Справа № 522/770/20
Провадження № 2/522/2594/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О. П.,

при секретарі Тофан Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Тетяна Володимирівна, Одеська місцева прокуратура № 3, КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про скасування державної реєстрації права власності нерухомого майна та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Тетяна Володимирівна , Одеська місцева прокуратура № 3 , КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, про скасування державної реєстрації права власності нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101, номер про право власності № 33130507, дата та час державної реєстрації 05.09.2019 21:02:03) та витребування майна із чужого незаконного володіння, а саме ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 , нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 січня 2020 року, була задоволена заява про забезпечення позову до подачі позовної. Були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , власник якої є ОСОБА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року, позовну заяву залишено без руху надавши позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2020 року, позовна була прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі. Цивільну справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2021 року, було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2021 року, було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі.

Були витребувані з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса копія договору довічного утримання, серія та номер 26.02.1998, видавник: Друга Одеська державна нотаріальна контора, та копії документів, які стали підставою для його посвідчення.

Також були витребувані у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Тетяни Володимирівни копії документів, які стали підставою для державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 33130507.

Позивач ОСОБА_1 мотивує свої вимоги, зокрема, тим, що вона є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом 23.09.2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101; запис про право власності № 33340747; дата та час державної реєстрації: 23.09.2019 року).

Позивач в позовній заяві, також, зазначає, що відповідач ОСОБА_2 , який являється її сусідом та власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується договором довічного утримання, нотаріально посвідчений 26.02.1998 року, самовільно захопив її нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом самочинного облаштування дверного отвору зі своєї квартири до її приміщення та заблокував їй вхід до її приміщення. Також, позивач зазначає, що відповідач незаконно збільшив площу своєї квартири за рахунок належного їй на праві власності приміщення, безпідставно 03.09.2019 року зареєструвавши самочинно реконструйовану та збільшену у площі квартиру в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, в якому він висловлює свою незгоду через необґрунтованість позовних вимог позивача.

Відповідач пояснив, що йому належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору довічного утримання від 26.12.1998 року. Загальна площа квартири складає 45,8 кв.м. Згідно технічного паспорту від 03.09.2019 року, вбачається, що його квартира складається з таких приміщень: житлова 18,1 кв.м.; житлова 8,8 кв.м.; санвузол 3,3 кв.м.; веранда 4,8 кв.м.; тамбур 3,4 кв.м.; кухня 7,4 кв.м. (аркуш справи 12-13).

Відповідач зазначає, що отримавши позовну заяву у цій справі він не відразу зрозумів про яке спірне приміщення йде мова.

Згодом він з`ясував і йому стало відомо, що на частину його квартири, а саме, на тамбур 3,4 кв.м. та кухню 7,4 кв.м., було зареєстроване право власності за його сусідкою ОСОБА_3 , як на нежитлове приміщення, площею 10,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , і яка являється власником квартири АДРЕСА_5 .

23.09.2019 року ОСОБА_3 , як власник двох приміщень, продала позивачу ОСОБА_1 нежитлове приміщення, загальною площею 10,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу. На підставі цього договору за позивачем ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 10,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

На теперішній час позивач ОСОБА_1 являється власником нежитлового приміщення загальною площею 10,9 кв.м., яке фактично є частиною квартири відповідача, а саме, тамбур 3,4 кв.м. та кухня 7,4 кв.м. Даними приміщеннями своєї квартири відповідач користується з 26.12.1998 року, тобто з моменту придбання квартири за нотаріально посвідченим договором довічного утримання від 26.12.1998 року. Тамбур та кухня також були у користуванні попередніх власників квартири відповідача.

Таким чином, відповідач наполягає на тому, що ОСОБА_3 ніколи немала ніякого відношення до його тамбуру та кухні, вони ніколи не були в її користуванні, а також ніколи не були частиною її квартири АДРЕСА_6 .

Новий власник позивач ОСОБА_1 , також, ніколи немала ніякого відношення до тамбуру та кухні, які являються частиною квартири відповідача. Позивач не здійснювала огляд цих приміщень перед укладенням договору купівлі-продажу з ОСОБА_3 , не отримувала від них ключі для того, щоб мати можливість ввійти та потрапити до них, так як, ці приміщення знаходяться у власності відповідача та його фактичному користуванні з 26.12.1998 року і на теперішній час також.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Позивач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом 23.09.2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101; запис про право власності № 33340747; дата та час державної реєстрації: 23.09.2019 року).

Відповідачу належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору довічного утримання від 26.12.1998 року. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності за відповідачем було зареєстровано 05.09.2019 року. (аркуш справи 14).

