Справа № 308/3742/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання Матіко Я.Ю.,

за участю прокурора Романець О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою керівника Ужгородської окружної прокуратури до Сюртівської сільської ради, ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування рішення Тийгласької сільської ради щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :11:010:0309 площею 1,6432 га та скасування державної реєстрації на право власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В :

Керівник Ужгородської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави з позовом до Сюртівської сільської ради, ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування рішення Тийгласької сільської ради щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :11:010:0309 площею 1,6432 га та скасування державної реєстрації на право власності на земельну ділянку.

Позов мотивовано тим, що Ужгородською окружною прокуратурою вивчено стан дотримання вимог земельного законодавства в частині правомірності розпорядження Тийглаською сільською радою земельними ділянками на території населеного пункту, внаслідок чого встановлено, що Рішенням № 34/6 від 06.10.2020 року, «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» ОСОБА_1 затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,6432 та для ведення особистого селянського господарства, розташованої за кадастровим номером :11:010:0309, що знаходиться на території Тийгласької сільської ради в межах села Тийглаш в урочищі «Аколшор».

Разом з тим, як встановлено в ході моніторингу реєстру речових прав нерухоме майно, вказаний громадянин вже скористався своїм право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення за №232-13/2018 від 27.02.2018 року Сюртівської сільської ради щодо передачі у власність земельної ділянки за кадастровим номером :11:012:0016 у розмірі 0,3800 га.

На підставі вищенаведеного, позивач вважає оскаржуване рішення Тийгласької сільської ради таким, що суперечить вимогам земельного законодавства України, а тому просить визнати його незаконним та скасувати, а також скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :11:010:0309 площею 1,6432.

Представник позивача - прокурор Романець О.П. надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засіданні не з`явився, однак його представник адвокат Дудурич І.В. надав суду заяву про визнання ОСОБА_1 позову та просить розглянути справу у їх відсутності.

Представник відповідача Сюртівської сільської ради в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про визнання позову та просив розглянути справу у його відсутності.

Дослідивши подані сторонами заяви та матеріали цивільної справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення 34 сесії Тийгласької сільської ради 4 скликання від 06.10.2020 року отримав у власність земельну ділянку площею 0,4906 га, в межах села Тийглаш в урочищі «Аколшор», кадастровий номер :11:010:0309, цільове призначення якої «для ведення особистого селянського господарства».

Відповідно до інформаційної довідки №242697151 від 02.02.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_1 зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером :11:010:0309 площею 1,6432 га, цільове призначення якої «для ведення особистого селянського господарства» змінено на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Відповідно до п.п. 1, 2 витягу з рішення Сюртівської сільської ради 30 сесії 7 скликання від 27.02.2018 року №232-13/2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» ОСОБА_1 затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :11:012:0016 у розмірі 0,3800 га для ведення особистого селянського господарства з передачею у приватну власність.

Відповідно до інформаційної довідки №246418758 від 01.03.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_1 зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером :11:012:0016 у розмірі 0,3800 га, для ведення особистого селянського господарства, номер запису про право власності 38716704.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частинами другою, третьою статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.

Згідно зі статтями 83, 84 ЗК України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. «в» ч. 3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ч.4 ст.116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання.

Відповідно п.«б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Передбачена ст. ст. 116, 121 Земельного Кодексу України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалась своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої ст. 121 Земельного Кодексу України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає різницю між гранично можливою та раніше отриманою у власність.

До вказаних висновків також прийшов і Верховний Суду України в справі № 6-228цс14 від 24.06.2015 р.

Отже, ОСОБА_1 отримав безоплатно в порядку приватизації дві земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 1,6432 га, в межах села Тийглаш в урочищі «Аколшор», кадастровий номер :11:010:0309, цільове призначення якої «для ведення особистого селянського господарства» та земельну ділянку за кадастровим номером :11:012:0016 у розмірі 0,3800 га, цільове призначення якої «для ведення особистого селянського господарства».

Приймаючи до уваги оспорюване рішення, відповідач Сюртівська сільска рада - факт реалізації ОСОБА_1 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не перевірила, порушила вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із власності, а тому рішення, яким затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку у власність особі, яка таке право вже використала, є незаконним.

Статтею 152 Земельного Кодексу України регламентовано, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів.

Згідно з ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є, у тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. ч.1, 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Скасування рішення Тийгласької сільської ради, на підставі якого громадянину надано у власність земельну ділянку, є підставою для скасування державної реєстрації речового права на цю земельну ділянку.

Судом було взято до уваги, що предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

В питаннях оцінки «пропорційності» Європейського суду з прав людини, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»).

ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за ст. 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 05 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 04 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року).

Отже, ст. 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Водночас, Сюртівською сільською радою протиправно, всупереч вимог земельного законодавства передано відповідачу ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, який право на безоплатну приватизацією земельної ділянки даного виду використання, гарантоване законодавством, уже реалізував.

Відповідач ОСОБА_1 міг і повинен був знати про те, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання, що ставить його добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів та підтверджує дотримання «справедливого балансу» у даних правовідносинах, та зважаючи на те, що він своє право на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства використав, підстав для задоволення його заяви про надання у власність земельної ділянки такого ж виду користування в сільської ради не було.

За таких обставин позов керівника Ужгородської окружної прокуратури є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Що стосується сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору у розмірі 13650,19 грн., то суд виходячи із поданих відповідачами заяв про визнання позовних вимог, а також положень ст.ст. 141,142 ЦПК України, вважає, що слід стягнути солідарно з Сюртівської сільської ради та ОСОБА_1 на користь Ужгородської окружної прокуратури судовий збір у розмірі 6825,09 грн., а також повернути Ужгородській окружній прокуратурі з державного бюджету, п`ятдесят відсотків сплаченого, згідно квитанції № 198081551 від 23.03.2021 року, судового збору, що становить 6825,09 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 141, 142, 223, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 78, 80, 83, 84, 116,118,152 ЗК України, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задоволити.

Рішення 34 сесії 4 скликання Тийгласької сільської ради за №34/6 від 06.10.2020 року, в частині затвердження ОСОБА_1 проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :11:010:0309, площею 1,6432 га, для ведення особистого селянського господарства визнати незаконним та скасувати.

Скасувати державну реєстрацію на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :11:010:0309, площею 1,6432 га, вартістю 683 013,00 грн., що знаходиться на території Сюртівської територіальної громади.

Стягнути солідарно з Сюртівської сільської ради та ОСОБА_1 на користь Ужгородської окружної прокуратури судовий збір у розмірі 6825,09 грн.

В порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, повернути Ужгородській окружній прокуратурі з державного бюджету, п`ятдесят відсотків сплаченого, згідно квитанції № 198081551 від 23.03.2021 року, судового збору, що становить 6825,09 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складено 02.03.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк