Справа №478/1575/21 пров. №2/478/43/2022
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2022 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Сябренко І.П.

з участю: секретаря Поліщук С.П.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , Казанківської селищної ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

В с т а н о в и в:

28 грудня 2021 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , Казанківської селищної ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ОСОБА_5 , який є її батьком, за життя в результаті приватизації набув в особисту приватну власність квартиру площею 39,75 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 та є її єдиним власником. ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 70 років ОСОБА_5 помер. Вона як спадкоємець за законом звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але приватним нотаріусом Рожко О.О. їй було відмовлено у його видачі, у зв`язку з тим що нотаріусом отримана інформація, що вказана квартира була змінена з загальної площі 39,75 до 40,1 кв.м. внаслідок демонтування перегородок без порушення несучих конструкцій та зареєстрована бюро технічної інвентаризації на праві сумісної власності за 4 особами, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , тому виділити частку померлого у спадковому майні неможливо.

Посилаючись на викладені обставини, просила ухвалити рішення яким визнати за нею право власності на майно цілу квартиру площею 40,1 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 грудня 2021 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про час, дату і місце його проведення була повідомлена належним чином, але надала суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнала повністю.

Відповідач Казанківська селищна рада явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про час, дату і місце його проведення була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07.07.1979 року (а.с.57).

25 жовтня 2003 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уклала шлюб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та набула прізвище « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 25.10.2003 року (а.с.56).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що Казанківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено відповідний актовий запис за №221, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 27.10.2020 року (а.с.8, 38).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Казанківського районної ради від 27 травня 1993 року, квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 39,75 кв.м., яка приватизована на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», належить ОСОБА_5 . Зазначене свідоцтво видано на підставі розпорядження від 25.05.1993 року (а.с.26).

Розпорядженням Миколаївської обласної державної адміністрації від 21 травня 2016 року №197-р, відповідно до статей 2, 25 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», з метою забезпечення виконання статті 7 Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», АДРЕСА_3 , було перейменовано в вулицю Юрія Тимошенка (а.с.78).

Як слідує з копії заяви ОСОБА_5 від 22.04.1993 року, поданої керівнику органу приватизації Казанківської селищної ради 22.04.1993 року, заявник просив оформити передачу у спільну сумісну власність зазначену спірну квартиру, яку він займає разом з членами його сім`ї на умовах найму, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Також у вказаній заяві зазначено прохання уповноваженим власником визначити його. До заяви він додав довідку про склад сім`ї. В заяві містяться підписи повнолітніх членів сім`ї (а.с.27).

Як вбачається з довідки про склад сім`ї наймача квартири АДРЕСА_2 від 22.04.1993 року, членами сім`ї наймача ОСОБА_5 , які мають право на житло відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є дружина ОСОБА_4 , 1950 року народження, син ОСОБА_2 , 1973 року народження, донька ОСОБА_9 , 1979 року народження (а.с.28).

Розпорядженням Органу приватизації Казанківської селищної ради народних депутатів №13 від 25.05.1993 року, заяву ОСОБА_5 на приватизацію квартири АДРЕСА_2 разом з членами його сім`ї задоволено. Вказаним розпорядженням зобов`язано орган приватизації видати свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно заявнику та членам його сім`ї, а також житлові чеки на загальну суму 27125,00 крб. (а.с.29).

Відповідно до розрахунку площ квартири (будинку), що приватизуються, ОСОБА_5 та членам його сім`ї було видано житлові чеки з розрахунку 27125,00 крб. на 4 осіб (заявник (спадкодавець) та члени його сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 ) (а.с.30).

Згідно довідки Комунального підприємства «Казанківське бюро технічної інвентаризації» від 25.02.2021 року №43, квартира АДРЕСА_2 , зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 виданого на підставі свідоцтва про право власності від 27.05.1993 року, виданого органом приватизації Казанківської селищної ради у відповідності до розпорядження від 25.05.1993 року №13 та зареєстровано Казанківським БТІ 27.05.1993 року в реєстраційну книгу №16 за реєстровим №2891. У вказаній квартирі змінилася загальна площа з 39,75 кв. м. на 40,1 кв. м., внаслідок демонтування перегородок без порушення несучих конструкцій (а.с.12).

Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами 3, 5 ст.9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року №2482-ХІІ (в редакції, яка діяла на час приватизації квартири), (далі Закон України № 2482-XII) передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та однокімнатних будинках, де мешкають два та більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалив, сараїв тощо) державного житлового фонду на користь громадян.

Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який находиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (стаття 1 Закону України № 2482-XII).

За змістом ч.1 ст.3 Закону України № 2482-XII (в редакції, яка діяла на час приватизації квартири), приватизація здійснюється, серед іншого, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв. м на сім`ю.

Як слідує з положень ст.5 Закону України №2482-XII (в редакції, яка діяла на час приватизації квартири), до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно з положенням ст.64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Як визначено ч.2 ст.8 Закону України №2482-XII (в редакції, яка діяла на час приватизації квартири), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно з п.5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року №56 (далі Положення), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

За змістом п.п.20, 21 зазначеного Положення при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення.

Аналіз наведених норм законодавства, які діяли на час набуття права власності на спірну квартиру та досліджені судом матеріали справи, дають підстави дійти висновку, що квартира АДРЕСА_2 була передана саме у спільну сумісну власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї із визначенням уповноваженого власника квартири ОСОБА_5 .

Як було встановлено судом, в розпорядженні органу приватизації Казанківської селищної ради народних депутатів №13 від 25.05.1993 року було вказано що спадкодавець ОСОБА_5 та члени його сім`ї прийняли участь у приватизації державного житлового фонду (квартири) відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Однак, відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 27 травня 1993 року, яке було видано на підставі розпорядження органу приватизації №13 від 25.05.1993 року, з урахуванням того, що саме від ОСОБА_5 надійшла заява на приватизацію спірної квартири, що використовувалась останнім та членами її сім`ї, власником спірної квартири було зазначено лише ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З позовних вимог вбачається, що позивач звернулася до суду з метою захисту свого спадкового права, оскільки нотаріусом їй відмовлено в оформленні спадкових прав на частку в зазначеній квартирі. Позовних вимог про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання права власності на квартири в порядку приватизації державного житлового фонду позивачем заявлено не було, тому суд розглядає справу лише у межах заявлених позовних вимог.

За змістом ст.392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до копії матеріалів спадкової справи №110/2020, заведеної приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О., після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися його дочка (позивач) ОСОБА_10 ОСОБА_4 , яка є дружиною померлого спадкодавця ОСОБА_5 та син ОСОБА_2 подали заяви про відмову від належної їм частки спадщини.

Позивачу ОСОБА_3 було відмовлено нотаріусом у оформленні спадкових прав, а саме, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутися до суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 10 лютого 2021 року по справі № 619/2796/19-ц, належними відповідачами у спорах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 року), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 року). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Як встановлено судом, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали заяви до приватного нотаріуса про відмову від належної їм частки спадщини, тому належним відповідачем у вказаній справі є Казанківська селищна рада.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частиною 1 ст.357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

З урахуванням встановлених обставин справи та з огляду на ч.1 ст.357 та ч.1 ст.1226 ЦК України, суд вважає, що частки співвласників житла є рівними, а саме кожному належить по 1/4 частки спірної квартири.

Отже, на час смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , йому фактично належало право власності на 1/4 частку у квартирі АДРЕСА_2 , а тому саме ця частка увійшла до складу спадщини після смерті останнього та підлягає поділу між спадкоємцями.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_3 має право на спадкування за законом після смерті батька на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В задоволенні позовних вимог до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки як встановлено судом, останні подали заяви про відмову від належної їм частки спадщини, тому вони не є належними відповідачами у вказаній справі.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем по даній справі сплачені судові витрати у виді судового збору в сумі 987 грн, що підтверджуються квитанцією №45 від 28.12.2021 року (а.с.1).

Частина задоволених позовних вимог складає 25% (1/4 частина квартири) від заявлених вимог позивача, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача Казанківської селищної ради на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 246 грн 75 коп.

Керуючись ст. ст.12, 13, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину нерухомого майна квартири за АДРЕСА_4 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В останній частині позовних вимог відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, - відмовити.

Стягнути з Казанківської селищної ради на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 246 грн 75 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 24.02.2022 року.

Суддя І.П. Сябренко