Загальна площа квартири відповідача складає 45,8 кв.м. Згідно технічного паспорту від 03.09.2019 року, вбачається, що його квартира складається з таких приміщень: житлова 18,1 кв.м.; житлова 8,8 кв.м.; санвузол 3,3 кв.м.; веранда 4,8 кв.м.; тамбур 3,4 кв.м.; кухня 7,4 кв.м. (аркуш справи 12-13).

З матеріалів справи вбачається, що на частину квартири відповідача, а саме, на тамбур 3,4 кв.м. та кухню 7,4 кв.м., було зареєстроване право власності за його сусідкою ОСОБА_3 , як на нежитлове приміщення, площею 10,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , і яка являється власником квартири АДРЕСА_5 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається що підставою для реєстрації права власності на приміщення № 2а за ОСОБА_3 був Висновок, щодо технічної можливості поділу квартири, виданий 16.08.2019 року ТОВ «АБТІ».

Насправді частина квартири відповідача АДРЕСА_7 , яку ОСОБА_3 зареєструвала як приміщення № 2а, ніколи не була частиною її квартири АДРЕСА_6 , власником якої вона є, і ніколи не була у її фактичному користуванні. Більш того, ці приміщення квартири відповідача, які ОСОБА_3 зареєструвала як приміщення АДРЕСА_6 , взагалі не межують з квартирою АДРЕСА_6 , власником якої є ОСОБА_3 .

На фото, які є в матеріалах справи і були додані до відзиву на позовну заяву, вбачається, що квартира АДРЕСА_6 знаходиться ліворуч від квартири відповідача АДРЕСА_7 , а приміщення тамбуру та кухні квартири відповідача знаходяться праворуч від основної частини його квартири і межують з квартирою АДРЕСА_8 .

На підставі свідоцтва про право власності від 06.09.2013 року, ОСОБА_3 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 64,10 кв.м. Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.10.2013 року.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається що 19.08.2019 року право власності на зазначену квартиру було погашено. Підстава: поділ об`єкта нерухомого майна.

Поділ був здійснений на підставі Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, виданий 16.08.2019 року ТОВ «АБТІ». В даному висновку зазначено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 64,10 кв.м., а у фактичному користуванні знаходиться 75,0 кв.м. У висновку також зазначено, що зміна загальної площі квартири відбулась за рахунок проведення внутрішніх робіт.

Насправді, зміна загальної площі квартири АДРЕСА_6 в сторону збільшення відбулась за рахунок того, що у Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, безпідставно було графічно відображено, частину квартири відповідача АДРЕСА_7 , а саме, тамбур 3,4 кв.м. та кухню 7,4 кв.м., як складову квартири АДРЕСА_6 . І саме, за рахунок площі тамбура та кухні (10,8 кв.м.), як складової квартири АДРЕСА_7 , збільшилася площа квартири ОСОБА_3 до 75,0 кв.м.

У висновку зазначено, що в результаті проведення внутрішніх робіт, утворилися два нових об`єкти нерухомості, це 1) квартира, загальною площею 64,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 та 2) нежитлове приміщення комори, загальною площею 10,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , нежитлове приміщення комори № 2а.

Але, суд критично ставиться до вищевикладеного, так як квартира ОСОБА_3 до її поділу мала загальну площу 64,10 кв.м. і після поділу її площа залишилася 64,10 кв.м., хоча логічно, площа повинна стати меншою.

На підставі Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, виданого 16.08.2019 року ТОВ «АБТІ» було здійснено нову реєстрацію права власності на квартиру загальною площею 64,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Дата державної реєстрації: 19.08.2019 року. Підстава внесення запису до Державного реєстру: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48349376 від 22.08.2019 року (значно пізніше дати реєстрації).

Також, окремо було здійснено реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, загальною площею 10,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Дата державної реєстрації: 19.08.2019 року. Підстава внесення запису до Державного реєстру: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48349660 від 22.08.2019 року (значно пізніше дати реєстрації).

23.09.2019 року ОСОБА_3 , як власник двох приміщень, продала позивачу ОСОБА_1 нежитлове приміщення, загальною площею 10,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу. На підставі цього договору за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 10,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

На теперішній час позивач ОСОБА_1 являється власником нежитлового приміщення загальною площею 10,9 кв.м., яке фактично є частиною квартири відповідача, а саме, тамбур 3,4 кв.м. та кухня 7,4 кв.м. Даними приміщеннями своєї квартири відповідач користується з 26.12.1998 року, тобто з моменту придбання квартири за нотаріально посвідченим договором довічного утримання від 26.12.1998 року. Тамбур та кухня також були у користуванні попередніх власників квартири відповідача.

Таким чином, ОСОБА_3 ніколи немала ніякого відношення до тамбуру та кухні квартири АДРЕСА_7 , вони ніколи не були в її користуванні, а також ніколи не були частиною її квартири АДРЕСА_6 .

Новий власник позивач ОСОБА_1 , також, ніколи немала ніякого відношення до тамбуру та кухні квартири АДРЕСА_7 , які вона називає нежитловим приміщенням № 2а.

Судом встановлено, що позивач не здійснювала огляд спірного приміщення перед укладенням договору купівлі-продажу з продавцем ОСОБА_3 .

Суд критично ставиться до пояснень представника позивача, стосовно того, що позивач не отримувала ключі від спірного приміщення для того, щоб мати можливість ввійти та потрапити до нього і взагалі дане приміщення після укладення договору купівлі-продажу не було передано позивачу.

Додатково суд звертає увагу на те, що позивач не надав доказів, що спірне приміщення, яке є предметом договору купівлі-продажу від 23.09.2019 року, є таким, що фактично може бути відокремлене від квартири відповідача і може являтися окремим нежитловим приміщенням.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов про скасування державної реєстрації права власності нерухомого майна та витребування майна із чужого незаконного володіння, не підлягає задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 являється власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ,загальною площею 10,9 кв.м., яке складається з приміщень 3,5 кв.м. та 7,4 кв.м., які фактично є частиною квартири відповідача, а саме, тамбур 3,4 кв.м. та кухня 7,4 кв.м. Право власності на нежитлове приміщення № 2а, було зареєстровано за позивачем 23.09.2023 року на підставі договору купівлі-продажу.

Даними приміщеннями своєї квартири відповідач користується з 26.12.1998 року, тобто з моменту придбання квартири за нотаріально посвідченим договором довічного утримання від 26.12.1998 року. Тамбур та кухня також були у користуванні попередніх власників квартири відповідача. Право власності у позивача на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , до складу якої входить спірне приміщення у вигляді тамбура 3,4 кв.м. та кухні 7,4 кв.м., було зареєстровано за відповідачем 05.09.2019 року. Даний факт вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (аркуш справи 14).

Таким чином, у відповідача виникло та зареєстровано право власності на спірне приміщення, яке являється частиною квартири відповідача, раніше ніж у позивача. Отже, позивач для захисту своїх прав, не може звертатися з позовною вимогою про витребування цього приміщення із чужого незаконного володіння, так як у неї право власності на спірне приміщення, (що включає в себе поняття володіння, користування та розпорядження), виникло пізніше ніж у відповідача.

Відповідно до ст.. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Новий власник позивач ОСОБА_1 , ніколи немала ніякого відношення до тамбуру та кухні квартири АДРЕСА_9 .

Судом встановлено, що позивач не здійснювала огляд спірного приміщення перед укладенням договору купівлі-продажу з продавцем ОСОБА_3 , не отримувала ключі від спірного приміщення для того, щоб мати можливість ввійти та потрапити до нього і взагалі дане приміщення після укладення договору купівлі-продажу не було передано позивачу. Отже, право володіння і користування спірним приміщенням у позивача не виникло, так як не передавалось за договором купівлі продажу від 23.09.2019 року. Фактично відповідач користується спірним приміщенням, у вигляді тамбура 3,4 кв.м. та кухні 7,4 кв.м., як складовою своєї квартири, з 26.12.1998 року, тобто з моменту придбання квартири за нотаріально посвідченим договором довічного утримання від 26.12.1998 року. Тамбур та кухня, також, були у користуванні попередніх власників квартири відповідача.

Ці обставини суперечить вимогам ст. 655 ЦК України, відповідно до якої, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві, зокрема, приналежності товару (в даному випадку ключі від вхідних дверей), покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Відповідно до ч. 2 ст. 666 ЦК України, якщо приналежності товару (в даному випадку ключі від вхідних дверей) або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Додатково суд звертає увагу на те, що позивач не надав доказів, що спірне приміщення, яке є предметом договору купівлі-продажу від 23.09.2019 року, є таким, що фактично може бути відокремлене від квартири відповідача і може являтися окремим нежитловим приміщенням.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б ефективність захисту та можливість забезпечення поновлення порушеного права, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що позивач вибрав неправильний спосіб захисту своїх прав.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Крім того, суд вважає, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду від 20.01.2020 року підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Тетяна Володимирівна, Одеська місцева прокуратура № 3, КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про скасування державної реєстрації права власності нерухомого майна та витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду від 20.01.2020 року, а саме зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , а також повернути ОСОБА_1 розмір зустрічного забезпечення у розмірі 5000 гривень, сплачений на депозитний рахунок суду (Отримувач коштів -УК у м.Одесі/Приморський р-н/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923; Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО) 899998; Рахунок отримувача - UA0015008; Код класифікації доходів бюджету 22030101).

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 23.02.2022 року.

Суддя 17.02.2022