Справа № 186/488/21
Провадження № 2/188/52/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Місюра К.В.

при секретарі: Хандрига Л.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Казачук Т.О.

від відповідача: ОСОБА_1 , адвокат Пилипенко С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки «HYNDAI H-1», державний номер НОМЕР_1 , вартістю 232 200, 00 грн. та будинок у садовому товаристві «Угольок» за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 57 000, 00 грн., стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна автомобіля марки «HYNDAI H-1», державний номер НОМЕР_1 в розмірі 116 100, 00 грн. та вартості 1/2 частини будинку у садовому товаристві «Угольок» за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 28 500, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 24.04.2010 року позивач з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого народились спільні діти. За період перебування у шлюбі вони вели спільне господарство, будували міцні сімейні відносини, піклувалися про спільне майбутнє та майбутнє своїх дітей, в результаті чого було спільно придбано з відповідачем наступне майно: автомобіль марки «HYNDAI H-1», державний номер НОМЕР_1 та будинок у садовому товаристві «Угольок» за адресою: АДРЕСА_1 , яке було зареєстроване за відповідачем, який чинити перешкоди у користуванні цим майном. Між тим, останні роки стосунки між позивачем та відповідачем значно погіршились, спільно проживати стало неможливо, в результаті чого шлюб було розірвано та прийнято рішення про поділ майна. Між тим позивач зазначила, що майно, яке є предметом спору, добровільно поділити не вдалося, оскільки відповідач після погіршення стосунків автомобіль продав сторонній особі, а наявність дачного будинку у його власності взагалі заперечує, що і зумовило її звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти визнання автомобіля та дачного будинку спільним майном подружжя, пославшись на ті обставини, що право власності на садовий будинок не оформлювалось, жодних договорів щодо придбання чи відчуження будинку разом із земельною ділянкою не укладалось, оскільки відповідач його не купував, а був йому переданий Садовим товариством «Угольок» як члену товариства в користування разом із земельною ділянкою. Відповідач також зазначив, що спірний автомобіль 20.02.2020 року він дійсно придбав, перебуваючи з позивачем у шлюбі, але в подальшому, а саме 20.10.2020 року він продав цей автомобіль за 121 450, 00 грн., в зв`язку з чим на день розгляду справи спільне з позивачем майно відсутнє, отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні сторони, свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24.04.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 6).

Від шлюбу подружжя мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 5-7).

На день звернення до суду з позовом шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується сторонами в судовому засіданні.

Як встановлено в судовому засіданні, підтверджується позивачем та не заперечується відповідачем, під час перебування у шлюбі сторонами було придбано легковий автомобіль марки «HYNDAI H-1», державний номер НОМЕР_1 (а.с. 43-44).

В подальшому, що в свою чергу також не заперечується сторонами, вказаний автомобіль було продано відповідачем гр. ОСОБА_5 за 121 450, 00 грн. (а.с. 63-64).

Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є членом садового товариства «Угольок» з 06.04.2014 року (а.с. 53).

Вказана обставина підтверджується довідкою громадської організації «Садівниче товариство «Угольок» від 26.07.2021р., відповідно до якої ОСОБА_1 володіє земельною ділянкою у розмірі 0,045га, яка розташована у громадській організації «Садівниче товариство «Угольок» та є членом садівничого товариства з квітня 2014 року (а.с. 51).

Позивач зазначає, що відповідач не бажає добровільно розподілити між ними спільно нажите майно, що і зумовило її звернення до суду.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Крім того, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України).

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей) приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім*ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися „обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007р. N 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Так, відповідачем заперечуються факт поділу спірного майна, а саме: автомобіля марки «HYNDAI H-1», державний номер НОМЕР_1 та дачного будинку, зокрема з тих обставин, що автомобіль вже продано, а отже і ділити нема чого, а дачний будинок взагалі нікому не належить на праві приватної власності, а отже і не підлягає поділу.

З метою встановлення фактичних обставин справи в судовому засіданні в якості свідків були допитані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які повідомили, що позивач та відповідач дійсно перебували у шлюбі з 2010 року і в період шлюбу придбали автомобіль марки «HYNDAI H-1» за певну суму, яка виражалась в доларах США.

Отже, факт придбання спірного автомобіля за період перебування позивача і відповідача у шлюбі в судовому засіданні підтверджено доказами, і свідченнями допитаних в судовому засіданні свідків.

Вирішуючи питання щодо походження коштів, які становили сімейний бюджет подружжя, судом враховано, що за період перебування у шлюбі відповідач мав постійне місце працевлаштування та стабільний офіційний дохід. Факт того, що частину коштів на придбання автомобіля відповідач отримав від сторонньої особи в борг жодним чином не спростовує того, що вказані кошти були придбані на спільні нужди родини, отже вважаються спільним майном також.

Вказані обставини було встановлено в судовому засіданні, підтверджено свідками і не заперечувалось особисто відповідачем і позивачем.

Інформацією Головного сервісного Центру МВС від 29.10.2021р. підтверджується вартість спільного майна подружжя, що підлягає розподілу, яка береться судом в якості розрахунку компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «HYNDAI H-1» вартістю 121 450, 00 грн., як спільного майна подружжя (а.с. 63).

Іншого позивачем в судовому засіданні не доведено, оскільки в матеріалах справи відсутня будь-яка офіційна інформація про вартість спірного автомобіля.

Що стосується позовної вимоги про визнання спільним майном подружжя і, відповідно підлягаючим розподілу, дачного будинку у садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до довідки громадської організації «Садівниче товариство «Угольок» від 26.07.2021р. ОСОБА_1 володіє земельною ділянкою у розмірі 0,045га, яка розташована у громадській організації «Садівниче товариство «Угольок» та є членом садівничого товариства з квітня 2014 року.

Жодної інформації про володіння на праві приватної власності будь-яким майном, окрім спірного автомобіля, будь-ким з подружжя, матеріали справи не містять.

Отже, розподілу підлягає виключно те майно, яке офіційно належить будь-кому з подружжя.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, враховуючи, що спірне майно у вигляді автомобіля набуте сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, отже є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, станом на останню відому вартість цього майна.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 800, 00 грн.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати легковий автомобіль марки «HYNDAI H-1», державний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна автомобіля марки «HYNDAI H-1», державний номер НОМЕР_1 в розмірі 60 725 (шістдесят тисяч сімсот двадцять п`ять) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) судові витрати в сумі 800 (вісімсот) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К. В. Місюра