Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" лютого 2022 р. Справа № 608/131/20

Номер провадження2/608/86/2022

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Коломієць Н. З.

з участю секретаря Смаглій О. Р.,

представника позивача адвоката Кривої І. І.,

представника відповідача адвоката Турчин Кукаріної І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чортків в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку «EASYCОN» справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. В позовній заяві вказала, що ОСОБА_2 02 жовтня 2018 року позичив у неї 7 972 долари США, які зобов`язався повернути до 01 березня 2019 року, про що написав відповідну розписку. 05 вересня 2019 року відповідач знову позичив у позивачки 3 320 доларів США, які зобов`язався віддати до 05 жовтня 2019 року, про що також написав розписку. До вказаного строку відповідач, позичені за двома розписками кошти, не повернув, що змусило позивача звернутися в суд за захистом своїх прав. Просила стягнути з відповідача в її користь борг в загальній сумі 11 292 долари США, пеню за прострочене виконання грошового зобов`язання у розмірі 714 518,49 гривень та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 5872,79 гривень.

В подальшому позивач ОСОБА_1 зменшила позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені до 273 861,48 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, згідно з яким позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Зазначив, що між сторонами справи існували трудові та партнерські відносини, які не пов`язані з зобов`язальним правом. Зокрема, він тривалий час виконував обов`язки завідуючого складом ОСОБА_1 та здійснював замовлення товару для її магазинів, проводячи розрахунки з постачальниками. В подальшому, ОСОБА_2 орендував у ОСОБА_1 нежитлове приміщення, де здійснював оптово роздрібну торгівлю продуктами харчування. Через протікання складського даху продукти харчування почали псуватися та втрачати товарний вигляд. Крім того, одним з працівників складу була допущена недостача. ОСОБА_1 вимагала у ОСОБА_2 погасити борг за зіпсовані товари, недостачу та змусила його написати боргові розписки. Договорів позики він не укладав та доказів факту передачі грошових коштів позивачка не надала. Однак, по розписці від 02.10.2018 він повернув ОСОБА_1 640 доларів США.

Представником позивача адвокатом Кривою І. І. було подано відповідь на відзив, згідно з яким вважає, що текст розписок, а саме «отримав у борг» прямо вказує про отримання відповідачем коштів та зобов`язання їх повернення. Також, відповідач не надав доказів того, що в суму боргу по розписках включена сума за зіпсований товар та недостачу.

Відповідачем ОСОБА_2 було подано заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначив, що обов`язок доказування покладається на позивачку, а тому словосполучення «отримав у борг» не може бути доказом передачі грошових коштів із рук в руки. Розписки не відповідають всім вимогам для договору позики, а отже договорами позики їх не слід рахувати.

Представник позивача - адвокат Крива І. І. в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримує, просить задоволити у повному обсязі. Суду пояснила, що відповідач отримав у борг кошти в доларах, про що написав розписки. У договорах оренди, які укладалися між сторонами, орендна плата була визначена у гривнях. Крім того, ОСОБА_2 борг по орендній платі станом на 23 вересня 2019 року в сумі 6375 гривень повернув внукові позивачки, який був неповнолітнім. При цьому зобов`язав дитину написати розписку. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути борги, направила письмову претензію відповідачу в 2019 році, на яку він не відреагував. Вважає, що цим самим він підтвердив факт отримання ним позики. ОСОБА_2 здійснював підприємницьку діяльність самостійно. Орендні зобов`язання ніяк не пов`язані з борговими розписками. З січня 2017 року по 2019 роки відповідач постійно вносив орендну плату позивачу. Позивачка не хотіла розривати договір оренди, однак, ОСОБА_2 , взявши другий раз долари в борг 05 вересня 2019 року у ОСОБА_1 , 19 вересня 2019 року розірвав договір оренди. Після того він почав уникати зустрічей з позивачкою. Зазначила, що факт отримання доларів у борг підтверджується словами «отримав у борг», які вказані у розписках.

Представник відповідача адвокат Турчин Кукаріна І. В. змінений позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні. Однак, у випадку задоволення позову судом, просить суд застосувати до вимоги про стягнення пені спеціальний строк позовної давності терміном один рік. Крім того суду зазначила, що договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. Вважає, що позивачем не надано письмових доказів на підтвердження факту передання грошових коштів. Із змісту розписки не вбачається слів - «отримав у борг», тобто зміст розписки не містить доказів отримання доларів у борг. Відповідач заперечує існування договорів позики також і з тих підстав, що його реєстрація як фізичної особи - підприємця відбулася з ініціативи ОСОБА_1 , вони вели спільну господарську діяльність. Вислухавши представників сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу).

За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно розписки від 02.10.2018 ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 7 972 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 березня 2019 року, під 1% пені від суми позики за кожен день прострочки.

До 01 березня 2019 року відповідач борг не повернув, натомість 05 вересня 2019 року у присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , позичає у ОСОБА_1 3 320 доларів США, які зобов`язується повернути до 05 жовтня 2019 року, під 1% пені від суми позики за кожен день прострочки, про що також написав боргову розписку.

В ході проведення судового розгляду справи, в якості свідка була допитана позивач ОСОБА_1 , яка пояснила, що ОСОБА_2 працював у неї як працівник до 2010 року. Потім взяв у неї приміщення в оренду. Оплату за оренду, отриману від ОСОБА_2 вона вносила у звітність. Всі розрахунки з відповідачем вона проводила сама, нікому з рідних цього не доручала. Орендна плата становила 13 тисяч гривень. У 2018 році ОСОБА_2 жалівся, що його працівник допустив недостачу, торгівля впала та просив позичити йому кошти в борг. Вона дала йому в борг 7 972 долари США. Крім того, відповідач погоджувався взяти в оренду все приміщення з 01 січня 2019 року. В березні 2019 року ОСОБА_2 сказав, що не може повернути гроші. Говорив, що хтось йому має перепозичити гроші, тоді він поверне борг. Вона погодилась почекати, але з умовою сплати ним 2% пені. В липні 2019 року ОСОБА_2 повернув їй 640 доларів США в рахунок погашення відсотків за чотири місяці. Пізніше відповідач просив позичити йому гроші, оскільки, він має намір зайнятися оптовою торгівлею медом. В лютому 2019 року їй зробили операцію по заміні колінного суглобу. На прохання ОСОБА_2 вона ще раз позичила йому долари 05 жовтня 2019 року в сумі 3 320 доларів США. Після цього, десь через тиждень він сказав, що розриває договір оренди 23 вересня 2019 року і їде за кордон. Заборгованість по орендній платі у відповідача була в сумі 6 375 гривень. У написаних відповідачем розписках не вказується, що це є заборгованість по орендній платі або борги за зіпсутий товар, не має накладних по товарах. Відповідач з 2010 року сам займався підприємницькою діяльністю, сам користувався орендованим приміщенням, яке закривав під ключ. Також ним укладався договір з охоронною фірмою. У них не могло бути спільної підприємницької діяльності, тому що вони є підприємцями одноосібниками. Вважає, що ОСОБА_2 навмисно писав розписки нерозбірливо. Вона особисто передавала в руки ОСОБА_2 долари, які він в неї позичив. Перший раз позичила відповідачу гроші без свідків, тому що довіряла йому.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що був присутнім під час передачі коштів 02 жовтня 2018 року. Він був у кабінеті, коли ОСОБА_2 прийшов позичати гроші. ОСОБА_1 погодилась позичити кошти ОСОБА_2 навіть без розписки. Однак, коли подзвонила до дочки, та порадила їй взяти розписку у відповідача, зразок якої скинула йому на телефон. Він з позивачем диктували розписку ОСОБА_2 , який добровільно її писав. Також він був присутнім, коли відповідач приходив до ОСОБА_1 просити про відстрочку сплати боргу.

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 суду пояснили, що були присутніми під час передачі коштів позивачкою відповідачу 05 вересня 2019 року в сумі 3 320 доларів США. Тиску на ОСОБА_2 ніхто не чинив. ОСОБА_2 декілька разів переписував розписку. На погане самопочуття відповідач не скаржився. Їм нічого не відомо про спільну підприємницьку діяльність між сторонами.

Згідно договорів оренди від 01.01.2017, 01.01.2018, 01.01.2019 ОСОБА_2 орендував у ОСОБА_1 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 . За першим договором оренди - 50 кв. м, за другим 100 кв. м, за третім - 200 кв. м..

Відповідно до акту приймання передачі частини приміщення від 23.09.2019, ФОП ОСОБА_2 (орендар) передав ФОП ОСОБА_1 (орендодавець), відповідно до умов договору оренди від 01.01.2019 частину нежитлової будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка належить орендодавцю на підставі договору купівлі продажу 9/100 часток комплексу від 29.08.2011 року. ФОП ОСОБА_2 бере на себе обов`язок до 15.10.2019, відновити пошкоджені під час його господарської діяльності в`їзні ворота до орендованого приміщення. Крім того, в акті вказано, що ОСОБА_6 отримав кошти в сумі 6375 гривень в рахунок плати за оренду приміщення за вересень 2019 року.

З щорічної декларації ОСОБА_1 за 2019 рік вбачається, що згідно розділу 12. «Грошові активи» - 11 292 доларів США готівкових коштів знаходяться у фізичної особи ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язаннямє правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштівє документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.(висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 2 липня 2014 року № 6-79цс14).

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до положень ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В постанові № 369/3340/16-ц від 22 серпня 2019 року Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договоруповине виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Оцінивши зміст розписок від 02.10.2018 та 05.09.2019, суд встановив, що вони містять відомості про передання ОСОБА_1 і отримання ОСОБА_2 грошових коштів у позику. Вказані розписки знаходяться у позивача кредитора ОСОБА_1 ..

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 18 вересня 2013 рокуу справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

Таким чином між сторонами наявні правовідносини, які випливають із договору позики, оскільки наявні у позивача розписки підтверджують як факт укладення договорів позики, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми, яка в обумовлений договором строк ОСОБА_2 не повернута. Доказів, які б підтверджували безгрошовість договорів позики, відповідачем не надано.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до п.2 роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 29.12.1976 р. №11, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішував справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

З огляду на викладене є підставними та такими, що ґрунтуються на вимогах ст. ст. 625, 1048 1050 ЦК України позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики з урахуванням трьох відсотків річних в сумі 5 872,79 гривень.

Однак, стосовно стягнення з відповідача пені за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 273 861,48 гривень, суд прийшов до наступних висновків.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки, з моменту настання виконання зобов`язання минув більше як рік, то вимога позивача про стягнення пені з відповідача в сумі 273 861,48 гривень не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Таким чином, змінений позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а саме: в частині стягнення суми боргу в розмірі 11 292 долари США та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 5 872, 79 гривень. В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи вищевказані норми закону, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню частково, сплачений позивачем судовий збір за квитанцією АБ «Укргазбанк» № 47296269 від 20.01.2020, а інша частина поверненню з державного бюджету в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Керуючись Законом України «Про судовий збір», ст. ст. 253, 258, 261, 267, 545, 625, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 12, 76, 81, 89, 141, 263, 264, 265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Змінені позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , суму боргу в розмірі 11 292 (одинадцять тисяч двісті дев`яносто два) долари США, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 5 872 (п`ять тисяч вісімсот сімдесят дві ) гривні 79 копійок.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 2 797 (дві тисячі сімсот дев`яносто сім) гривень 34 копійки.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, , що розташоване за адресою: поштовий індекс 46000, бульвар Шевченка, 39, м. Тернопіль, повернути зі спеціального фонду Державного бюджету України позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , жительці АДРЕСА_3 , частину судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви за квитанцією ПАТ АБ «Укргазбанк» № 47296269 від 20.01.2020 - в сумі 9 942, 54 гривень, а саме: 4 406 (чотири тисячі чотириста шість) гривень 59 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 23 лютого 2022 року.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/131/20

Рішення набирає законної сили «_____»_______________________р.

Суддя: Н. З. Коломієць

Копію рішення видано «_____»_____________________р.

Секретар: