Справа № 345/2738/21
Провадження № 22-ц/4808/326/22
Головуючий у 1 інстанції Кулаєць Б. О.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 06 грудня 2021 року в складі судді Кулаєць Б.О., ухвалене в м. Калуші Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 16 грудня 2021 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, повернення списаних коштів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, повернення списаних коштів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що приблизно в травні-червні 2017 року вона відкрила у відповідача картковий рахунок № НОМЕР_1 . Пізніше на вказану картку Управлінням державного казначейства в Івано-Франківській області були перераховані кошти в сумі 603,00 грн як повернення надміру сплаченого судового збору. Зазначені кошти зберігалися на вказаній карточці, рахунком вона не користувалася. У липні-серпні 2018 року вона виявила відсутність цих коштів, у зв`язку із чим неодноразово зверталась до ПАТ КБ «ПриватБанк». У червні 2021 року їй повідомлено, що кошти списано в рахунок погашення заборгованості, а також про наявність рішення про стягнення заборгованості. Зазначає, що дії відповідача щодо самовільного (безпідставного) списання коштів у сумі 603,00 грн є неправомірними, оскільки заборгованість у неї відсутня, а рішення суду є фальсифікацією неіснуючих документів та підробкою документів, за яке відповідач може бути притягнутий до кримінальної відповідальності.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо самовільного (безпідставного) списання коштів у сумі 603,00 грн з її розрахункового рахунку за № НОМЕР_1 неправомірними. Зобов`язати відповідача повернути вказані кошти на рахунок, а також стягнути на її користь відсотки за користування грошовими коштами за період з 01 липня 2018 року по 01 липня 2021 року в сумі 54,27 грн, інфляційні збитки за період з 01 липня 2018 року по 01 липня 2021 року в розмірі 114,69 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 01 липня 2020 року по 01 липня 2021 року в розмірі 6 602,85 грн та заподіяну моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів у сумі 603,00 грн з розрахункового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 неправомірними. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 603,00 грн безпідставно списаних коштів з розрахункового рахунку № НОМЕР_1 , інфляційні витрати в розмірі 114,69 грн, 3 % річних в розмірі 54,27 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 1 000,00 грн, що в загальній сумі складає 1 771,96 грн. У решті частині позовних вимог відмовлено.

Також стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надавала банку розпорядження на списання грошових коштів з її карткового рахунку. Не обумовили сторони і у письмовому вигляді право відповідача проводити списання коштів в рахунок погашення заборгованості. Тому дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів з рахунку позивачки є неправомірними, а ОСОБА_1 підлягає поверненню сума 603,00 грн як безпідставно стягнута. Також наявні підстави для стягнення на користь позивача інфляційних втрат, 3 % річних та пені. При цьому, місцевий суд врахував, що розмір пені, значно перевищує суму заборгованості по основному боргу, прийняв до уваги обставини справи та визнав за необхідне зменшити на підставі частини третьої статті 551 ЦК України неустойку до 1 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходив з недоведеності її спричинення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди змінити, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь моральну шкоду в розмірі 5 000,0 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність нею спричинення їй моральної шкоди внаслідок безпідставного списання коштів з рахунку. При цьому не врахував її доводів в позовній заяві про те, що внаслідок порушення її прав, вона душевно переживала. Не взято судом до уваги і тривалість порушення її прав, неодноразові письмові звернення щодо повернення безпідставно списаних коштів, які потрібні були для мінімального забезпечення життєдіяльності. Крім того, позивач не повинен доводи вину відповідача у своїх душевних хвилюваннях внаслідок порушення своїх прав, оскільки обов`язок щодо спростування презумпції вини покладено на правопорушника (відповідача).

Також вказує, що місцевий суд не застосував правові позиції Європейський суд з прав людини та висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05 грудня 2018 року в справі №210/5258/16-ц.

ПАТ КБ «ПриватБанк» відзив на апеляційну скаргу не подало.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З огляду на зміст апеляційної скарги та її прохальну частину, рішення місцевого суду переглядається в апеляційному порядку лише в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDNWFC8, згідно якого на ім`я позивачки було відкрито картковий рахунок та отримано платіжну карточку № НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» 28 квітня 2017 року на картковий рахунок було здійснено безготівкове зарахування в розмірі 607,00 грн. Цього ж дня із зазначеного рахунку було здійснено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_3 у розмірі 603,96 грн (а.с.67).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із запитом про надання інформації щодо підстав списання коштів та видачі копій документів.

Листами від 11 листопада 2019 року та від 14 листопада 2019 року банк повідомив ОСОБА_1 про те, що між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, відповідно до якого на платіжну картку N НОМЕР_4 був встановлений кредитний ліміт. У зв`язку із користуванням кредитними коштами та неповерненням їх вчасно, (згідно умов договору) виникла заборгованість та було відкрито рахунок НОМЕР_5 . Списання грошових коштів у розмірі 603,96 з її платіжної картки № НОМЕР_2 є договірним списанням коштів в рахунок погашення заборгованості, яка обліковується за нею у банку (а.с. 26-27, 28-29).

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 покликалась і на те, щовнаслідок не повернення коштів протягом тривалого часу їй було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у душевних переживаннях, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Також це створило перешкоди для спілкування зі знайомими, зустрічей з ними. Крім того, у неї погіршився стан здоров`я.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, позивачка не довела спричинення їй моральної шкоди внаслідок безпідставного списання коштів з рахунку. Стягнення судом на її користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» списаних коштів в повному обсязі відновлює порушені права та з урахуванням 3% річних, інфляційних та пені є достатньою сатисфакцією.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, належить відшкодування моральної шкоди.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Проте в порушення вказаних норм позивачкою не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди.

При цьому, сам по собі факт неповернення коштів не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. В сукупності зібраних доказів суд першої інстанції дав правильну оцінку факту спричинення моральної шкоди, а доводи апеляційної скарги такі не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування позивачу моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не повинен доводи вину відповідача у завдані моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Неспроможними є і доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05 грудня 2018 року в справі №210/5258/16-ц, оскільки правовідносини в ній не є подібними до спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків місцевого суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення в цій частині - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 06 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді І.О. Максюта

В.Д. Фединяк