РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2022 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участю секретаря судового засідання Буга Р.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

приходить до такого.

Позиція позивача

Позивач ОСОБА_1 20 січня 2022 року звернувся до суду з цим позовом та просив визнати відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування належним позивачу житловим будинком АДРЕСА_1 (а.с. 1-2).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 26 серпня 2004 року. У цьому будинку зареєстровані, але не проживають та ніколи не проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які на даний час є мешканцями Російської Федерації. За весь час відповідачі жодного разу не приїздили, тому знятись з реєстрації добровільно не могли. Позивач має право на отримання субсидії, але позбавлений можливості її отримувати, так як при призначені субсидії враховують усіх зареєстрованих осіб в будинку, а тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх майнових прав, щодо реалізації права власності (а.с.1-2).

На обґрунтування своїх вимог надав копію договору дарування, що свідчить про належність йому на праві приватної власності житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , копію витягу з Державного реєстру правочинів, копію розпорядження про перейменування вулиць на території Браїлівської селищної ради та акт перевірки факту проживання осіб.

Позиція відповідачів

Відповідачі свою позицію щодо позову не виклали. Правом надання відзиву на позов не скористались.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило.

Ухвалою суду від 1 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 ЦПК України. Вказаною ухвалою суду відповідачам запропоновано надати до 21 лютого 2022 року відзив на позовну заяву, а також встановлено позивачу та відповідачам строк до 2 березня 2022 року для подання відповіді на відзив та заперечень (а.с. 20).

Копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачам, за адресами що вказані в позові та підтверджені наданою інформацією відділом формування та ведення РТГ управління «ЦНАП» виконавчого комітету Жмеринської міської ради, відповідачі зареєстровані по АДРЕСА_1 (а.с.18-19).

На адресу суду 15 лютого 2022 року повернулись конверти які направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідачів із відмітками причини повернення на довідці Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» ( а. с. 23, 36).

Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року судовий розгляд було відкладено та здійснено повідомлення відповідачів про розгляд цієї справи в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 48).

Оголошення було опубліковано 16 лютого 2022 року (а.с. 51-51).

Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідачів про розгляд справи та реалізації ними права судового захисту своїх прав та інтересів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

Згідно з копією паспорта, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований по АДРЕСА_1 з 12 квітня 2005 року (а.с. 11).

Відповідно до копії договору дарування, складеного приватним нотаріусом Драчевською Л.О. від 26 серпня 2004 року, серії ВВК № 421181, зареєстрованого в реєстрі за № 2288, громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали безоплатно у власність (подарували) ОСОБА_1 цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно з копією витягу з Державного реєстру правочинів від 26 серпня 2004 року № 57661, приватним нотаріусом Драчевською Л.О. 26 серпня 2004 року здійснено реєстрацію договору дарування за № 53491 (а.с.8).

Згідно з реєстраційним посвідченням, виданим начальником бюро технічної інвентаризації від 2 вересня 2004 року, посвідчено, що в цілому будинковолодіння за АДРЕСА_1 зареєстровано за громадянином ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 26 серпня 2004 року № 2288 і записано в реєстрову книгу за № 5р № 952 (а.с.9).

Відповідно до розпорядження Браїліської селищної ради Жмеринського району Вінницької області від 16 лютого 2016 року № 9, АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Відповідно до акту перевірки факту проживання особи від 23 грудня 2021 року, складеного старостою Браїлівського старостинського округу Сваричевським Р.О. встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , 25 лютого 1948 року та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак за вказаною адресою ніколи не проживали та за свідченнями заявника проживають в Російській Федерації (а.с. 5).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Предметом позову являється матеріально-правова вимога позивача до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування належним позивачу житловим будинком. Підставою позову є неможливість позивача здійснювати в повній мірі своє право власності на належний йому будинок, а також правові норми Цивільного та Житлового кодексів України, на які посилається позивач в підтвердження своїх вимог.

Матеріалами справи доведений факт не проживання відповідачів більше року в будинку, який на праві приватної власності належить позивачеві, тому їх слід визнати такими, що втратила право користування цим житловим приміщенням.

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Верховний Суд зазначив, що при вирішенні справ щодо наявності передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі з`ясувати, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Відповідачі свого часу зареєструвалися до будинку по АДРЕСА_1 і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані та ніколи не проживали за вказаною адресою. Тобто в даному випадку визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням не призведе до їх фактичного виселення чи позбавлення житла, а тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку суд враховує висновок, зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), а також Верховним судом у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18-ц (провадження № 61-1634св19).

Висновки суду

Враховуючи, що позивач є власником будинку, а відповідачі в цьому будинку ніколи не проживали, їх реєстрація в будинку перешкоджає реалізації права власності позивача, то відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування цим жилим приміщенням.

Відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У позовній заяві позивач просив судові витрати залишити за ним, у зв`язку з цим суд не вирішує питання щодо стягнення судового збору.

Керуючись статтями 12, 13, 77, 78, 141, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, статтями 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, статтею 72 ЖК України, статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його винесення.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини перша та друга статті 273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин(частина третя статті 354 ЦПК України).

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрована АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