СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/2312/21
Провадження № 2/306/194/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2022 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Уліганинця П.І.

за участю: секретаря судового засідання Пецко Ж.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Свалява справу за позовом ОСОБА_1 до Свалявської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що за життя, під час шлюбу її батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_2 побудували житловий будинок АДРЕСА_1 ) на земельній ділянці відведеній батькові позивачки для забудови. Зазначає, що батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину будинку. Останній заповіту не залишив, тому спадкування відбулося за законом. Таким чином позивач, її мати (дружина померлого) та її брат, прийняли спадщину з ОСОБА_2 , так як на день його смерті постійно проживали з ним, проте не оформили її у нотаріуса.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_2 , яка все своє майно заповіла брату позивачки ОСОБА_3 , який спадкові права нотаріально не оформив, свідоцтва про право на спадщину після смерті матері не отримав.

Вказує, що її брат помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповіту не залишив, тому спадкування після його смерті відбувається з законом. Крім того зазначає, що в покійний не був одруженим і крім неї інших спадкоємців не мав. Вважає, що прийняла спадщину, так як на день смерті брата постійно поживала у спірному житловому будинку та продовжує в ньому проживати. Звернувшись до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , який, на її думку, вона фактично успадкувала, їй було відмовлено, так як у неї відсутні правовстановлюючі документи на вищевказаний житловий будинок, у зв`язку з тим, що жоден із її покійних родичів не оформив право власності на даний житловий будинок.

Тому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Сторони у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач у своїй заяві позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 52, 57).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне.

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 29.01.1992 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 одружилися 27.04.1950 року, про що складено актовий запис №41, прізвище подружжя « ОСОБА_5 » (а.с. 7).

В шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 12.04.1982 року) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 27.11.1974 року) (а.с. 8, 14).

Відповідно до договору побудови будинку и безстрокового користування земельною ділянкою від 20.03.1953 року, Рішення виконкому Свалявського селищної ради депутатів трудящих від 13.03.1953 року, Рішення виконавчого комітету Свалявської окрради депутатів трудящих №151 від 12.03.1953 року, акту від 20.03.1953 року та Дозволу на здійснення будівельних робіт від 21.03.1953 року, ОСОБА_2 виділено земельну ділянку по АДРЕСА_1 та дозволено побудувати на ній житловий будинок (а.с. 9-13).

Як убачається з відповіді Державного архіву Закарпатської області на адвокатський запит №72/01-12 від 05.10.2020 року, встановлено, що в протоколах засідань виконавчого комітету Свалявської міської ради депутатів трудящих не виявлено рішення про перейменування АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Відповідно до рішення Свалявської міської ради від 05.07.2002 року, вул. Радянську перейменовано на вул. Волошина (а.с. 36).

Згідно чинного рішення Свалявського районного суду від 06.12.2021 року (справа №306/582/21), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 43-44).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 01.03.2003 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 42).

Відповідно до заповіту від 14.04.1990 року, ОСОБА_2 залишила все своє майно ОСОБА_3 (а.с. 37).

Як убачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 02.02.2006 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 23).

Згідно відповіді Свалявської ДНК ПЗ МУ МЮ (м. Івано-Франківськ) №138/01-16 від 19.03.2021 року, Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №63973635 та №63979861 від 18.03.2021 року, встановлено, що спадкові справи після померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_2 не заведені (а.с. 39-41).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 63978861 від 18.03.2021 року, встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відкрито спадкову справу №38899724 (а.с. 38).

Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими спорудами та будівлями за адресою АДРЕСА_2 , від 01.07.2020 року, такий складається з «А» - житловий будинок; «Б» - котельня; «В» - вбиральня; «Г» - сарай; «Д» - сарай; «Е» - погріб; №1-2 огорожа. Його вартість складає 69884 грн. (а.с. 27-33).

Згідно будинкової книги у вищевказаному будинку прописана ОСОБА_1 , 1961 р.н.. Крім того до моменту своєї смерті в ньому були зареєстровані ОСОБА_2 , 1920 р.н., ОСОБА_2 , 1927 р.н. та ОСОБА_3 1952 р.н. (а.с. 19-22).

Як убачається з свідоцтва про шлюб, позивачка, після укладання шлюбу, змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 » (а.с. 24).

Відповідно до акту №70 від 26.08.2020 року про фактичне проживання (не проживання) особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована без місця реєстрації, та проживає в АДРЕСА_2 , що підтвердили свідки : ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 34).

Крім того, суд встановив, що позивачка сплачує земельний податок за земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 35).

Вищезгадані обставини стверджуються відповідними документами і ніким не оспорюються.

Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20).

Таким чином, на час будівництва житлового будинку, з урахуванням також положень ст. 4 ЦК Української РСР (1963 року), реєстрація права власності на нього не вимагалася, як докази належності будинку певній особі могли бути прийняті документи, що не були передбачені Додатком №1 до згаданої Інструкції від 31.01.1966 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті ніким не оспорюється.

Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 № 475/97-ВР, передбачено право фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Згідно з нормою ст. 319 цього кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити з своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, виконуючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону й порушувати права інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановленим законом.

Ст. 321 ЦК України закріплений принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції, відповідно до ч.4 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду з захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути ... в т.ч. припинення дії, яка порушує право.

За правилами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину … .

З огляду на вищевикладене позов є обгрунтованим.

Керуючись ст. ст. 12, 18, 81, 200, 258, 263, 265, 273, 353 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1268 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Свалявської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування з а д о в о л ь н и т и.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , мешканкою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності на житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_2 , та складається з: житлового будинку літера «А»; котельні літера «Б»; вбиральні літера «В»; сараю літера «Г»; сараю літера «Д»; погребу літера «Е»; №1-2 огорожі у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Свалявський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець