Дата документу 04.03.2022
Справа № 501/4448/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 , місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_1 ,

до

відповідача ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2

предмет та підстави позову: про витребування майна із чужого незаконного володіння

учасники справи

позивач - ОСОБА_1 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 22.11.2021 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, згідно якого просить суд витребувати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_1 (місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) автомобіль марки «Chevrolet Malibu», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником автомобілю марки «Chevrolet Malibu», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 .

У зв`язку з тим, що відповідний транспортний засіб був пошкоджений, позивач вирішив його відремонтувати та передав його на ремонт на станцію технічного обслуговування, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Даний автомобіль був розміщений на СТО наприкінці липня 2021. Майстри, які знаходились на станції технічного обслуговування прийняли даний автомобіль, зазначивши, що обсяг та вартість робіт по ремонту буде визначено пізніше після огляду автомобіля.

Позивач стверджує в позові, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 перебуває у власності Іллічівської територіальної громади та знаходиться в оренді строком до 17.05.2023 у ОСОБА_2 , який є фізичною особою підприємцем.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення авто, однак відповідач відмовляється повертати автомобіль, пояснюючи свою відмову тим, що майстри, які орендували приміщення для здійснення ремонту транспортних засобів, з ним за оренду не розрахувались, тому він не повертає належний позивачу автомобіль.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач 23.02.2022 надав до суду відзив на позов, просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що він не мав будь-які відносини з позивачем, він не утримує ніякий автомобіль, позивачем не доведено, що автомобіль належить йому, тощо.

В судовому засіданні позивач просить суд задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач був належним чином сповіщений про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явився, у відзиві на позов просив суд розглядати справу за його відсутності.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 22.11.2021 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.20).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 29.11.2021 справу прийнято до свого провадження (а.с.28-29).

В судовому засіданні 01.02.2022 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті (а.с.39-40).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобілю марки «Chevrolet Malibu», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , що підтверджується копією експертної угоди від 14.04.2020 ВМД UA/2021/007383 (а.с.6-7), посвідченням про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 (а.с.8).

Земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 перебуває у власності Іллічівської територіальної громади та знаходиться в оренді строком до 17.05.2023 у ОСОБА_2 , який є фізичною особою підприємцем, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.9-13).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що автомобіль марки «Chevrolet Malibu», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 був пошкоджений. Позивач вирішив його відремонтувати та попросив його (свідка) передати авто на ремонт на станцію технічного обслуговування, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Даний автомобіль був розміщений на СТО наприкінці липня 2021. Майстри, які знаходились на станції технічного обслуговування прийняли даний автомобіль, зазначивши, що обсяг та вартість робіт по ремонту буде визначено пізніше після огляду автомобіля.

Також свідок пояснив, що він особисто разом з позивачем неодноразово зверталися до відповідача з вимогою про повернення авто, однак відповідач відмовляється повертати автомобіль, пояснюючи свою відмову тим, що майстри, які орендували приміщення для здійснення ремонту транспортних засобі, з ним за оренду не розрахувались, тому він не повертає належний позивачу автомобіль.

ІV. Оцінка Суду.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Враховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

У відповідності до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У Постанові від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц (провадження №14-473цс18) Велика Палата Верховного Суду, висловила правову позицію про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст.391 ЦК України, ч.2 ст.52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти, які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача. Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Письмовими матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобілю марки «Chevrolet Malibu», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , що підтверджується копією експертної угоди від 14.04.2020 ВМД UA/2021/007383 (а.с.6-7), посвідченням про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 .

Крім того, позивач в судовому засіданні посилався на те, що з приводу незаконного заволодіння транспортним засобом він звертався із заявою до правоохоронних органів, проте крім власних тверджень будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано.

Вказану обставину суд розцінює як доказ перебування автомобіля у незаконному володінні відповідача, а також намагання позивача повернути належне йому майно.

За вищевикладених обставин, суд доходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, а тому позовну заяву слід задовольнити.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конве

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні (а.с.1) в сумі 908,00 грн.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння -задовольнити повністю.

Витребувати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_1 (місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) автомобіль марки «Chevrolet Malibu», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_1 (місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 908,00 грн.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко