БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1946/2021
Провадження № 2/497/72/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2022 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Вачева Т.М.,

розглянувши за відсутністю сторін у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину інваліда,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 3/4 понесених додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 9499,13 гривень, мотивуючі свої вимоги тим, що позивач та відповідач проживали у зареєстрованому шлюбі з 29.05.2007 року до 30.04.2021 року, від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - яка є інвалідом дитинства з 11.06.2010 року, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 30.04.2021 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано і стягнуто аліменти на користь позивача - ОСОБА_1 , для утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000гривень щомісячно на кожну дитину.

Позивач стверджує, що старша дочка ОСОБА_3 яка є інвалідом дитинства - потребує постійного догляду, додаткових витрат на ліки та спеціальні продукти харчування, однак відповідач добровільно не надає додаткової матеріальної допомоги для цього, хоча має можливість. Тому воназмушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

У підготовче засідання, що було призначене на 06.12.2021 року, - позивач, будучи належним чином повідомленою, до суду не прибула, через канцелярію суду надала заяву, якою, підтримавши позовні вимоги, - не заперечувала проти ухвалення заочного рішення та просила розглядати справу за її відсутністю.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений, також до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, однак надав відзив на позов, яким заперечує проти задоволення позовних вимог, стверджуючи, що позивач отримує на дитину-інваліда, окрім аліментів - ще й державну допомогу, та, до того ж, - не обгрунтувала своїх вимог, оскільки докази, що нею надані не пов`язані з позовними вимогами.

Підготовче судове засідання неодноразово було відкладене з різних поважних причин, у тому числі - для витребування доказів за клопотанням відповідача.

Розглянувши позовні вимоги, вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, - суд дійшов висновку про відсутність обгрунтованих підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 30.04.2021 року (справа №497/298/2021, а.с.6).

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 30.04.2021 року (справа №497/299/2021, - з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти для утримання їхніх двох спільних дітей - у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000гривень на кожного з дітей щомісячно (а.с.7-8).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.5), позивач та відповідач є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом дитинства, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.9) та медичним висновком №33 (а.с.10-11).

Згідно розрахунку заборгованості за аліментами від 24.11.2021 року - у відповідача відсутня заборгованість з виплати аліментів на користь позивача (а.с.26).

Довідкою про доходи (ОР 607220 В3 68710) підтверджується факт, що позивач ОСОБА_1 отримала державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю за період з липня 2021 року до грудня 2021 року, - усього - в сумі 30594,8 гривень (а.с.46).

Окрім того, довідкою про доходи (ОР 613767 В3 68710) підтверджується факт того, що позивач ОСОБА_1 отримала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям за період з липня 2021 року до грудня 2021 року, - усього - в сумі 5140,2 гривень (а.с.47).

Відомості про доходи відповідача позивач суду не надала, з клопотанням про витребування цього доказу - до суду не зверталася.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII (дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Таким чином на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також з той батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Виходячи з вимог закону, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі у таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, - враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (Ухвала ВС України №6-20278св09 від 16 грудня 2009 року).

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 18Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з наданих суду доказів та відомостей, - станом на теперішній час позивач отримує аліменти від відповідача в розмірі 2000 гривень на кожного з двох дітей, заборгованості зі сплати аліментів відповідач не має, крім того, позивач отримує державну соціальну допомогу двох видів, отримувала двічі інвалідне крісло для дитини-інваліда, стосовно якої надано позов.

Однак, вимагаючи стягнути на свою користь з відповідача додаткові витрати для утримання дитини-інваліда, - позивач не надала суду доказів і розрахунків витрат на дитину з її боку і з боку відповідача, а також - у чому ж полягають ці додаткові витрати. Так, додавши до позову квитанції про придбання ліків - не надала доказів того, що ці ліки були призначені лікарем саме цій дитині і були придбані для неї, крім того, не надала суду доказів щодо розміру доходів як своїх, так і відповідача, що позбавляє суд можливості визначити розмір додаткових коштів, необхідних на дитину для її утримання і лікування, а також реальні витрати, що були витрачені на цю дитину з боку позивача і можливість їх надавати з боку відповідача з урахуванням виплати ним аліментів на двох дітей в розмірі, що значно перебільшує мінімум, встановлений Законом.

Отже, виходячи з аналізу вищезазначених норм, вбачається, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для всіх судів України.

Розмір додаткових витрат на дитину має обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, виписаних для цієї дитини чи призначеннями з картки хворого, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами, висновки МСЕК, судово-медичної експертизи, тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які мають бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Разом з тим, позивачем не було доведено, що все, що зазначено у квитанціях (а.с.12-19) було призначено лікарем саме для дитини-інваліда ОСОБА_3 , а також приховані додаткову допомогу держави, а відтак - суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивачем - понесених нею додаткових витрат для утримання дитини-інваліда.

Крім того, суд бере до уваги те, що позивачем не доведено також і такої підстави як здатнвсть відповідача нести такі витрати, оскільки у відповідача відсутні офіційні джерела доходівНа підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1т. ст.180-184, 192, 196 СК України, ст.ст. 81, 141, ч. 2 ст.247, ст..ст. 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити в повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину інваліда.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 25.02.2022 року.

Суддя А.В. Кравцова