ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1526/22 Справа № 213/3926/20 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Кислиця І.В.

сторони справи:

позивач - Виконком Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року, ухваленого суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 07 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року позивач Виконком Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом в інтересах: малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначив, що Відповідач є матір`ю двох малолітніх синів, але про їх фізичний і духовний розвиток не піклується, не створила умов для отримання ними освіти, підготовки до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, безвідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, нагляд за ними переклала на прабабусю ОСОБА_4 , 1931 року народження. З метою попередження нещасних випадків та збереження життя та здоров`я, діти відібрані у матері та тимчасово влаштовані до КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР». Вказана поведінка свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків, в зв`язку з чим позивач просив позбавити її батьківських прав та стягнути аліменти на утримання синів в розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу).

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2021 позовні вимоги Виконкому Інгулецької районної у місті ради як органу опіки та піклування задоволені.

Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав стосовно малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто зі ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку /доходу/, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 листопада 2020 і до повноліття старшої дитини, на користь опікуна (піклувальника), прийомних батьків, батьків-вихователів або дитячого навчально-виховного закладу, залежно від форми влаштування дитини.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допущено рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Передано малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , органу опіки та піклування виконкому Інгулецької районної у місті ради для влаштування дітей до опікуна (піклувальника), прийомних батьків, батьків-вихователів або дитячого навчально-виховного закладу, залежно від форми влаштування.

Стягнуто зі ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2270,00 грн. в дохід держави.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити в задоволенні заявлених до неї позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що сусіди пишуть на неї скарги на ґрунті сусідського конфлікту, тому їх можна взяти під сумнів. Вказує, що дуже жалкує про інцидент пов`язаний з підпалом квартири, зробила для себе певні висновки і в подальшому подібного не допустить. Наголошує на тому, що кошти, які отримує від держави, витрачає на продукти харчування та одяг для дітей, можливості зробити ремонт у квартирі не має, але зробила частковий ремонт і генеральне прибирання, для поліпшення умов проживання дітей. Намагається працевлаштуватися, налагодила стосунки з матір`ю, яка працює за кордоном, остання зголосилася підтримувати її та дітей матеріально, також вирішила питання з дитячим садочком. Просить надати їй шанс стати гідною та відповідальною матір`ю і не позбавляти її батьківських прав.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача ОСОБА_1 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника позивача Щукіну А.О. , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а також доповнила, що відповідач з часу відібрання у неї дітей та перебування їх в закладі «Криворізький спеціалізований будинок дитини Дніпропетровської обласної ради з 20.11.2020 року, жодного разу синів не відвідувала, долею та станом здоров`я дітей не цікавилась, у вихованні та їх утриманні участі не приймала, матеріальної допомоги не надавала, бажання забрати дітей в сім`ю не виявляла, що підтверджено Довідкою директора закладу від 21.02.2022 за №17501-02, яку просила долучити до справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей: не працює, державну соціальну допомогу на утримання дітей використовує не за призначенням, на свої потреби, їх місце проживання потребує ремонту, санітарний стан житла незадовільний.

06.11.2020 Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради прийняв рішення №318 «Про негайне відібрання від громадянки ОСОБА_1 малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 » (а.с..

Діти влаштовані до КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР», відповідач їх не відвідує, долею та станом здоров`я не цікавиться, у вихованні та утриманні участі не приймає, бажання повернути дітей в сім`ю не виявляє.

Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_1 , що слідує з рішення виконкому №365 від 16.12.2020 року.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог виходив з того, що позивачем повністю доведений факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню двох малолітніх дітей, байдужого ставлення до їх долі та відсутність вчинення нею жодних дій задля повернення дітей, тому відповідача необхідно позбавити батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі по 1/3 частки з усіх видів заробітку /доходів/, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.164 СК України - мати, батько дитини можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з розясненнями у п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

За положеннями п.16 цієї Постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Крім того практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 вказаного Закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

У випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Колегія судді повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведений факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню двох малолітніх дітей, байдужого ставлення до їх долі та відсутність вчинення нею жодних дій задля повернення дітей.

Окремо слід зазначити, що відповідач, подавши апеляційну скаргу, будучи належним чином повідомленою про дати судових засідань, двічі не з`явилася до суду апеляційної інстанції, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, що на думку колегії суддів ще раз підкреслює її байдуже ставлення до долі своїх двох синів, окрім того з наданої представником позивача довідки КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини Дніпропетровської обласної ради від 21.02.2022 за №17501-02 видно, що відповідач з часу відібрання у неї дітей та перебування їх в закладі з 20.11.2020 року до часу апеляційного перегляду справи, тобто більше 1 року і 3-х місяців, жодного разу синів не відвідувала, долею та станом здоров`я дітей не цікавилась, у вихованні та їх утриманні участі не приймала, матеріальної допомоги не надавала, бажання забрати дітей в сім`ю не виявляла.

Відповідно до ч.2 ст.166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, висновок суду першої інстанції про доведеність факту ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_1 відповідає фактичним обставинам справи, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до ухвалення незаконного судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: