Справа № 671/1985/21
У Х В А Л А
10 лютого 2022 року м. Волочиськ
Волочиський районний суд Хмельницької області в складі головуючої судді Ніколової С.В., з участю секретаря судового засідання Козак Г.А., з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Завалійківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Війтовецької селищної ради Хмельницької області про визнання дій протиправними, визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та поновлення на роботі, зобов`язання виплатити заробітну плату,
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Завалійківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Війтовецької селищної ради Хмельницької області про визнання дій протиправними, визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та поновлення на роботі, зобов`язання виплатити заробітну плату.
Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Після відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява подана з порушенням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, оскільки до позовної заяви не додано документу, що підтверджує оплату позивачем судового збору в повному обсязі у розмірі та у порядку, визначеному ст. 4 Закону України Про судовий збір та не додано доказів, які б давали підстави для звільнення від його сплати.
Крім того, позовна заява подана з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України, оскільки в позові не зазначено ціни позову, яка у позовах про стягнення грошових коштів має визначатися сумою, яка стягується та обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.
Позивач просить суд зобов`язати відповідача виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення позивача від роботи, однак позивач не зазначає у позові розрахунку цього стягнення (навіть попереднього) та не надає відомостей про розмір його середньоденної заробітної плати, в тому числі і відсутня кількість відпрацьованих робочих днів.
Як на підставу для звільнення від сплати судового збору позивач посилається на п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір.
За змістом позовної заяви та наведених позивачем мотивів ним оспорюється наказ про відсторонення від роботи та фактично порушується питання про допуск до роботи, адже позивача не звільнено, а лише відсторонено. Використання позивачем певної назви матеріально-правової вимоги не змінює дійсної суті вимоги.
За відсутності наказу про звільнення - відсторонення від виконання посадових обов`язків не є звільненням з посади, а стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - не є стягненням заробітної плати.
Відповідно до змісту п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Однак, за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР Про оплату праці середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.
Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір, згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та за час вимушеного прогулу під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).
Отже, позивачі мають пільги зі сплати судового збору виключно за позовними вимогами, що стосуються стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. За іншими позовними вимогами у трудових спорах позивачі від сплати судового збору не звільняються.
Тобто, заробітна плата, яку просить стягнути позивач, за своєю суттю є середнім заробітком за час вимушеного прогулу, що не підпадає під категорію пільг при сплаті судового збору за п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір.
Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 Закону України Про судовий збір, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Як вбачається з позовної заяви, позивачу необхідно було сплатити 908 грн. 00 коп. судового збору за вимогу немайнового характеру про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення та судовий збір за майнову вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини п`ятої статті 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.
У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, несеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348).
Заявляючи вимогу про стягнення середнього заробітку за час відсторонення, позивач не вказав його розмір та не надав обґрунтованого розрахунку середнього заробітку за час відсторонення на дату подання позову.
За таких обставин, позивачу необхідно надати строк для усунення недоліків позовної заяви, а саму позовну заяву - залишити без руху.
Керуючись ст.ст. 177, 187, 260, 261, 353 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Завалійківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Війтовецької селищної ради Хмельницької області про визнання дій протиправними, визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та поновлення на роботі, зобов`язання виплатити заробітну плату залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків позовної заяви не пізніше п`яти днів з дня отримання ухвали.
Платіжний документ про сплату судового збору подати до суду у цей же строк.
Роз`яснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява залишається без розгляду.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: