Справа № 159/372/22
Провадження № 2/159/526/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Денисюк Т.В., розглянувши в порядку письмового спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»

треті особи, які на заявляються самостійних вимог щодо предмета спору:

- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна,

- приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Шульженко Ігор Сергійович

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТзОВ «Споживчий центр») з позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, виконавчий напис №23377 від 08.12.2021, за яким запропоновано стягнути з позивача на користь ТзОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №26.04.2020-010000218 від 26.04.2020 в розмірі 8920,00 грн.

Позов мотивовано тим, що виконавчий напис вчинено всупереч вимог ст.87, ст.88 Закону України «Про нотаріат», без перевірки визначених у п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, зокрема: кредитний договір №26.04.2020-010000218 від 26.04.2020 нотаріально не засвідчений, письмової вимоги від стягувача про повернення заборгованості із визначенням суми боргу позивач не отримав, а виконавчий напис вчинено без отримання засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Позивач зазначив, що запропонована до стягнення сума не є безспірною і не може бути стягнута на підставі виконавчого напису нотаріуса.

У відзиві на позовну заяву ТзОВ «Споживчий центр» проти задоволення позову заперечило, покликаючись на безпідставність заявлених вимог, оскільки кредитний договір укладений позивачем із використанням онлайн ресурсів та електронного цифрового підпису. Строк кредитування становив 28 днів, а сума кредиту не вимагала нотаріального посвідчення договору. До суми заборгованості включено лише неповернуте тіло кредиту і відсотки, що доводить безпірність вимоги.

На підставі ч.13 ст.7, п.1 ч.6 ст.19, ч.1 ст.274 ЦПК України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

За змістом частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення учасників, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення у даній справі є 11.03.2022 року.

Дослідивши докази у справі суд дійшов такого висновку.

За матеріалами справи 26.04.2020 між ОСОБА_1 та ТзОВ «Споживчий центр»укладений кредитний договір №26.04.2020-010000218, за умовами якого ТзОВ «Споживчий центр»надало позивачу кредит в розмірі 6 000 грн на строк 28 днів під 56%, що становить 3360 грн.

Кредитний договір нотаріально не посвідчений.

20.12.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Шульженко І.С. за заявою ТзОВ «Споживчий центр» відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого напису №23377 виданого 08.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М.

У виконавчому написі №23377 виданого 08.12.2021 запропоновано стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ТзОВ «Споживчий центр»невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору №26.04.2020-010000218 від 26.04.2020, укладеного між ТзОВ «Споживчий центр»та ОСОБА_1 , строк платежу за яким настав 11.05.2020, в розмірі 8 920,00 грн, з яких 6000 грн основний борг, 2370 прострочені проценти, 550 грн плата за вчинення виконавчого напису.

Предметом позову є оспорення виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках та порядку, встановлених законом.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»), під час якої нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Отже безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 зроблено висновок, про те, що судовими рішеннями визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», тому договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином для вчинення виконавчого напису нотаріуса необхідно надати: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц зазначено: «боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.»

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).

Верховний Суд зазначає, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат»».

У даній справі кредитний договір №26.04.2020-010000218 від 26.04.2020, укладений між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , нотаріально не посвідчений.

Крім того позивач ОСОБА_1 заперечила факт отримання будь-якого повідомлення про існування заборгованості.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не надав суду доказів направлення листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником такого листа.

Також відповідачем не наданий суду нотаріально посвідчений кредитний договір, який міг слугувати підставою для вчинення виконавчого напису.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що встановлена законом процедура стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача ТзОВ «Споживчий центр» на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 12, 76-81, 258, 259, 263-265, 273, 279 ЦПК України, на підставі статей 84,87,88 Закону України «Про нотаріат», розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», треті особи, які на заявляються самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Шульженко Ігор Сергійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №23377 від 08.12.2021 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, за яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Споживчий центр»невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору №26.04.2020-010000218 від 26.04.2020, в розмірі 8 920,00 грн, з яких 6000 грн основний борг, 2370 прострочені проценти, 550 грн плата за вчинення виконавчого напису.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , адреса: м.Київ вул.Саксаганського, 133-А.

Повний текст рішення складено і підписано без його проголошення 11.03.2022.

ГоловуючийТ. В. ДЕНИСЮК