Єдиний унікальний номер: 378/19/22
Провадження № 2/378/30/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2022 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря: Мельник Н. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняв залі суду в смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок комфорту» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаною позовною заявою звернулось ТОВ «ФК «Юрспецфінанс», з посиланням на те, що 18 квітня 2020 року між ним та відповідачем укладено договір №010 оренди майна з правом викупу. Додатком 1 до договору оренди майна з правом викупу встановлено дані щодо об`єкту оренди, його вартість, строк оренди, розмір щомісячного платежу. ТОВ «Будинок Комфорту» свої зобов`язання виконало, передало вказане майно у тимчасове користування відповідачу, що підтверджується актом приймання-передачі товару. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, орендні платежі починаючи з дати укладання договору та тримання товару взагалі не сплачував, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість по оплаті вартості об`єкту оренди у розмірі - 51 228.00 грн.. Відповідно до п. 8.5 договору - у разі не здійснення оплати орендарем орендної плати протягом 60 календарних днів з моменту останнього платежу або укладення договору (залежно від того, що настало раніше), орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей договір, повідомивши орендаря за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до фактичної дати такого розірвання. У такому разі орендодавець має право вимагати: (і) сплати вже нарахованої орендної плати; та додаткової сплати штрафу орендарем у розмірі 50 % від вартості об`єкта оренди, визначеного відповідно до п. 1.3 цього договору. Оскільки заборгованість по договору відповідачем не сплачена, а об`єкт оренди не був повернутий, то позивач змушений звернутися до суду з цим позовом та просити суд в примусовому порядку стягнути з відповідача заборгованість по договору, розмір якої станом на 23.12.2021 року, з урахуванням штрафних санкцій визначених договором, інфляційних втрат та 3% річних, складає - 105747 гривень 09 коп., із яких: 51228,00 грн. (сума боргу); 25 614,00 грн. (штраф 50% від вартості об`єкту оренди); 25614,00 грн. (пеня); 2238,46 грн. (інфляційне збільшення); 1052,63 грн. (3% річних).

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором оренди майна з правом викупу в розмірі - 105747 гривень 09 копійок та понесені судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує (а. с. 33-35).

Відповідач в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду представник відповідача направив клопотання про розгляд справи за його та відповідача відсутності, просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а. с. 76 77), та подав відзив на позовну заяву (а. с. 38 38 зв.), в якому позовні вимоги не визнає. У відзиві зазначає, що до позову в якості доказу додано копію паспорта ОСОБА_1 поганої (нечитабельної) якості. Але навіть з цих документів видно, що підпис залишений в договорі, додатку та акту не співпадає з тим, що заходиться в паспорті. Відповідач повідомляє, що у в кінці лютого 2020 року він загубив вище згаданий паспорт, і у зв`язку з цим 02.03.2020 року отримав новий (копія додається). Проте в нього залишилася ксерокопія старого паспорта. Отже на момент укладення спірного договору відповідач володів зовсім іншим паспортом ніж тим, копію якого додав в якості доказу позивач. Із доданої позивачем копії паспорта ОСОБА_1 поганої якості добре видно, якщо порівняти його з ксерокопією доданою відповідачем, що в тій, яку надав позивач здійснено заміну на сторінці 3 фотографії на обличчя іншої особи. Вважає з огляду на викладене вище, що позивач шахрайським способом, шляхом підробки документів і підпису відповідача намагається в судовому порядку заволодіти грошовими коштами відповідача, або він сам став жертвою шахрайської оборудки.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши подані письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

18 квітня 2020 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №010 оренди майна з правом викупу. Додатком 1 до договору оренди майна з правом викупу встановлено дані щодо об`єкту оренди, його вартість, строк оренди, розмір щомісячного платежу (а. с. 9-13, 14, 15). Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, орендні платежі взагалі не сплачував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по оплаті вартості об`єкту оренди у розмірі - 51228.00 грн. (а. с. 7 8).

Із копії вищевказаного договору від 18.04.2020 року вбачається, що позивачем укладено договір з ОСОБА_1 , згідно паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Ставищенським РВ ГУ МВС України в Київській області 27.02.1997 року (а. с. 9-13, 19 - 20).

Проте, із копій паспорта громадянина України (а. с. 39 41) та довідки про внесення відомостей до ЄДДР від 22.02.2022 (а. с. 73) вбачається, що станом на 02.03.2020 року паспорт громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 виданий 27.02.1997 року втрачений, на ім`я вказаного громадянина 02.03.2020 року виданий паспорт № НОМЕР_2 . Тобто, станом на день укладення договору (18.04.2020 року) паспорт ОСОБА_1 зазначений у даному договорі був втрачений його власником, що вказує на фіктивність укладення даного договору оренди майна №010. Таке твердження відповідача та його представника, позивачем під час розгляду справи спростовано не було, адже клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою встановлення належності відповідачу підпису в договорі оренди майна №010 позивачем до суду не подавалось.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

У абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно положень частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб).

За ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. В п. 1 ч. 2 вказаної статті зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що доводи відповідача та його представника в судовому засіданні спростовані не були, суд вважає, що спірний договір оренди було фактично підписано не відповідачем, оскільки паспорт громадянина України зазначений в договорі оренди майна на момент його підписання був ОСОБА_1 втрачений, відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 510, 525, 526, 626, 628, 629 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 76-81, 89, 95, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 273, 247-248, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок комфорту» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Р. В. Гуртовенко