єдиний унікальний номер справи 531/277/22
номер провадження 4-с/531/2/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Попова М.С.,

за участю секретаря - Клименко Т.М.,

скаржника - ОСОБА_1 ,

начальника Карлівського ВДВС - Рець М.В.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Карлівського районного відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Рець Миколи Васильовича,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суд з скаргою на бездіяльність начальника Карлівського районного відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Рець М.В. по відмові у задоволенні її заяви від 18.01.2022 про зняття арешту з усього нерухомого майна, що накладено постановою державного виконавця Карлівського РВ ДВС Даніловою О.О. від 22.02.2019 та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна індексний номер 45657366 від 22.02.2019, яку просить визнати неправомірною; просить зобов`язати начальника Карлівського районного відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Рець М.В. скасувати арешт з усього майна.

У скарзі зазначається, що 21.01.2019 Машівським районним судом було видано виконавчий лист №531/495/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Торговий дім Докучаєвські чорноземи Карлівщини» грошових коштів. Постановою від 22.02.2019 державним виконавцем Карлівського РВ ДВС було відкрито виконавче провадження №58460486 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа. В рамках вказаного виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45657366 від 22.02.2019). Інформація про накладений арешт на все майно скаржника міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.10.2021 №277784958. Відповідно до постанови від 23.06.2020 виконавчий лист було повернуто стягувачу. 18.01.2022 ОСОБА_1 звернулася до Карлівського РВ ДВС з заявою про зняття арешту, але їй було повідомлено, що підстави для зняття арешту відсутні.

Скаржниця в суді підтримала вимоги скарги, з підстав у ній викладених, просила задовольнити.

Начальник Карлівського ВДВС в суді просив відмовити у задоволенні скарги через її необругнтованість. Зазначив, що при поверненні виконавчого документа за п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт не знімається. Пояснив, що стягував має право повторно подати виконавчий лист для виконання і скасування арешту може порушити права стягувача.

Заслухавши вищевказаних осіб, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, який діяв в період виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пункту 3 ч.1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі за текстом - Закон) однією із засад здійснення виконавчого провадження є законність та забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Одним із заходів примусового виконання рішень згідно з статтею 10 Закону є звернення стягнення на майно та заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.

Згідно зі статтею 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Згідно з статтею 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець, зокрема, зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

За інформацією, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі постанови про арешт майна боржника, ВП №58460587, від 22.02.2019, з примусового виконання виконавчого листа №531/495/18, що виданий 21.01.2019 Машівським районним судом Полтавської області, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .

Статтею 41 Конституції України визначено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Як зазначено в ч. 1 ст. 321 ЦК України,право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

ОСОБА_1 зверталася до Карлівського РВ ДВС з клопотанням від 18.01.2022 про зняття арешту з усього нерухомого майна, що накладено постановою державного виконавця Карлівського РВ ДВС Даніловою О.О. від 22.02.2019 та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, індексний номер 45657366 від 22.02.2019, оскільки виконавчий документ повернуто стягувачу.(а.с.6-7).

У своїй відповіді від 25.01.2022 (а.с.8) скаржниці було роз`яснено, що підстави для зняття арешту відсутні.

Положеннями ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

Відповідно до ст.451ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Уразі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути поданодо суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно з статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави, за яких державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна (коштів) боржника:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Згідно з частиною 5 статті 59 Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається висновок про те, що накладення арешту на майно боржника є винятковим заходом обмеження права власності фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням. З огляду на самостійне (добровільне) виконання рішення суду боржником відсутні подальші підстави для накладення арешту на майно боржника.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість поданої ОСОБА_1 скарги та необхідність скасування судом арешту з усього майна, належного боржникові, в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №531/495/19 від 21.01.2019 року, виданого Машівським районним судом Полтавської області.

Щодо іншої частини скарги, а саме відносно вимог скаржниці про визнання бездіяльнності начальника Карлівського районного відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Рець М.В. по відмові у задоволенні її заяви від 18.01.2022, неправомірною, то згідно вимог закону, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом, отже у задоволенні скарги в цій частині суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 447, 449,451,453 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Карлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Данілової Оксани Олегівни, винесену 22 лютого 2019 року при здійсненні примусового виконання виконавчого провадження №58460587 з примусового виконання виконавчого листа №531/495/18, виданого Машівським районним судом Полтавської області 21 січня 2019 року, про арешт майна ОСОБА_1 та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, індексний номер 45657366 від 22 лютого 2019 року.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Карлівський районний суд Полтавської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 23.02.2022.

Суддя