Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/5197/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22.02.2022 м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Холмогорова Л.В., звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 2008 року по 2019 рік позивачка з відповідачем ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на даний момент повнолітня) та син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 24 квітня 2019 року рішенням Виноградівського районного суду, шлюб між ними було розірвано, стягнуто аліменти з відповідача. Рішення набуло законної сили 27.05.2019 року. Після розірвання шлюбу і по теперішній час син ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою і знаходиться на її повному утримані та виховані. Відповідач не приймає участі в утримані, виховані та догляді за дитиною, його фізичним, духовним та моральним розвитком не займається і не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує. Близько п`яти років тому відповідач виїхав на заробітки у м. Київ і з того часу позивачка з ним не бачилась, із сином він також не підтримує зв`язок ні по телефону, ні особисто. З цих причин вони розлучилися і позивачка не може отримати від відповідача належного нотаріально посвідченого дозволу для тимчасового виїзду дитини за кордон. Вказує, що син ОСОБА_3 часто хворіє на хвороби верхніх дихальних шляхів інфекційного характеру, що підтверджується довідкою лікаря від 21.10.2021р. і йому необхідно відвідувати для профілактики та лікування оздоровчі заклади, а позивачка має можливість вивозити його в Угорщину до відповідних закладів, а також у Словаччину та Чехію. Також, навчаючись у школі, діти класом (групою) їздять за кордон з метою туризму, у цілях культурного обміну, відпочинку та оздоровлення. Виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню його світогляду, добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку дитини як особистості, так як дитина цікавиться багатьма речами, фізично та морально зміцнить його, пристосує сина до комунікабельності, вивченню іноземних мов, розширить його світогляд. Для виїзду за межі України дитині необхідна дозвіл/згода їхніх батьків. Без відповідного дозволу дитина обмежена в своїх правах, що відповідно не йде йому на користь. На даний час позивачка не має можливості виїхати разом з дитиною за кордон тому, що від відповідача неможливо отримати нотаріально завірений дозвіл/згоду для виїзду/вивозу дитини за кордон. Внаслідок вищезазначеного, а саме - ненадання відповідачем нотаріально завіреного дозволу для виїзду дитини за кордон, позивачка змушена звернутись з відповідним позовом до суду для захисту прав і інтересів своєї дитини.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, але представник позивачки подала до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи у їх відсутність.

Відповідач в судове засідання також не з`явився. Про день,час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України про його виклик до суду, однак про причини неявки суд не повідомляв. Відзиву на позов відповідачем не подавалось.

У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що з 2008 року по 2019 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка набула повноліття та син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

24 квітня 2019 року рішенням Виноградівського районного суду, шлюб між сторонами було розірвано, стягнуто аліменти з відповідача.

Після розірвання шлюбу син сторін проживає із позивачкою.

Позивачка має намір забезпечити лікування, оздоровлення та повноцінний відпочинок сина за кордоном для покращення стану здоров`я дитини, фізичного, морального розвитку, однак отримати від відповідача дозвіл на виїзд сина за кордон не має можливості , оскільки близько п`яти років сторони не спілкуються взагалі, відповідач з ними зв`язок не підтримує.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Також пунктами 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків, за відсутності згоди другого з батьків, на підставі рішення суду, може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

У Постанові від 04.07.2018 у справі N 712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 235/139/16-ц (N 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини.

У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Неможливість отримання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньому сину сторін на переконання суду суперечать законним правам і інтересам дитини. Будь - яких обмежень для реалізації права на виїзд за межі України неповнолітнього сина сторін не має.

Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, враховуючи, що при розгляді даної справи судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування за кордоном з метою оздоровлення та відпочинку суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог .

Жодних доказів того, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити інтересам сина, чи буде порушувати його права, відповідач суду не надав.

Керуючись ст.ст. 2,4, 12, 13, 81, 141, 247 ч. 2, 258, 259, 263-265,280-283, 284, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 141, 150-152, 155, 157 СК України, ст.ст. 269, 270, 272, 274, 275, 313 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Надати дозвіл на виїзд за межі території України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до країн Угорщини, Словацької Республіки, Чеської Республіки, без згоди та дозволу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , терміном на 3 роки 6 місяців.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Виноградівського районного суду Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.02.2022.

ГоловуючийТ. Ю. Левко