КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 755/6508/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2960/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року,

встановив:

у квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 14 662 грн. 19 коп., посилаючись на те, що між сторонами 29 серпня 2011 року було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору станом на 17 березня 2021 року утворилась заборгованість, яка складається з тіла кредиту в розмірі 14 662 грн. 19 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року позов було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14 662 грн. 19 коп. та судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Також відповідачем було надано до суду доповнення до апеляційної скарги, подані поза межами строку на апеляційне оскарження та без клопотання про поновлення строку, які до уваги не беруться.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу відповідач наполягала на скасуванні рішення суду першої інстанції з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_1 29 серпня 2011 року було укладено договір, за умовами якого позичальник отримала кредитний ліміт на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Відповідач порушила взяті на себе зобов`язання щодо внесення коштів на погашення кредиту, в результаті чого виникла заборгованість за його тілом в розмірі 14 662 грн. 19 коп. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути на його користь з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року позов було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14 662 грн. 19 коп. та судовий збір.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за тілом кредиту є доведеною. Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись в повному обсязі не може з таких підстав.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилалась на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що позивачем при зверненні до суду не було надано належних доказів на підтвердження видачі їй кредитних карток, надання їй кредитних коштів, погодження сплати відсотків за користування коштами та інших платежів. Також позивач вказувала, що нею було сплачено банку грошові кошти в розмірі 14 484 грн. 80 коп., які були зараховані банком на погашення заборгованості по відсоткам, сплата яких з нею погоджена не була, а тому розмір її заборгованості перед банком становить 177 грн. 39 коп.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 шляхом заповнення Анкети-заяви 29 серпня 2011 року уклала з АТ КБ «Приватбанк», договір про надання банківських послуг (а.с.13). Зі змісту даної Анкети-заяви вбачається, що відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку.

Також надана до суду Анкета-заява містить анкетні дані відповідача, інформацію щодо її місця проживання, тоді як інформація щодо виявлення ОСОБА_1 бажання оформити кредитну картку та отримати на неї кредитний ліміт у Анкеті-заяві відсутня.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, в ході розгляду справи у суді першої інстанції позивачем було надано копію Анкети-заяви від імені ОСОБА_1 , а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів обслуговування кредитних карт. Також позивачем було надано виписку по рахунку відповідача та довідки про видані їй кредитні картки та встановлення на них кредитного ліміту, підписану відповідачем Довідку про умови кредитування.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 .

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.

Подібного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року (справа № 200/5647/18).

З наданої до суду першої інстанції Виписки про рух коштів на рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_1 користувався виданими їй кредитними картками шляхом використання кредитних коштів та поповнення картки для їх повернення. Строк дії останньої виданої відповідачу картки № НОМЕР_1 згідно наданої позивачем довідки було встановлено до лютого 2023 року.

Доводи скаржника про те, що банком не доведено факту отримання нею кредитних карток з посиланням на різні дати підписання Анкети-заяви та Довідки про умови кредитування, а також виявлення нею бажання оформити дебетову картку, а не кредитну, не узгоджуються з її ж доводами про те, що нею сплачувались кошти на погашення кредитної заборгованості, однак безпідставно зараховувались банком на погашення відсотків, сплата яких з нею погоджена не була.

З наданої до суду копії Довідки про умови кредитування вбачається, що сторонами було погоджено сплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Доводи скаржника про те, що відповідна довідка нею не підписувалась не підтверджена належними доказами, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи на предмет належності ОСОБА_1 підпису у довідці скаржником не заявлялось. Дата встановлення відповідачу кредитного ліміту на платіжну картку збігається з датою підписання ОСОБА_1 . Довідки про умови кредитування.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що надана до суду Виписка свідчить про те, що заявлене позивачем до стягнення тіло кредиту складається в тому числі з нарахованих відсотків за користування коштами та комісій, тоді як вимоги про стягнення з відповідача інших платежів, окрім тіла кредиту, тобто фактично використаних та не повернутих коштів, позивачем не заявлялись. Крім того, Виписка свідчить про нарахування відсотків за користування кредитними коштами за ставкою 3,5%, тоді як у Довідці про умови кредитування ставка визначена на рівні 2,5%.

Вказані обставини судом першої інстанції до уваги взяті не були.

За таких обставин судом апеляційної інстанції на підставі наданої Виписки по рахунку було проведено власний розрахунок заборгованості відповідача за тілом кредиту та з урахуванням фактично використаних та сплачених нею коштів визначено в розмірі 7 896 грн. 34 коп.

Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» відповідачем в повному обсязі не повернуті, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача тіло кредиту в розмірі 7 896 грн. 34 коп.

Крім того, з урахування часткового задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, зміні підлягає і розмір судового збору, який підлягає стягненню на користь позивача з відповідача пропорційно до задоволених вимог позову та апеляційної скарги.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині розміру тіла кредиту, яке підлягає стягненню, а також в розмірі судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року змінити та визначити тіло кредиту, яке підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», в розмірі 7 896 грн. 34 коп., а судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді