Провадження № 2/127/3949/21
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 лютого 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Гуменюка К.П.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша вінницька державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

вимоги позивача:

1.визнати за позивачем право власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 після смерті його дружини ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша вінницька державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

Вимоги позову мотивовано тим, що 25 березня 2021 року позивач звернувся до Першої Вінницької державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру після смерті його дружини ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак постановою державного нотаріуса від 25 березня 2021 року № 547/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надано правовстановлюючих документів, що підтверджують належність майна спадкодавцеві.

Обґрунтовуючи вимоги позову, позивач також зазначає, що 31 грудня 1986 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Вінниці члену ЖСК «Термінал» ОСОБА_6 видано ордер ЖСК №0684 на житлове приміщення в будинку за адресою: АДРЕСА_2 (станом на сьогодні № будинку змінено на № 39). Даний ордер виданий на підставі рішення загальних зборів членів ЖСК від 12 грудня 1986 року № 4. ОСОБА_6 було сплачено усі кошти за вказану квартиру, що підтверджується відповідними квитанціями та розрахунковою книжкою, однак за життя остання право власності на вказану квартиру не оформила, тому позивач позбавлений можливості успадкувати дане нерухоме майно після смерті своєї дружини.

З підстав зазначених вище, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

В ході підготовчого засідання судом було витребувано з Першої Вінницької державної нотаріальної контори спадкову справу відкритої внаслідок смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 63).

У встановлений судом строк від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якій представник просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви (а.с. 51-53).

У встановлений судом строк від позивача надійшла відповідь на відзив у якому позивач просив суд задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив (а.с. 74-77).

Ухвалою суду від 03 листопада 2021 року за клопотанням представника позивача до участі в справі залучено ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки останні являються дітьми позивача та померлої ОСОБА_6 та на день смерті останньої проживали і були зареєстровані за однією адресою (а.с. 81).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 вимоги позову підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовільнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що поданий по даній справі відзив на позовну заяву відкликається та при вирішенні даного спору покладається на думку суду.

Треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не заперечували, щодо задоволення позову, просили суд його задовільнити.

Вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 27 жовтня 1974 року перебував у шлюбі із ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , видане 27 жовтня 1974 року (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , видане 19 лютого 2013 року (а.с. 8).

За життя, дружині позивача, як члену ЖБК «Термінал», 31 грудня 1986 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів міста Вінниці, видано ордер №0684 на жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу разом із сім`єю в складі 4 осіб на право зайняття жилого приміщення житловою площею 35,58 кв.м., що складається із трьох кімнат в квартирі АДРЕСА_3 . Склад сім`ї: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 чоловік (позивач), ОСОБА_7 донька (третя особа по справі) та ОСОБА_4 син (третя особа по справі) (а.с. 9).

Як вбачається із ордеру № 54 за підписом голови правління та бухгалтера ЖСК «Термінал», що ОСОБА_6 необхідно внести грошові кошти на будівництво кооперативної квартири. (а.с. 10).

Як вбачається із довідки ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Об`єднання» № 1 від 02 січня 2014 року, ОСОБА_6 повністю внесла пай за 3-х кімнатну квартиру (а.с. 15).

Згідно відповіді Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» № 4632 від 14 червня 2021 року (а.с. 20), згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 2632 будинок АДРЕСА_4 станом на 29 грудня 2012 року зареєстровано за житлово будівельним кооперативом «Термінал» та Вінницькою міською радою народних депутатів на підставі рішень виконкому Вінницької міської ради народних депутатів від 29 грудня 1986 року № 514, від 30 вересня 1987 року № 362, від 30 грудня 1985 року № 718 та актів прийняття від 30 грудня 1985 року, 30 вересня 1987 року, 29 грудня 1986 року. Реєстрація права приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 в вищезазначеному будинку станом на 29 грудня 2012 року в КП «ВМБТІ» не проводилась.

Також у казаній відповіді зазначено, що згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 362 від 30 вересня 1987 року новозбудованому об`єкту присвоєна адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09 лютого 2022 року, відомості щодо спірної квартири у вказаних реєстрах відсутні (а.с. 90).

Із спадкової справи № 820/2013, заведеної Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою, до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 (а.с. 64-71) вбачається, що 12 серпня 2013 року із заявою про прийняття спадщини після смерті свої дружини звернувся позивач ОСОБА_1 (а.с. 66).

Постановою державного нотаріуса вказаної вище нотаріальної контори від 25 березня 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті його дружини ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця (а.с. 71).

Відповідно ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається власністю на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 4 ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів).

Таким чином, при прийнятті в члени кооперативу дружина позивача ОСОБА_6 мала право тільки на пай та паєнагромадження, а не на квартиру.

Відповідно до п. 19 постанови Ради Міністрів УРСР «Про затвердження Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу» № 186 від 30 квітня 1985 року жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Таке ж положення закріплено і в частині третій статті 19 Закону України «Про кооперацію», згідно з якою кооператив є власником будівель, споруд, грошових і майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. Тобто, внесення паю і саме по собі членство в ЖБК ще не дає підстав для отримання квартири у власність членом кооперативу. Лише у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником (ч. 2, 3 ст. 384 ЦК України).

Такий викуп, як правило, здійснюється шляхом зустрічних дій: оформлення повернення паю членові кооперативу і продажу йому квартири на суму поверненого паю. По суті, відбувається міна паю на квартиру.

Пунктом 6 частини 1 статті 147 ЖК УРСР передбачено, що у випадку несплати пайового внеску члена житлово-будівельного кооперативу може бути виключено з кооперативу. Тоді як відповідно до ч. 1 ст. 148 ЖК УРСР член житлово-будівельного кооперативу, виключений з кооперативу, втрачає право користування квартирою в будинку кооперативу і в разі відмови звільнити її підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

З огляду на викладене, незважаючи на відсутність квитанцій, які б підтверджували виплату ОСОБА_6 повної вартості квартири, проте, зважаючи на те, що вона до дня смерті проживала в ній з часу вселення (1986 року), користувалась нею, сплачувала плату за житлово-комунальні послуги, є всі достатні підстави вважати, що нею було здійснено виплату всіх пайових внесків (виплачено вартість квартири), а отже фактично вона була нею викуплена в житлово-будівельного кооперативу. Для вчинення такого викупу потреби укладати спеціальний договір немає.

Таким чином, моментом виникнення права власності на таке майно є момент фактичного внесення платежів на погашення кредиту, використаного на будівництво квартири чи іншого об`єкта.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно, а відтак набуває всіх правомочностей, які мають власники іншого житла.

Згідно із ст. 392 ЦК України власником майна може бути пред`явлений позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.

Розглядаючи даний спір суд враховує положення статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (1950 року), про те, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Ятрідіс проти Греції» від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року).

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року «East/West Alliance Limited» проти України» суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Кушоглу проти Болгарії»).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Враховуючи, що позивач є чоловіком спадкодавця ОСОБА_6 , належить до першої черги спадкоємців за законом, від спадкування не усувалась, бажає прийняти спадщину у вигляді квартири, права власності на яку померла набула на законних підставах, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки вони ґрунтуються на його законному праві на спадщину. Також суд враховує те, що треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є спільними дітьми спадкодавця і позивача, тобто також спадкоємцями першої черги, та не заперечували щодо задоволення позову.

Судові витрати, відповідно до клопотання позивача та його представника, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Відповідач: ВІННИЦЬКА МІСЬКА РАДА, місцезнаходження: 21050, Вінницька обл., місто Вінниця, вул. Соборна, 59, ідентифікаційний код юридичної особи: 25512617.

Третя особа: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 .

Третя особа: ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 .

Повне судове рішення складено 21 лютого 2022 року.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області Костянтин ГУМЕНЮК