Справа № 466/5872/21 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/3271/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Шандри М.М.,Савуляка Р.В.

секретар :Савчук Г.В.

з участю представника стягувача ОСОБА_1 - адвоката Новосядло В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу 466/5872/21за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Андріїва Василя Івановича на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 17 серпня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и в :

01 липня 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого до нього ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 21.11.2018р. до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Сихівського районного суду м. Львова у справі № 464/2122/17 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в розмірі 92 000, 00 Доларів США, що еквівалентно на день ухвалення рішення 2 388 320,00 грн., процентів за час користування коштами в сумі 1 524 263,51 грн., 3% річних в сумі 276 074,99 грн

В обґрунтування заяви вказує на те, що тривале застосування щодо нього таких обмежень є непропорційним, порушує його права, визначені у ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 17 серпня 2021 року узадоволенні заяви боржника ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 454грн. судового збору.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2 адвокат Андріїв Василь Іванович.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з ухвалою суду, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що виразилось в незастосуванні практики Європейського суду з прав людини, яка підлягає обов`язковому застосуванню та призвело до порушення права особи на пересування передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Вказує, що судом першої інстанції встановлено, що рішення від 18.07.2017 частково виконано. Зокрема, в ході здійснення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості реалізовано належну боржнику на праві спільної сумісної власності частину квартири і передано стягувачу за ціною третіх електронних торгів 247 775 грн. 50 коп., а також земельну ділянку 0,0969 га цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:002:0179, сума коштів від реалізації 426759 грн. Незважаючи на це, за поданням приватного виконавця, ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 21.11.2018 боржнику ОСОБА_2 тимчасово обмежено право виїзду за межі України без вилучення паспорта до виконання зобов`язань, покладених вищезгаданим судовим рішенням у справі 464/2122/17.

Враховуючи тривалість дії обмежувальної санкції просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити заяву і скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) представником стягувача ОСОБА_1 - адвокатом Новосядло В.Р. подано відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві адвокат Новосядло В.Р. вказує, що апеляційна скарга є безпідставною та поданою з метою подальшого невиконання рішення Сихівського районного суду м.Львова від 18.07.2017 р. Зазначає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, апеляційна скарга не спростовує висновків суду та таку слід залишити без задоволення.

Представник боржника ОСОБА_2 -адвокат Андріїв надав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у судовому засіданні у Тернопільській області.

Враховуючи те, що явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, колегія суддів протокольно ухвалила клопотання відхилити, продовжувати розгляд справи.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника стягувача ОСОБА_4 - адвоката Новосядло В.Р. на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 21.11.2018р. задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. та тимчасово обмежено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту, до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Сихівського районного суду м. Львова у справі № 464/2122/17 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в розмірі 92 000, 00 Доларів США, що еквівалентно на день ухвалення рішення 2388 320,00 грн., процентів за час користування коштами в сумі 1 524 263,51 грн., 3% річних в сумі 276 074,99 грн.

Також встановлено, що на даний час рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18.07.2017р. у справі № 464/2122/17 солідарними боржниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не виконано.

Згідно із ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення, є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав.

Встановлене судом тимчасове обмеження у праві виїзду фізичної особи за межі України може бути скасоване, якщо відпала правова підстава для застосування такого обмеження. Зокрема, у разі виконання рішення боржником у повному обсязі чи закінчення виконавчого провадження з інших підстав, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Жодних, передбачених чинним законодавством обставин, які б свідчили про те, що відпала потреба в подальшому застосуванні такого обмеження прав особи, не встановлено.

Звертаючись в суд із заявою про скасування тимчасового обмеження, ОСОБА_2 не зазначає про жодні фактичні дії, вчинені ним на виконання вказаного вище судового рішення.

Як вбачається з Витягу з БД «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» який є в матеріалах справи (а.с.38-39) громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 01.03.2014р. по 01.03.2019р. більше 30 разів перетнув кордон України. Поїздки за кордон тягнуть за собою витрати у вигляді витрат на переїзд, витрати на оренду/найм житла, харчування, однак боржник ухиляється від виконання рішення суду та не сплачує борги.

Судом встановлено, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду, вчиняє дії, спрямовані на приховування майна та ухилення від сплати боргу, що є підставою для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України було передбачено законодавством України станом на час набрання судовим рішенням про стягнення боргу законної сили.

Легітимна мета, яку переслідує таке обмеження, визначена у пункті 3 статті 2 Протоколу №4 до Конвенції є, зокрема, захист прав і свобод інших осіб. Так як виконавче провадження пов`язане власне із захистом порушеного права ОСОБА_1 на отримання коштів, то таке обмеження переслідує легітимну мету, таке обмеження є необхідним в демократичному суспільстві, так як обов`язковість виконання рішення Сихівського роайонного суду м. Львова від 18.07.2017р., яке набрало законної сили є невід`ємним елементом сучасної демократичної держави і проявом реального захисту порушених прав людини. Обов`язковість виконання судового рішення є складовою принципу правової визначеності, а тому власне законні дії, які спрямовані на виконання рішення суду, є необхідними в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що продовжує існувати потреба у подальшому застосуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання ним зобов`язань, покладених судовим рішенням, зазначений захід залишається пропорційним меті його застосування та сприятиме стягненню боргу на користь стягувача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1.п.1, 375,383,384, 389-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Андріїва Василя Івановича залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 17 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2022 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Р.В.Савуляк

М.М.Шандра