ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-5675/12
провадження № 6/753/49/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Херенкової К.К., представника заявника адвоката Короті Р.О., представника стягувача Вафіка В.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі №2-5675/12 за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2012 року у справі №2-5675/12 задоволено позов ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На виконання рішення суду виданий виконавчий лист.

30 листопада 2021 року ОСОБА_3 , який представляє інтереси ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2012 року у справі № 2-5675/12 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №232-В/05 від 22 жовтня 2008 року.

Обґрунтовуючи заяву, заявник вказує, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2020 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення, ухваленого Дарницького районного суду м. Києва від 15.10.2012 року у справі №2-5675/12, з ПАТ «Фідобанк» на ОСОБА_4 . Посилаючись на те, що божником повністю виконано кредитне зобов`язання за рішенням суду в добровільному порядку, про що стягувачем видана відповідна довідка, заявник просить визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2021 року, вказану заяву передано для розгляду судді Якусику О.В. (фактично передано 11.01.2022 року).

Ухвалою суду від 11 січня 2022 року розгляд заяви призначено на 23 лютого 2022 року.

Представник заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник стягувача не заперечував проти задоволення даної заяви.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що подана заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2012 року позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та вирішено, зокрема, стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість по кредитному договору №232-В/05 від 22.10.2008 року в розмірі 97 130 дол. США 71 центів, що еквівалентно 748 428,33 грн.

18 липня 2013 року на підставі вказаного рішення Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист, за яким Дарницьким РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) проводиться виконавче провадження № 50622160.

9 червня 2018 року ПАТ «Фідобанк», в особі та від імені кого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення прав вимоги банку до позичальників та/або іпотекодавців та/або поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, а саме: до ОСОБА_2 за кредитним договором № 232-В/05 від 22.10.2008 року; до ОСОБА_1 за договором поруки № 232 від 22 жовтня 2008 року; до ОСОБА_2 за договором іпотеки від 23 жовтня 2008 року, посвідченого 23 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 26590.

Таким чином, 9 червня 2018 року ОСОБА_4 було набуто право вимоги за Кредитним договором №232-В/05 від 22 жовтня 2008 року, за договором поруки №232 від 22 жовтня 2008 року та договором іпотеки від 23 жовтня 2008 року.

Звертаючись до суду з цією заявою, заявник, як на підставу для її задоволення посилається на те, що боржником повністю виконано обов`язок за рішенням суду в добровільному порядку, шляхом погашення заборгованості, що підтверджується заявою стягувача, а тому вважає, що виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Зі змісту вказаних норм Закону слідує, що особа може виконати рішення суду добровільно до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження. Отже, добровільне виконання рішення має місце лише поза межами виконавчого провадження.

При цьому, Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає надання боржнику строку на добровільне виконання рішення суду з моменту відкриття виконавчого провадження, а тому добровільне виконання виконавчого документа можливе лише до моменту відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій.

Відповідно до статті 432 ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин.

Аналіз змісту наведеної норми свідчить про те, що можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню передбачена, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 599-601, 603-606 ЦК України).

Отже, матеріально-правовою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є сплата боргу поза межами виконавчого провадження, у зв`язку з чим, у боржника відсутній обов`язок з виконання виконавчого листа, виданого на підставі судового рішення.

У разі, якщо виконання зобов`язання за судовим рішенням відбулося в межах виконавчого провадження, стягувач має право подати до виконавця письмову заяву про повернення виконавчого документа, на підставі якої виконавець виносить постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Згідно з Закону України «Про виконавче провадження», добровільним виконанням рішення суду вважається погашення заборгованості до надходження виконавчого документа на виконання.

Однак, сплата боржником боргу чи припинення обов`язку з інших підстав, які відбулись вже у відкритому виконавчому провадженні, не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги наведені заявником у заяві доводи про те, що припинення обов`язку боржника за виконавчим документом у зв`язку зі сплатою боргу є достатньою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки погашення заборгованості відбулось під час здійснення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення, що може слугувати підставою для повернення виконавчого документу у разі надходження відповідної заяви стягувача, закінчення виконавчого провадження на підставі повного фактичного виконання судового рішення у разі наявності відповідних доказів, проте не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Жодних інших, визначених ст. 432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню заявником не зазначено.

За таких обставин, оскільки судом не встановлено передбачених ч.2 ст. 432 ЦПК України підстав, за наявності яких виконавчий лист може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст.12-13, 76-81, 260, 354, 432 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 23 лютого 2022 року.

Суддя О.В. Якусик