, гормонозалежна форма, стадія загострення, ступінь активності ІІІ, під час якого була застосована консервативна терапія лікарськими засобами, у тому числі сорбілакт, реосорбілакт. Хворий отримав курс лікування та виписався у задовільному стані для продовження лікування амбулаторно, отримавши рекомендації, у тому числі щодо приймання метилпреднізолону. Рекомендації проктолога для продовження амбулаторного лікування такими лікарськими засобами як сорбілакт, реосорбілакт не містять.

Сторонами суду не надано доказів перебування ОСОБА_3 12.10.2020 р. на стаціонарному лікуванні.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач у спірний період не перебував на стаціонарному лікуванні, оскільки такий факт не доведено.

Батько позивача від імені свого хворого сина звернувся до КНП «Кобеляцький центр ПМСД» з вимогою виписати його синові медичні препарати (сорбілакт та реосорбілакт) та отримав відмову від головного лікаря КНП «Кобеляцький центр ПМСД», що не заперечувалося відповідачами та підтверджується відеозаписом пояснень головного лікаря КНП «Кобеляцький центр ПМСД» Коломієць Л.А., що міститься у матеріалах справи.

У зв`язку з відмовою головного лікаря КНП «Кобеляцький центр ПМСД» виписати пільгові рецепти позивач змушений був придбати лікарські засоби за повну вартість за власний кошт на загальну суму 1233,76 грн, що підтверджується копіями чеків, а саме: 13.10.2020 р. метилпреднізолон 121,92 грн.; реосорбілакт 125,54 грн.; сорбілакт 148,56 грн. (т. 1 а.с. 6); 18.10.2020 р. реосорбілакт 125,54 грн. (т. 1 а.с. 6); 17.10.2020 р. сорбілакт 155,98 грн. (т. 1 а.с. 6); 16.10.2020 р. реосорбілакт 125,54 грн. (т. 1 а.с. 7); 20.10.2020 реосорбілакт - 122,25 грн. (т. 1 а.с. 7); 19.10.2020 р. сорбілакт 155,98 грн. (т. 1 а.с. 7); 21.10.2020 р. сорбілакт 152,45 грн. (т. 1 а.с. 7).

На підставі встановлених обставин справи, суд першої інстанції визнав, що позивач, як особа з інвалідністю ІІ групи, має право на придбання лікарських засобів за рецептами лікарів з оплатою 50 відсотків їх вартості при амбулаторному лікуванні.

Таке право позивача реалізується через механізм звернення до сімейного лікаря, з яким підписано декларацію, шляхом отримання відповідного призначення та виписування пільгового рецепта у відповідності до призначень сімейного лікаря.

У свою чергу, у сімейного лікаря виникає обов`язок виписати пільговий рецепт пацієнту за умови, якщо: 1) таке призначення, зроблене саме цим лікарем, або за рекомендацією вузького спеціаліста-лікаря (лікарів згідно із лікарськими спеціальностями), 2) таке призначення відповідає клінічному протоколу, діагнозу пацієнта та 3) призначений лікарський засіб зареєстрований в Україні (наявний в Державному реєстрі лікарських засобів).

12.10.2020 р. батько позивача звернувся до сімейного лікаря з вимогою виписати пільгові рецепти лікарські засоби сорбілакт та реосорбілакт. Сімейним лікарем ПМД ОСОБА_7 та головним лікарем, тобто лікарями працівниками КНП «Кобеляцький центр ПМСД» було відмовлено батькові позивача у видачі рецептів з тих підстав, що ліки не виписуються сімейним лікарем для стаціонарного лікування та сімейний лікар не має права відповідно до постанови КМУ № 1303 виписувати пільгові рецепти на такі ліки. Факт відмови підтверджується наданим позивачем відеозаписом пояснень головного лікаря КНП «Кобеляцький центр ПМСД» та не заперечувався відповідачами.

При цьому, суд першої інстанції встановив, що така підстава для відмови у видачі рецепту як перебування позивача на стаціонарному лікуванні, не була доведена відповідачем, а тому судом не береться до уваги.

Разом з тим, лікарські засоби сорбілакт та реосорбілакт зареєстровані в Державному реєстрі лікарських засобів, що перевірено судом за офіційним вебпосиланням: http://www.drlz.com.ua/ibp/ddsite.nsf/all/shlist?opendocument&query=%F1%EE%F0%E1%B3%EB%E0%EA%F2.

Також судом встановлено, що той факт, що наведені лікарські засоби (сорбілакт та реосорбілакт) не входять до Національного переліку основних лікарських засобів (Перелік), не має правового значення для правильного вирішення справи, оскільки постанова КМУ № 1303 не вимагає включення лікарських засобів до відповідного Переліку, достатньою підставою є реєстрація таких лікарських засобів в установленому порядку в Україні та включення їх до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я, тому суд першої інстанції не застосовував при ухваленні рішення постанову КМУ від 26.09.2009 р. № 333 «Деякі питання державного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення», на яку посилалися відповідачі, оскільки у даній справі розглядається спір не про порушення порядку закупівлі лікарських засобів закладами та установами охорони здоров`я, який врегульовано цією постановою, а про порушення права особи на отримання рецепту на пільгових умовах.

Помилковим визнано судом першої інстанції посилання відповідачів на Порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на відшкодування вартості лікарських засобів для лікування окремих захворювань, затверджений постановою КМУ від 10.03.2017 р. № 181, оскільки такий Порядок спірні у цій справі питання не регулює.

Суд першої інстанції відхилив також доводи відповідачів, наведені в обґрунтування своїх дій (відмові у виписці пільгового рецепту), на Клінічний протокол надання медичної допомоги хворим на неспецифічний виразковий коліт (НВК), затверджений наказом МОЗ України від 13.06.2005 р. № 271, оскільки цей клінічний протокол було виключено з переліку протоколів згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 11.02.2016 р. № 90.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що єдина комплексна та ефективна системи надання медичної допомоги пацієнтам із запальними захворюваннями кишечника станом на 12.10.2020р. (дату звернення батька позивача до відповідачів за отриманням рецептів) була унормована «Уніфікованим клінічним протоколом первинної, вторинної (спеціалізованої) та третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги. Запальні захворювання кишечника (хвороба крона, виразковий коліт)», затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 11.02.2016 № 90.

За цим протоколом лікування пацієнтам з ХЗЗК призначається лікарем гастроентерологом у ЗОЗ, що надають вторинну (спеціалізовану) медичну допомогу. Обґрунтування: завдання лікаря загальної практики-сімейної медицини - запідозрити ХЗЗК (хронічні запальні захворювання кишечника) та направити пацієнта до лікаря гастроентеролога. Диференційна діагностика, призначення відповідних обстежень, підтвердження остаточного діагнозу та призначення лікування даних захворювань проводиться лікарем гастроентерологом. Необхідні дії лікаря обов`язкові: 3.1. Під час обстеження та лікування сприяти виконанню пацієнтом усіх рекомендацій гастроентеролога та інших спеціалістів, у т. ч. щодо моніторингу побічних дій ГКС та імуносупресантів. 3.2. Надавати інформацію щодо методів лікування ХЗЗК на основі даних адаптованих клінічних настанов "Хвороба Крона" та "Виразковий коліт" та пам`ятки для пацієнта з ХЗЗК. Пацієнт, після досягнення ремісії або мінімальної активності захворювання, перебуває на обліку у лікаря загальної практики, який веде необхідну медичну документацію та сприяє виконанню пацієнтом рекомендацій спеціалістів, а також не рідше одного разу на рік консультується лікарем-гастроентерологом або частіше, за необхідності. Обґрунтування: Існують докази, що регулярна оцінка активності захворювання дозволяє своєчасно коригувати схему лікування та ефективно контролювати активність захворювання, через що пацієнт потребує постійного нагляду лікаря загальної практики - сімейного лікаря/дільничного терапевта. Необхідні дії лікаря обов`язкові: 1. Забезпечити записи в Медичній карті амбулаторного хворого (форма N 025/о) та контроль дотримання Плану обстежень, що виконуються під час лікування пацієнтів з ХЗЗК (див. розділ 3.2). 2. Надавати рекомендації щодо способу життя та режиму харчування. 3. У разі підвищення активності захворювання (за клінічними чи лабораторними показниками) або виникнення серйозних побічних ефектів терапії негайно скеровувати пацієнта до лікаря-гастроентеролога. 4. Пацієнтів із задовільно контрольованим ХЗЗК не рідше одного разу на рік скеровувати на консультацію до лікаря-гастроентеролога для контролю перебігу хвороби, ефективності та безпеки лікування.

Щодо виписки рекомендаціями після госпіталізації, протокол містить такі положення: при виписуванні, пацієнту надається виписка з медичної карти стаціонарного хворого встановленої форми, що містить інформацію щодо отриманого лікування, особливості перебігу захворювання, рекомендації щодо подальшого лікування та спостереження. Обґрунтування: Виписка пацієнта планується відповідно до критеріїв:

4.1. пацієнт з ЗЗК, госпіталізований вперше, має бути виписаний із стаціонару після остаточної верифікації діагнозу та підбору адекватної терапії; 4.2. у разі госпіталізації для проведення лікування з використанням БП пацієнт може бути виписаний зі стаціонару після введення препарату та моніторингу в повному обсязі можливих побічних реакцій (в т. ч. інфузійних); 4.3. при госпіталізації з приводу загострення ЗЗК пацієнт може бути виписаний за умови позитивної клініко-лабораторної динаміки захворювання; 4.4. інші критерії для виписки: відсутність потреби в парентеральному введенні лікарських засобів; якщо подальше лікування може здійснюватись амбулаторно.

Необхідні дії лікаря обов`язкові: - оформити Виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (форма N 027/о) ; надати пацієнту інформацію щодо можливих віддалених побічних наслідків лікування, необхідності неухильного дотримання плану подальшого лікування, проведення періодичних обстежень відповідно до плану диспансеризації ; надати рекомендації щодо способу життя та режиму харчування.

Первинна медична допомога надається лікарями загальної практики - сімейної медицини. Мета - первинна діагностика ХЗЗК та супутніх захворювань, коректне направлення пацієнтів до профільних спеціалістів, спостереження та рекомендації щодо дотримання лікувального режиму, інформація і навчання пацієнтів та їх близьких.

Завдання лікаря первинної ланки - запідозрити ХЗЗК та направити пацієнта до лікаря-гастроентеролога. Диференційна діагностика, призначення відповідних обстежень, підтвердження остаточного діагнозу та призначення лікування даних захворювань проводиться лікарем гастроентерологом.

Лікарські засоби для лікування ЗЗК (запальні захворювання кишечника): аміносаліцилати, інгібітори фактору некрозу пухлин (ФНП) та інші також приймаються лише за призначенням лікаря.

Ресурсне забезпечення виконання протоколу визначене у розділі V цього ж протоколу, а саме: на момент затвердження цього уніфікованого клінічного протоколу, засоби матеріально-технічного забезпечення дозволені до застосування в Україні. При розробці та застосуванні локальних клінічних протоколів медичної допомоги (клінічних маршрутів пацієнтів) [далі - ЛПМД (КМП)] необхідно перевірити реєстрацію в Україні засобів матеріально-технічного забезпечення, що включаються до ЛПМД (КМП), та відповідність призначення лікарських засобів Інструкції для медичного застосування лікарського засобу, затвердженій Міністерством охорони здоров`я України. Державний реєстр лікарських засобів України знаходиться за електронною адресою http://www.drlz.kiev.ua/.

На підставі викладеного, суд першої інстанції визнав, що включення лікарських засобів до Переліку не є обов`язковою умовою для отримання пацієнтом пільгового рецепту, як помилково вважають відповідачі.

Разом з тим, з дослідженого судом Уніфікованого клінічного протоколу встановлено, що обов`язковою умовою для отримання відповідного призначення лікаря загальної практики-сімейної медицини є рекомендації та призначення лікаря-гастроентеролога.

Як встановив суд першої інстанції, позивач доказів отримання ним відповідних призначень чи рекомендацій у спірний період (12.10.2020 р.) від лікаря загальної практики-сімейної медицини або лікаря гастроентеролога не надав.

Таким чином, на підставі аналізу наведених положень закону суд першої інстанції дійшов висновку, що саме позивач повинен був довести обставини призначення йому лікарем КНП «Кобеляцький центр ПМСД» препаратів сорбілакт та реосорбілакт, а також обставини необґрунтованої відмови у наданні рецептів на пільгове отримання таких лікарських засобів.

При цьому, суд першої інстанції не прийняв до уваги виписку із медичної карти стаціонарного хворого (т. 2 а.с. 14, 41-42), надану позивачем, оскільки вона стосується іншого періоду (15.02.2021 р. 23.02.2021 р.). Разом з тим, суд звернув увагу на той факт, що такі лікарські засоби як сорбілакт та реосорбілакт призначалися позивачеві та були застосовані саме в умовах стаціонару за призначенням лікаря-проктолога. Рекомендації для продовження амбулаторного лікування такими препаратами позивач не отримав.

Що стосується виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 за період перебування у стаціонарі з 17.08.2020 р. по 27.08.2020 р. (т. 2 а.с. 43 - 44), то з неї також судом встановлено, що такі лікарські засоби як сорбілакт та реосорбілакт призначалися позивачеві та були застосовані саме в умовах стаціонару за призначенням лікаря-проктолога. Рекомендації для продовження амбулаторного лікування такими препаратами позивач не отримав. Отже, така виписка не є належним та достатнім доказом факту отримання позивачем призначення лікаря на приймання лікарських засобів сорбілакт та реосорбілакт під час амбулаторного лікування, що дозволило б сімейному лікареві у подальшому здійснити виписку рецепту на пільгових умовах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідачів був відсутній обов`язок виписувати позивачеві лікарські засоби, які лікарем КНП «Кобеляцький центр ПМСД» або лікарем-проктологом чи лікарем-гастроентерологом не призначалися позивачу для амбулаторного лікування.

Факт призначенні аналогічних лікарських засобів позивачу раніше та пізніше спірної дати не може бути підставою для визнання незаконними та протиправними дій медичного закладу та його працівників, що полягала у відмові виписати рецепти на сорбілакт та реосорбілакт 12.10.2020 р., оскільки медичний працівник не має позитивного обов`язку робити призначення ліків без огляду пацієнта чи наявності відповідних рекомендації вузьких фахівців.

Окрім того, суд першої інстанції вказав, що позовна вимога позивача по суті пред`явлена до головного лікаря КНП «Кобеляцький центр ПМСД», з якою позивач декларацію не укладав. Таким чином, головний лікар КНП «Кобеляцький центр ПМСД» Коломієць Л.А. не мала обов`язку виписувати позивачу рецепт, а так само забороняти його виписувати чи дозволяти його виписувати сімейному лікарю, який має у своїй діяльності керуватися виключно нормами закону та нести за це відповідальність.

Разом з тим, суд зазначив, що вирішального значення для правильного вирішення спору ця обставина не має, зважаючи на не доведення позивачем факту призначення йому лікарських засобів, на які 12.10.2020р. вимагав рецепт батько позивача, саме сімейним лікарем чи головним лікарем КНП «Кобеляцький центр ПМСД».

Доводи відповідачів про перебування позивача у спірний період на стаціонарному лікуванні судом першої інстанції відхилені, як недоведені відповідачем належними та достатніми доказами.

Доводи відповідачів про недостатність бюджетного фінансування, як на підставу для відмови у виписці пільгових рецептів, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки відсутність коштів не може виправдовувати порушення з боку відповідачів права позивача на охорону здоров`я та належне медичне забезпечення у обсязі, що взяла на себе держава шляхом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що право позивача на отримання пільгових рецептів на лікарські засобі сорбілакт та реосорбілакт з боку відповідачів не було порушене з огляду на не доведення позивачем наявності у нього відповідного призначення.

Що стосується лікарського засобу метилпреднізолон, то суд першої інстанції зазначив, що позивач не стверджував, що звертався 12.10.2020 р. ще й за рецептом на цей медичний препарат. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач рецепти на такий лікарський засіб отримував. Отже, право позивача на отримання пільгового рецепту на лікарський засіб метилпреднізолон також не було порушено відповідачами.

При цьому, суд першої інстанції, розуміючи важливість даного спору для позивача, який безумовно потребує постійного та вартісного лікування, вказав, що процедура та порядок отримання пільгових рецептів вимагає від обох учасників (лікаря та пацієнта) дотримання певних правил, що встановлені нормами законодавства та наведені судом у рішенні. Недотримання таких правил одним учасником (пацієнтом) виключає відповідальність іншого (лікаря чи медичної установи).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про визнання незаконними та протиправними дії ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з підстав, викладених вище судом. Позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди є похідними від першої, тому також до задоволення не підлягають. Крім того, визнані судом слушними доводи Управління Державної казначейської служби України у Кобеляцькому районі Полтавської області про те, що стягнення моральної та матеріальної шкоди (у разі наявності підстав) має відбуватися саме з відповідачів, а не з третьої особи, як просив позивач.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров`ю позивача у зв`язку з відмовою в отриманні пільгових рецептів на лікарські засоби.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Вирішуючи даний спір, судом першої інстанції правильно враховані положення Уніфікованого клінічного протоколу первинної, вторинної (спеціалізованої) та третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги, згідно якого лікування пацієнтам з ХЗЗК (хронічні запальні захворювання кишечника) призначається лікарем гастроентерологом у закладі охорони здоров`я, що надають вторинну (спеціалізовану) медичну допомогу. Завдання лікаря загальної практики-сімейної медицини - запідозрити ХЗЗК та направити пацієнта до лікаря гастроентеролога. Диференційна діагностика, призначення відповідних обстежень, підтвердження остаточного діагнозу та призначення лікування даних захворювань проводиться лікарем гастроентерологом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обов`язковою умовою для отримання відповідного призначення лікаря загальної практики-сімейної медицини є рекомендації та призначення лікаря-гастроентеролога. Однак, ОСОБА_3 доказів щодо отримання ним відповідних призначень чи рекомендацій у спірний період від лікаря загальної практики - сімейної медицини або лікаря гастроентеролога суду не надав.

Доводи апеляційної скарги щодо проведення незаконної та протиправної оцінки судом першої інстанції дій лікаря, є безпідставними, оскільки встановлений ОСОБА_3 діагноз та призначене лікуванням судом під сумнів не ставилося, учасниками справи не оспорювалося.

Колегія суддів вважає, що встановивши, що позивач ОСОБА_3 не довів суду наявність у нього відповідного призначення лікарських засобів сорбілакт та реосорбілакт, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у даному випадку право позивача на отримання пільгових рецептів з боку відповідачів не було порушеним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд незаконно посилається на ту обставину, що лікарські засоби сорбілакт та реосорбілакт не були зазначені у виписці, то ці доводи не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки зазначені обставини були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 березня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов