Справа №345/565/22
Провадження № 2/345/353/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

14.03.2022 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

з участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

встановив:

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, стверджуючи, що 28.02.2020 між ними та відповідачем ОСОБА_3 та її чоловіком був укладений договір довічного утримання. Після укладення даного договору набувачі проживали в квартирі АДРЕСА_1 , а відповідач зареєструвалася в даному житлі.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.11.2021 даний договір довічного утримання було розірвано та знято заборону на відчуження квартири. 12.01.2022 право власності позивачів на дану квартиру було відновлено.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 після розірвання договору виїхали з належної позивачам квартири та забрали свої речі, перестали брати участь в утриманні житла оплаті житлово-комунальних послуг, однак відповідач не знялася з реєстрації.

Позивачі зазначають, що оскільки відповідач була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання, який був розірваний, не є членом сім`ї позивачів, то у неї відсутнє право на користування даним житлом. Тому, керуючись ст. 391 ЦПК України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , а також стягнути з неї на їхню користь понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 11.02.2022 провадження у справі відкрито за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, а також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача ОСОБА_7 подала суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачів, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи у визначеному чинним законодавством порядку, в тому числі шляхом розміщення оголошення про час та місце розгляду справи на офіційному сайті судової влади. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 10.12.1999 (а.с. 14).

28.02.2020 між позивачами та ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Черепій Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 361, згідно умов якого право власності на вказану квартиру перейшло до набувачів (а.с. 15-17).

Після укладення договору відповідач ОСОБА_3 зареєструвалася у вказаній квартирі та зареєстрована там на даний час, що підтверджується довідкою ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради від 26.01.2022 (а.с. 13).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.11.2021 розірвано договір довічного утримання, укладений між відчужувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та набувачами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 28.02.2020 та знято накладену нотаріусом заборону на відчуження даної квартири (а.с. 7-12).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2022 вбачається, що 12.01.2022 приватним нотаріусом Черепій Т.М. було зареєстроване право власності позивачів на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статі 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не являється членом сім`ї позивачів та була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , згідно договору довічного утримання. Оскільки договір довічного утримання був розірваний рішенням суду, будь-яких яких договірних відносин щодо користування вказаним житлом між позивачами та відповідачем не існує, а реєстрація відповідача в квартирі, яка належить позивачам, створює власникам перешкоди в користуванні належним їм майном, добровільно знятися з реєстрації ОСОБА_3 не бажає, тому суд вважає позов підставним та приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід визнати такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, а саме 992,40 гривень судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (а.с.22), а також 3000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 20-23).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 судовий збір в розмірі 992,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий