Справа №522/6019/14-ц
Провадження №6/522/132/22
У Х В А Л А

23 лютого 2022 року Приморський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.

при секретарі Кісліної В.І.,

розглянувши у судовомузасіданні заявупредставника ОСОБА_1 адвоката Дорошенко Сергія Олександровича про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про повернення суми позики,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про повернення суми позики.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01.12.2014 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 12.09.2016 року подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу відносно ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , до виконання зобовязань.

05.12.2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Дорошенко С.О. звернувся до суду з заявою про з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України зазначено, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01.12.2014 року задоволено позовну заяву ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 371 934,50 грн.та стягнути судові витрати у розмірі 3654 грн. Ухвалою суду від 12.06.2016 року встановлено тимчасове обмеження громадянці України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на неї за виконавчим листом № 522/6019/14-ц, виданого Приморським районним судом м.Одеси. Вважає, що зазначена ухвала суду винесена передчасно без врахування всіх обставин по справі. Про ухвалення заочного рішення та розгляд справи ОСОБА_1 не було відомо, копію заочного рішення та постанову про відкриття виконавчого провадження - вона не отримувала, її також не викликали до виконавчої служби.

Про існування даного рішення та виконавчого провадження ОСОБА_1 дізналась лише 29.09.2021 року від інспектора прикордонної служби при перетинанні державного кордону України, який перетинався для направлення до країни Ізраїль для проходження термінового лікування. Державним виконавцем не було доведено факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду у справі щодо стягнення з неї боргу, а виконавче провадження в рамках якого було накладено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - завершено

Судове засідання з приводу розгляду заяви представника ОСОБА_1 адвоката Дорошенко С.О. про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України було призначено на 22.02.2022 року.

У судовому засіданні 23.02.2022 року були присутні представник ОСОБА_1 адвокат Дорошенко С.О.,

Представник Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання не з`явився, про час дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Громадянка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Приморського районного суду м.Одеси знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01.12.2014 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

28.01.2015 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №55/6019/14-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 375588 грн.

По даному виконавчому листу другим Приморським відділом державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 03.02.2015 року було відкрите виконавче провадження.

У рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області було подано подання, про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.06.2016 року подання державного виконавця було задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу відносно ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , до виконання зобовязань.

05.12.2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Дорошенко С.О. звернувся до суду з заявою про з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України зазначено, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01.12.2014 року задоволено позовну заяву ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 371 934,50 грн.та стягнути судові витрати у розмірі 3654 грн. Ухвалою суду від 12.06.2016 року встановлено тимчасове обмеження громадянці України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на неї за виконавчим листом № 522/6019/14-ц, виданого Приморським районним судом м.Одеси. Вважає, що зазначена ухвала суду винесена передчасно без врахування всіх обставин по справі. Про ухвалення заочного рішення та розгляд справи ОСОБА_1 не було відомо, копію заочного рішення та постанову про відкриття виконавчого провадження - вона не отримувала, її також не викликали до виконавчої служби.

Про існування даного рішення та виконавчого провадження ОСОБА_1 дізналась лише 29.09.2021 року від інспектора прикордонної служби при перетинанні державного кордону України, який перетинався для направлення до країни Ізраїль для проходження термінового лікування. Державним виконавцем не було доведено факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду у справі щодо стягнення з неї боргу, а виконавче провадження в рамках якого було накладено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - завершено

Відповідно до ч.1 ст.441 ЦПУ України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Між тим, згідно до ч.5 ст.441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасово обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну" громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п.8).

Відповідно ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Отже, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (самостійне невиконання боржником зобов`язання протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження) за рішенням суду.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року, "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)" позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у законі України «Про виконавче провадження».

Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністрества юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) передбачено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.(п.4 розділу 13)

Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» - у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Виконавчий документ, на підставі якого внесено подання про встановлення відносно ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон та на підставі якого винесено ухвалу від 12.06.2016 року Приморським районним судом м.Одеси про встановлення тимчасове обмеження виїзду за межі України, на виконанні у виконавчій службі не перебуває, і в той же час ОСОБА_1 не може виїхати за межі України, перетнути державний кордон, що порушує її конституційні права.

Згідно ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.5.ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визнаний законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом України».

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява представника ОСОБА_1 , адвоката Дорошенко С.О. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10-13, 43, 49, 60, 62, 89, 95, 128, 131, 183, 210, 223, 247, 257, 268, 353-354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Дорошенко Сергія Олександровича про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу відносно ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , яке встановлено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2016 року по справі №522/6019/14-ц.

Копію ухвали направити до Адміністрації Державної прикордонної служби України (м.Київ, вул.Володимирська, 20) - для виконання.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя

23.02.2022