ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/773/22
Провадження № 2-з/210/48/22
У Х В А Л А

іменем України

"21" лютого 2022 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Чайкіної О.В., розглянувши заяву адвоката Горіна Олексія Олександровича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову шляхом накладення арешту,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява адвоката Горіна Олексія Олександровича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, між громадянкою України фізичною особою ОСОБА_1 , позикодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОНТА» позичальником, було за Договором №ФД-2809- 20 про надання поворотної фінансової допомоги (безпроцентної позики) від 28.09.2020 року передано грошові кошти у розмірі 234000,00 (двісті тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок, що відповідає сумі в іноземній валюті 5000 (п`ять тисяч) євро та 2500 (дві тисячі п`ятсот) американських доларів на момент позики, які позичальник - Відповідач ТОВ «ГОНТА» зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) 28 листопада 2020 року.

Пізніше, за згодою сторін, було складено та підписано Додаткову угоду №1 від 27 листопада 2021 року до Договору №ФД-2809-20 про надання поворотної фінансової допомоги (безпроцентної позики) від 28.09.2020 року про зміну строку повернення коштів з 28 листопада 2020 року на 28 січня 2021 року.

Потім, за згодою сторін, було складено та підписано Додаткову угоду №2 від 28 січня 2021 року до Договору №ФД-2809-20 про надання поворотної фінансової допомоги (безпроцентної позики) від 28.09.2020 року про зміну строку повернення коштів не пізніше 28 лютого 2021 року.

Але всупереч вимогам ст, ЦК України та п.п. 2.1.; 2.2.; 2.3 та п. 3.1 Договору №ФД-2809-20 про надання поворотної фінансової допомоги (безпроцентної позики) від 28.09.2020 року в редакції додаткових угод №1 від 27 листопада 2021 року та №2 від 28 січня 2021 року до Договору №ФД-2809-20 про надання поворотної фінансової допомоги (безпроцентної позики) від 28.09.2020 року грошові кошти на час подання позову взагалі повернуті не були.

Тому, просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачеві Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОНТА» і знаходяться у нього до моменту початку та під час розгляду справи, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер :05:011:0012, грошові кошти, що перебувають на П/Р НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ» МФО 334851.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1,2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

У зв`язку з викладеним, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється в порядку письмового провадження, без фіксації технічними засобами.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить до наступних висновків.

Дослідивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОНТА» про стягнення поворотної фінансової допомоги, судом встановлено, що позивач стверджує, що за Договором №ФД-2809- 20 про надання поворотної фінансової допомоги (безпроцентної позики) від 28.09.2020 року відповідачу передано грошові кошти у розмірі 234000,00 гривень 00 копійок, що відповідає сумі в іноземній валюті 5000 євро та 2500 американських доларів на момент позики, які позичальник - Відповідач ТОВ «ГОНТА» зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) 28 листопада 2020 року.

Оскільки забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, то розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, з`ясовує відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову необхідно встановити наявність зв`язку між вказаним заходом забезпечення позову і предметом спору, співрозмірність та адекватність заходу із заявленими позивачем вимогами.

Зокрема, такий вид забезпечення позову як арешт майна передбачає обмеження права власника майна на користування цим майном.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

Таким чином, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Разом із цим вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи, яка здійснює таку діяльність.

Перевіривши матеріали справи, заяви про забезпечення позову та надані докази, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, так як в заяві не обґрунтовано необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача та заборони вчиняти певні дії, що зазначено у заяві; не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказані заходи забезпечення позову, також не було вказано пропозиції щодо зустрічного забезпечення, крім того не зазначено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі не вжиття цих заходів забезпечення позову, окрім того, в поданій заяві про забезпечення позову не обґрунтовано існування реальної загрози відчуження майна на користь третіх осіб, а лише містяться посилається на імовірність такої можливості, що за своєю суттю є суб`єктивним припущенням сторони заявника, крім того до заяви не надано жодного доказу на підтвердження вище зазначеного, тобто з зазначеного витікає, що заява немотивована та до неї не додані додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб, як зазначено у заяві.

Щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на розрахунковому рахунку.

Відповідно до статті 59 частини 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність», арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. В той же час, суд зобов"язаний пересвідчитись, що між сторонами у справі дійсно виник спір, і невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Процесуальний закон передбачає право особи у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову подати до суду заяву про забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Поняття обґрунтованості доводів заяви про забезпечення позову про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому, вирішення питання, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення у випадку задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом, вирішується в кожному окремо взятому випадку з урахуванням повного та всебічного дослідження фактичних обстави конкретної справи.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Однак, у випадку накладання арешту на рахунок юридичної особи, суб"єкт господарювання буде позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність, що призведе до невиконання зобов"язань, адже заблоковані як надходження на нього, так і списання з нього коштів, виплата заробітної плати, сплата податків, зборів та обов"язкових платежів, тощо.

Таким чином, суд не погоджується з рипущенням заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до створення додаткових труднощів у виконанні судового рішення, запобігти яким можливо шляхом накладення арешту на грошові кошти, що перебувають на П/Р НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ» МФО 334851, оскільки така вимога не співмірна з заявленими позовними вимогами.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви в частині про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що перебувають на П/Р НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ» МФО 334851.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Горіна Олексія Олександровича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову шляхом накладення арешту залишити без задоволення.

У забезпеченні позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :05:011:0012 відмовити.

У забезпеченні позову по справі 210/773/22 шляхом накладення арешту на грошові кошти, що перебувають на П/Р НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ» МФО 334851 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, передбаченому ст. 355 ЦПК України, протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О. В. Чайкіна