ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/833/22 Справа № 204/2653/21 Головуючий у першій інстанції: Самсонова В. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про визнання права на приватизацію,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона зареєстрована та проживає у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Кімната у цьому гуртожитку була надана їй у вересні 2007 року ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод», на якому вона працювала, та який був його власником на той час. У 2014 році гуртожиток по АДРЕСА_2 було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради та передано на баланс Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради. З 24.12.2014 позивачка зареєстрована та постійно проживає в кімнаті АДРЕСА_3 , та є наймачем цього приміщення на підставі договору №1100316 від 13.12.2018 між КП «Жилсервіс-5» ДМР та гр. ОСОБА_1 . Також, позивачу 07.12.2018 р. було видано ордер на вселення серія НА №581 Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради. Оскільки позивачка проживає у гуртожитку на законних підставах на протязі більше п`яти років та, відповідно до положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових драв мешканців гуртожитків», набула право на приватизацію займаного у гуртожитку житлового приміщення, вона звернулась до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою від 24.09.2020 про приватизацію жилого приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 та додала необхідний пакет документів. Через карантинні обмеження заяву та документи позивачка подала через Центр надання адміністративних послуг Дніпровської міської ради. Позивачка отримала відповідь відповідача від 26.11.2020, в якій той зазначив зауваження щодо доданого до заяви пакету документів та відмовив у наданні адміністративної послуги на цій підставі. Після усунення зауважень, позивачка повторно, у лютому 2021 року, через ЦНАП звернулась до відповідача з заявою про приватизацію жилого приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 та додала необхідний пакет документів. Відповідач за результатами розгляду її заяви надав відповідь від 04.03.2021р. №3116-1007, в якій відмовив у наданні адміністративної послуги. Позивачка вважає такі дії відповідача незаконними, а її право на приватизацію кімнати у гуртожитку порушеним. Тому, позивач просить визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію жилого приміщення - кімнати № НОМЕР_1 , площею 17,7 кв.м., яка розташована у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про визнання права на приватизацію - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 13 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та Комунальним підприємством «Жилсервіс» укладено типовий договір №1100316 найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності територіальної громади м. Дніпра.

Відповідно до п.1.1 вищевказаного договору Наймодавець надає Наймачу і членам його родини в користування житлове приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17-20).

07 грудня 2018 року на підставі розпорядження департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 05.11.2018 року №772 ОСОБА_1 було видано ордер на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серії НА №581, а саме: кім. 316, жилої площі 17,7 кв.м. в буд. АДРЕСА_2 (а.с. 16).

24 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою про передачу у приватну власність жиле приміщення у гуртожитку (а.с. 12).

Згідно заяви Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 26 листопада 2020 року, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні вищевказаної заяви. Підставою у відмові надання адміністративної послуги є оформлення документів неналежним чином (а.с. 13).

З довідки департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради від 04.02.2020 року №Щ-34 вбаається, що ОСОБА_1 брала участь у приватизації державного житлового фонду в м. Кам`янському за адресою: АДРЕСА_5 та використала право на безоплатну приватизацію житла в обсязі 15,8 кв.м. при нормі 23,5 кв.м. Участі у приватизації державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_6 у період з 15.09.1987 по 28.12.1995 вона не брала (а.с. 22).

Відповідно до заяви Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 04.03.2021 року №3116-1007, площа жилого приміщення у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 має площу 17.7 кв.м., а залишок житлових чеків для приватизації державного житлового фонду ОСОБА_1 дозволяє приватизувати 7,66 кв.м. департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не має законних підстав для передачі у власність ОСОБА_1 зазначеного жилого приміщення. Підставою у відмові надання адміністративних послуг є відсутність законного права на приватизацію жилого приміщення у гуртожитку (а.с. 14).

Відповідь Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради спрямована на те, що у разі усунення недоліків, які зазначені в листі від 04.03.2021 за № 3116-1007 позивач не обмежена в своєму праві звернутися до органу приватизації ще раз та приватизувати жиле приміщення № НОМЕР_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 з частковою доплатою.

Відтак, позивачці не було відмовлено в приватизації жилого приміщення № НОМЕР_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У частині 1 статті 127 ЖК УРСР передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

За змістом частини 1 статті 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 129 ЖК УРСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Статтею 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що даний позов заявлений з приводу приватизації (безоплатної) кімнати №316 (площою 17.7 кв.м.) у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .; приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 використала право на безоплатну приватизацію житла та залишок житлових чеків для приватизації державного житлового фонду ОСОБА_1 дозволяє приватизувати 7,66 кв.м, а тому департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не має законних підстав для передачі у власність ОСОБА_1 зазначеного жилого приміщення, - колегія приходить до висновку, що місцевий суд обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні її позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, дослідження не в повній мірі доказів, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не спростовують законність оскаржуваного судового рішення. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова