ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/21609/20

Провадження № 22-ц/4820/400/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Філіпчук О.В.

за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/21609/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2021 року (суддя Салоїд Н.М., повне судове рішення складено 20 серпня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та визнання права власності на його частину.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказувала, що з серпня 2005 року по серпень 2020 року вона з ОСОБА_4 проживали однією сім`ю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. В 2007 році сторонами спільно було розпочато будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,08 га, що в травні 2008 року була придбана сторонами. Позивачка зазначає, що після завершення будівництва будинку у серпні 2009 року сторони та їхні спільні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживають разом у цьому будинку. Також, позивачка вказує, що в 2015 році вони з відповідачем за спільні кошти придбали автомобіль марки Peugeot Partner, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_4 ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач не визнає її право на вищевказане майно і сторонами не досягнуто домовленості про добровільний поділ спільно набутого майна.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт її проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу у період з серпня 2005 року по серпень 2002 року; визнати майно набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з серпня 2005 року по серпень 2020 року, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,08 га за цією ж адресою та автомобіль марки Peugeot Partner, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю сторін; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину будинку та Ѕ частину земельної ділянки, а також на Ѕ частину автомобіля марки Peugeot Partner, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка вказує, що судом першої інстанції не були прийняті до розгляду надані нею: фотокартки, на яких зображені сторони по справі і їхні діти та копії квитанцій про сплату ОСОБА_1 комунальних послуг за обслуговування спірного будинку, адже ці документи на час їх подання до суду першої інстанції знаходилися в с. Лисогірка Городоцького р-ну і тому позивачка не мала об`єктивної можливості подати їх одночасно із позовною заявою.

Крім того, апелянтка зазначає, що відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо сплати саме нею комунальних платежів за обслуговування спірного будинку. І судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не наведено мотивів відхилення долучених позивачкою копій договору купівлі-продажу дитячого ліжка з матрацом, копій специфікації до замовлення №359 та №438, що підтверджують наявність факту ведення спільного господарства між сторонами.

Апелянтка вважає, що подані нею докази доводять, що вона з серпня 2005 року по серпень 2020 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет, мала взаємні права та обов`язки, тобто, що між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю у розумінні ст. 74 СК України.

Тому, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив від ОСОБА_4 до апеляційного суду не надходив.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечив, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

ОСОБА_4 до суду не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 січня 2009 року ОСОБА_4 є власником будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 25-26).

Відповідно до договору купівлі продажу від 29.05.2008, ОСОБА_4 купив земельну ділянку площею 0,08 га в межах згідно з планом на території Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області для ведення домашнього господарства та 15.09.2008 отримав Державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0123 (т. 1 а.с. 28, 31).

ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 04.11.2014 належить автомобіль марки Peugeot Partner, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.1 а.с.35).

З 20.10.2005 по 02.01.2020 ОСОБА_1 отримувала від держави допомогу сім`ям з дітьми, як одинока матір, маючи на утриманні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначаючи, що доходу, власного житла, транспортного засобу та земельної ділянки не має, не має доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, що підтверджується документами, які стали підставою для призначення позивачці, яка зареєстрована в с. Лисогірка Городоцького району державної соціальної допомоги на дітей, що на надані управлінням соціального захисту населення Городоцької РДА на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 12.11.2020 (т. 1 а.с. 66-274).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Частиною 2 статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 1 статті 62 СК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Доказування є юридичним обов`язком сторін.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Згідно з частинами 1 і 2 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом частин 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України надані сторонами докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що факт ведення сторонами спільного господарства, наявності у них спільного побуту і бюджету та придбання спірного майна внаслідок спільної праці позивачкою належними, допустимими і достатніми доказами не підтверджений. А сам факт наявності між сторонами періодичних відносин без встановлення зазначених вище обставин не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права і висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія вважає їх голослівними, адже судом встановлено усі обставини справи та вірно застосовано до спірних правовідносин положення ст.ст. 60, 62, 74 СК України, ст. ст. 76, 77, 81 ЦПК України.

Аргументи апелянтки про те, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального законодавства було відмовлено в її клопотанні про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: фотокарток, на яких зображені сторони по справі і їхні діти та копії квитанцій про сплату ОСОБА_1 комунальних послуг за обслуговування спірного будинку є неспроможними, адже відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази, разом з поданням позовної заяви, а відповідно до ч. 8 цієї ж статті докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтовує неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Виходячи із зазначеного, суд першої інстанції вірно відмовив ОСОБА_1 у прийнятті зазначених доказів, адже вони були подані з порушенням цивільного процесу і відсутні поважні підстави не надання таких доказів відповідно до вимог ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечував сплату позивачкою комунальних платежів за обслуговування будинку в АДРЕСА_1 і те, що судом не враховано та не надано мотивів відхилення доказів: копій договору купівлі - продажу дитячого ліжка з матрацом від 29.07.2008, копій специфікацій до замовлення №359 від 23.02.2017, №437 від 14.02.2018 на законність оскаржуваного рішення не впливають, адже не заперечення ОСОБА_4 обставин сплати позивачкою комунальних платежів та документи про придбання ліжка і копії специфікацій до замовлень не підтверджують факту проживання сторін однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та наявність підстав для визнання спірного майна спільною сумісною власністю сторін і визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину цього майна.

І ці доводи зводяться до власного тлумачення обставин справи та незгоди апелянтки із оцінкою судом першої інстанції доказів.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування оскаржуваних рішень, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтуються на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай