03.02.2022 Справа №337/ 1929/19
Провадження № 2/337/3/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Побережної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, стягнення судових витрат, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, стягнення судових витрат,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 27.06.1992 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано за рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29.10.2018 року. Від шлюбу вони мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За період перебування у шлюбу, за спільні кошти, ними було придбано наступне майно: нежитлове приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_5 ; гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_6 ; гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_7 , ГБК «Гудок»; автомобіль марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; автомобіль марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_4 ; матеріальні обладнання, устаткування, конструкції поліпшення (ремонт) квартири за адресою: АДРЕСА_8 та інше. Правоустановчі документи на майно, були оформлені на відповідачку ОСОБА_2 . Вказане майно набуте у період шлюбу, але добровільно його поділити відповідачка не бажає, тому просив визнати за ним право власності на Ѕ частину: нежитлового приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_5 ; гаражу № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_6 ; гаражу № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_7 , ГБК «Гудок»; автомобіля марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; автомобіля марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_4 ; вартості будівельних матеріалів, матеріальних поліпшень у квартирі за адресою: АДРЕСА_8 у розмірі 204 951 грн. 10 коп., здійснити розподіл судових витрат.

Ухвалою суду від 22.05.2019 року по справі відкрито провадження, визначено про розгляд справи у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження.

04.05.2020 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, який мотивовано тим, що вона з 27.06.1992 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , з яким, за період шлюбу, набуто наступне майно: нежитлове приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_9 за 25949 грн. та 23229 грн. відповідно; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 за 20708 грн.; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 за 21069 грн.; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 за 22388 грн.; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_5 за 30800 грн., всі квартири переведені в нежитлові приміщення, а квартири АДРЕСА_10 та АДРЕСА_11 , у 2011 році об`єднані в приміщення № 75; ; гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_6 за 31100 грн.; гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_7 , ГБК «Гудок» ; автомобіль марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер НОМЕР_3 за 408040 грн.; автомобіль марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Крім того, ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду про поділ майна подружжя, приховав майно, яке також придбано у період шлюбу: прогулянкове судно «Сарепта» з реєстраційним номером «ЗАП 0092 К» з двигуном Хонда 50, придбане у 2006 році, для покращення та вдосконалення судна витрачено з сімейного бюджету не менше 20 000 доларів США ( 554000 грн.); човномісце з боксом № НОМЕР_5 в ГО «Човновласники «Аргонавт», яке за усним повідомленням голови Правління ГО декілька років тому таємно переоформив на свою матір ОСОБА_7 ; грошові кошти 5500 доларів США, які внесено на депозитний рахунок на ім`я ОСОБА_1 04.04.2016 року ( по курсу НБУ 152350 грн.), які було знято ОСОБА_1 у квітні 2018 року. Крім того, ОСОБА_1 викрав з квартири грошові кошти у розмірі 685 193 грн., про що внесено відомості в ЄРДР.

Після розірвання шлюбу, 15.01.2019 року ОСОБА_1 придбав у власність квартиру АДРЕСА_12 , загальною площею 43,1 кв. метр за 431 000 грн. та 04.02.2019 року придбав нежитлове приміщення у цьому ж будинку за 34 800 грн., хоч і зазначає, що живе у борг. Тобто придбати вказане майно ОСОБА_1 міг лише за привласнені кошти. Просила, при вирішенні спору щодо поділу майна, відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини ( дітей), приховав, знищив або пошкодив спільне майно, витратив його на шкоду сім`ї. Також, просить збільшити її частку у майні, бо з нею проживають троє неповнолітніх дітей на утримання яких ОСОБА_1 не надає матеріальної допомоги, одна дитина є інвалідом. Просила суд поділити майно подружжя та визнати за нею право власності на : нежитлове приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_5 ; гараж по АДРЕСА_6 ; автомобіль марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; прогулянкове судно «Сарепта» з реєстраційним номером « НОМЕР_6 » з двигуном Хонда 50. Визнати за ОСОБА_1 право власності на: автомобіль марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_4 ; гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_7 , ГБК «Гудок»; човномісце з боксом № НОМЕР_5 в ГО «Човновласники Аргонавт», стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти у розмірі 114 262 грн. 50 коп., стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

Ухвалою суду від 05.05.2020 року зустрічну позовну заяву прийнято судом до розгляду, призначено підготовче провадження.

01.06.2020 року ОСОБА_1 направив суду відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просив відмовити ОСОБА_2 з задоволенні зустрічного позову у повному обсязі, оскільки її позовні вимоги є безпідставними, в матеріалах, які додані до позову, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

15.06.2020 року від ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій ОСОБА_2 зазначила, що запропонований ОСОБА_1 поділ майна є незаконним, нерозумним та несправедливим, оскільки ОСОБА_1 не мав грошових коштів ані на придбання майна ані на покращення майна.

По справі проведено підготовче провадження.

Ухвалою суду від 31.03.2021 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився неодноразово, причину неявки суду не повідомив.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Юрасов, 18.11.2021 року, 20.12.2021 року направив суду письмові заяви про розгляд справи за відсутності позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката ( т.6, а.с. 205, 216-217).

01.02.2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гайворонський О.Ю. направив суду письмову заяву у якій просив провести судовий розгляд справи у відсутності сторони ОСОБА_2 .

Враховуючи неявку сторін та їх представників у судове засідання, суд вважає за можливе ухвалити по справі рішення у відсутності сторін, по наявним у матеріалах справи документам.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено, що з 27.06.1992 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі ( т.1, а.с. 20). Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які народилися ІНФОРМАЦІЯ_3 ( т.1, а.с. 21, 22) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( т.1, а.с.21- 23).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29.10.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано ( т.1, а.с. 24-26).

Як зазначено судом у рішенні про розірвання шлюбу від 29.10.2018 року, шлюбні відносини між сторонами припинено з 15.06.2017 року.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За період перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , придбано наступне майно:

-квартира АДРЕСА_13 за 25949 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2000 року ( т.2, а.с. 205- 206), яке у подальшому переведено у нежитлове приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: АДРЕСА_1 , свідоцтво про право власності на яке видано на підставі рішення виконкому Запорізької міської ради від 12.07.2011 року та на праві власності зареєстровано на ОСОБА_2 ( т.1, а.с. 27);

-квартира АДРЕСА_11 за 23229 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2003 року ( т.2 а.с. 207- 208), яке у подальшому переведено у нежитлове приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: АДРЕСА_14 та об`єднано в одне приміщення під АДРЕСА_10 , що не оспорюється ОСОБА_1 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2 ( т.1, а.с. 27);

-квартира адресою: АДРЕСА_2 за 20708 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.20202 року ( т.2, а.с. 213-214), право власності на яку зареєстровано на ОСОБА_2 , у подальшому переведено у нежитлове приміщення та видано свідоцтво про право власності на ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Запорізької міської ради від 27.11.2003 року ( т.1, а.с. 34);

-квартира АДРЕСА_15 , на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2002 року ( т.2, а.с. 215-216), яке у подальшому переведено у нежитлове приміщення та видано свідоцтво про право власності на ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Запорізької міської ради від 27.11.2003 року ( т.1, а.с. 37);

-квартира за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2002 року за 22388 грн., право власності зареєстровано за ОСОБА_2 , яку переведено у нежитлове приміщення на підставі рішення виконкому Запорізької міської ради ( т.1, а.с. 47, т.2, а.с.210-211);

-нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_5 за 30800 грн., на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2007 року ( т. 2, а.с. 217-218), право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2 ( т.1, а.с. 45, а.с.219 т.2);

-гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_6 за 31100 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2007 року, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 ( т.2, а.с. 223-226);

-гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_7 , ГБК «Гудок»;

-автомобіль марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер НОМЕР_3 за 408040 грн. на підставі довідки-рахунку, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 ( т.2, а.с. 227);

-автомобіль марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

-вклад на суму 5500 доларів США, які на підставі договору від 04.04.2016 року, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , останнім внесено на депозит ( т.2, а.с. 235-237);

-прогулянкове судно «Сарепта», реєстраційний номер «ЗАП 0092 К» з двигуном Хонда 50, придбане у 2006 році ( т.2, а.с.234);

-човномісце з боксом № НОМЕР_5 в ГО «Човновласники «Аргонавт».

ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя вказав, що просить у порядку поділу майна, визнати за ним право власності на Ѕ частину: нежитлового приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_5 ; гаражу № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_6 ; гаражу № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_7 , ГБК «Гудок»; автомобіля марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; автомобіля марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_4 ; вартості будівельних матеріалів, матеріальних поліпшень у квартирі за адресою: АДРЕСА_8 у розмірі 204 951 грн. 10 коп.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Пунктами 2, 3 ч.1 ст. 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, або набуте за кошти, які належали їй, йому, особисто.

Якщо у придбання майна вкладені, крім спільних коштів, і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (ч. 6 ст. 57 СК України).

У постанові від 02 жовтня 2013 року (справа №6-79цс13) Верховний Суд України зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Судом встановлено, що 20.05.2001 року по справі № 2/331/262/2021 (ЄУН 331/3324/20) Жовтневим районним судом м.Запоріжжя було прийнято рішення за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики, яким встановлено наступне:

ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

27.06.1992 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 (після одруження ОСОБА_11 ), було укладено шлюб, зареєстрований Відділом Загс міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 855, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 27.06.1992 року.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 батько ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 від 11.02.2001 року.

21.08.2000 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 надали ОСОБА_2 в борг, для купівлі квартири АДРЕСА_13 - 5000 доларів США, що на момент укладення договору було еквівалентно 27 000 грн., що підтверджується розпискою.

03.07.2002 року ОСОБА_8 надала ОСОБА_2 в борг для придбання квартири АДРЕСА_16 - 4500 доларів США, що на момент укладення договору було еквівалентно 24 000 грн., що підтверджується договором позики.

08.11.2002 року ОСОБА_8 надала ОСОБА_2 в борг для придбання двох квартир АДРЕСА_17 - 8300 доларів США, що на момент укладення договору було еквівалентно 44 000 грн., що підтверджується договором позики.

14.05.2003 року ОСОБА_8 надала ОСОБА_2 в борг для придбання квартири АДРЕСА_11 - 4700 доларів США, що на момент укладення договору було еквівалентно 25 000 грн., що підтверджується договором позики.

Запозичені кошти ОСОБА_2 зобов`язалася повернути за першою вимогою.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Сердюк В.О. від 22.08.2000 року, ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_13 за 25 949,00 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б. від 04.07.2002 року, ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_18 за 22 388,00 грн.

Згідно з договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Сенченко В.М. від 15.05.2003 року, ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_11 за 23 229,00 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Капшуровою Ю.В. від 09.11.2002 року, ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_19 за 20 708,00 грн.

Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Капшуровою Ю.В. від 09.11.2002 року, ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_20 за 21 069,00 грн.

Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 386/5 від 31.10.2000 року житлове приміщення - квартира АДРЕСА_13 , що зареєстроване за ОСОБА_2 , переведено в нежитлове.

Відповідно до свідоцтва про право власності № 2275 від 17.11.2000 року, приміщення АДРЕСА_13 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 333/6 від 05.11.2002, житлове приміщення квартира АДРЕСА_16 , що зареєстроване за ОСОБА_2 , переведено до нежитлового фонду.

Відповідно до свідоцтва на право власності серії НОМЕР_9 від 05.11.2002 року приміщення АДРЕСА_16 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 № 573303 від 28.05.2004 року, ОСОБА_2 зареєстровано ФОП.

Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 411/13 від 28.10.2004 року, житлове приміщення - квартира АДРЕСА_11 , що зареєстроване за ОСОБА_2 , переведено до нежитлового фонду.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_10 від 18.04.2005 року, приміщення АДРЕСА_11 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 233/1 від 26.05.2011 року, оформлене право власності на нежитлове приміщення № 75 першого поверху/літ. А-9/ по АДРЕСА_14 за ОСОБА_2 .

Відповідно до наданих позивачем розрахунків, станом на 22 серпня 2020 року, загальна сума заборгованості за розпискою від 21 серпня 2000 року та договорами позики від 03 липня 2002 року, 08 листопада 2002 року та 14 травня 2003 року становить 1 718 661,47 гривень, з яких 618 327,00 гривень сума отриманих коштів та 1 100 334,47 гривень відсотків за користування грошима.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_11 ОСОБА_1 з 01.08.1988 по 28.08.1988 він працював санітаром тубдиспансеру № 4 м. Кривого Рога; з 1989 по 1995 навчався у Запорізькому державному медичному інституті; з 1995 по 1997 працював лікарем-інтерном по терапії ЦРЛ №1 Жовтневого району м. Запоріжжя; з липня 1997 по жовтень 1997 року працював лікарем-консультантом на Українсько-американському сумісному підприємстві «Інтрейд»; з 01.10.1997 року прийнятий на посаду директора ТОВ «Едванс».

Зі статуту ТОВ «Едванс» вбачається, що підприємство було засновано 01.09.1997 року ОСОБА_12 із внеском до статутного капіталу 2800 грн. (28%), ОСОБА_13 із внеском 3000 грн. (30%), ОСОБА_14 із внеском 1800 грн. (18%), ОСОБА_15 із внеском 1000 грн. (10%) та ОСОБА_16 із внеском 1400 грн.(14%). 02.03.1998 року у статут внесені зміни про те, що у статутному фонді підприємства засновниками є ОСОБА_2 із 50% частки, ОСОБА_1 - 25%, ОСОБА_17 25%.

Проте, жоден з цих документів не підтверджує наявність у відповідачів доходу, достатнього для придбання п`ятьох об`єктів нерухомості. Твердження ОСОБА_1 , що ТОВ «Едванс» вело надприбудкову діяльність жодним доказом не підтверджено. Слід зазначити, що прибуток товариства не є доходом директора цього підприємства.

Разом з цим, під час судового розгляду справи з наявних у справі доказів, судом не було встановлено, що кошти у загальній сумі 22 500 доларів США, які були отримані відповідачем ОСОБА_2 за договорами позики, були в подальшому використані в інтересах сім`ї, тому суд не погоджується з твердженням позивача, що внаслідок укладення договору позики ОСОБА_2 виникло зобов`язання в інтересах сім`ї.

Так, за наявними у справі доказами ОСОБА_1 не мав самостійного доходу та будь яких накопичень для придбання цього майна. Вказане нерухоме майно було придбано безпосередньо після отримання боргових сум, а право власності зареєстровано за ОСОБА_2 .

Вказаним рішенням суду, позов ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 заборгованість за договором позики від 21 серпня 2000 року у розмірі 426 856,52 грн., яка складається з 137 406,00 грн. основного боргу; 289 450,52 грн. відсотки за користування позикою; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 заборгованість за договором позики від 03 липня 2002 року у розмірі 359 036, 30 грн., яка складається з 123 665,40 грн. основного боргу; 235 370,90 грн. - відсотків за користування позикою; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 заборгованість за договором позики від 08 листопада 2002 року у розмірі 655 810,87 грн., яка складається з 228 093,96 грн. основного боргу; 427 716,91 грн. - відсотків за користування позикою; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 заборгованість за договором позики від 14 травня 2003 року у розмірі 376 957,78 грн., яка складається з 129 161,64 грн. основного боргу; 247 796,14 грн. - відсотків за користування позикою, стягнуто судові витрати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики відмовлено.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, як вбачається з вказаного вище рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20.05.2021 року, судом встановлено, що грошові кошти, які було отримано за договорами позики ОСОБА_2 від ОСОБА_8 на придбання майна, не були витрачені в інтересах сім`ї, ОСОБА_1 не мав самостійного доходу та будь яких накопичень для придбання майна, вказане нерухоме майно було придбано безпосередньо після отримання грошових сум у борг ОСОБА_2 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 .

Враховуючи обставини, встановлені судовим рішення у цивільній справі № 2/331/262/2021 (ЄУН 331/3324/20) Жовтневим районним судом м.Запоріжжя, які доказуванню у порядку ст.. 82 ЦПК України не підлягають, суд вважає, що придбане та зареєстроване на праві власності за ОСОБА_2 майно, яке на теперішній час є: нежитлове приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , придбано особисто ОСОБА_2 , за грошові кошти, отримані за договорами позики від ОСОБА_8 , які витрачені не в інтересах сім`ї, а тому вказане майно не може бути визнано судом об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу у порядку поділу спільного майна подружжя, а тому, на вказане майно необхідно визнати право власності за ОСОБА_2 , задовольнивши її позовні вимоги у цій частині у повному обсязі.

Враховуючи вказане вище та встановлені судом обставини, поділу між подружжям підлягає наступне майно, придбане у період шлюбу: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_5 ( придбано на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2007 року за 30800 грн.); гараж по АДРЕСА_6 ( придбано на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2002 року за 31100 грн.); автомобіль марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер НОМЕР_3 ( придбаний на підставі довідки-рахунку за 408040 грн.), прогулянкове судно «Сарепта» з реєстраційним номером «ЗАП 0092 К» з двигуном Хонда 50; автомобіль марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_4 ; гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_7 , ГБК «Гудок»; човномісце з боксом № НОМЕР_5 в ГО «Човновласники Аргонавт»; грошові кошти у сумі 5500 доларів США ( договір «Депозит Плюс» від 04.04.2016 року).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку, суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23,24 цієї постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду України з аналогічних спорів, в яких Верховний Суд України роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Звертаючись до суду з позовом про поділ майна, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 у порядку поділу майна грошові кошти у розмірі 1/ 2 частини вартості матеріальних поліпшень ( ремонту) квартири АДРЕСА_21 у розмірі 204 951 грн. 10 коп.

З дослідженого судом рішення Жовтневого районного суду від 20.05.2021 року вбачається, що за період з 2000 року по 2003 рік та у подальшому, ОСОБА_1 не мав самостійного доходу та будь яких накопичень для придбання майна, а тому, відповідно до ст.. 82 ЦПК України, вказана обставина не потребує доказування.

Крім того, судом з матеріалів цивільної справи встановлено, що квартира АДРЕСА_21 набута ОСОБА_2 за договором дарування від 22.12.2003 року ( т.1, а.с.66).

Як вбачається з висновку експертного дослідження № 2448, який складено 12.02.2019 року, додатків до висновку ( т.1, а.с. 71-85, 86-93), дослідженням встановлено, що вартість проведеного ремонту квартири АДРЕСА_22 , визначена станом на час проведення дослідження, при умові виконання робіт господарським способом, складає 409 902 грн. 21 коп. Тобто, сума ремонту визначена станом на 12.02.2019 року, в той час, як заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29.10.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано ( т.1, а.с. 24-26) та, як зазначено судом у рішенні про розірвання шлюбу від 29.10.2018 року, шлюбні відносини між сторонами припинено з 15.06.2017 року.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_1 , заявляючи позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення Ѕ частини вартості матеріальних поліпшень (ремонту), не довів суду, коли та яка сума грошових коштів була витрачена на поліпшення квартири, враховуючи фактичне припинення шлюбних відносин з 16.06.2017 року, чи були витрачені ці грошові кошти з сімейного бюджету та в інтересах сім`ї, з яких доходів було проведено поліпшення у квартирі, а тому ОСОБА_1 не спростував доводів ОСОБА_2 , викладених у зустрічній позовні заяві про те, що сума грошових коштів, які просить стягнути з неї ОСОБА_1 за поліпшення квартири, є коштами, витраченими на ремонт квартири, утримання квартири, особисто нею, не є поліпшенням, а тому, враховуючи вказане, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у вигляді поліпшення квартири у розмірі 204951 грн. 10 коп., задоволенню не підлягають через недоведеність вказаних позовних вимог.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору №SAMDNWFD701 «Депозит Плюс» від 04.04.2016 року ОСОБА_1 передав (вніс) ПАО КБ »ПРИВАТБАНК» грошові кошти у розмірі 5500 доларів США, які після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 - 15.06.2017 року, у квітні 2018 року особисто зняв з депозитного рахунку, тобто розпорядився ними на власний розсуд, що ОСОБА_1 не спростовано та доказів протилежного суду не надано.

Враховуючи вказане вище, суд вважає підлягаючими задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ майна подружжя у цій частині та стягнення з ОСОБА_1 Ѕ частини суми вкладу у розмірі 114262 грн. 50 коп.

Крім того, відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності

часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не

дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей),

приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з

нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що

розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного,

духовного розвитку та лікування.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 08.05. 2019 року у справі № 707/1359/16-ц ( провадження № 61-29408св18) дійшов правового висновку про те, що відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 70 СК України передбачено два випадки, коли суд має право відступити від начал рівності часток подружжя у праві спільної власності.

По-перше, при вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, сховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

По-друге, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Разом з тим, згідно із Законом України від 17.05. 2017 року № 2037-УШ, частину другу ст. 70 СК України викладено із доповненням такого змісту: «при вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї».

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 70 СК України).

Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено.

Обов`язок, передбачений ст. 12, 81 ЦПК України, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя.

За правовою позицією Верховного Суду, яку висловив Верховний Суд 05.12.2018 року у справі № 456/828/17 ( провадження № 61-252св17), при вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне бачення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся і участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Верховний Суд в постанові від 16.12. 2019 року в справі № 308/4390/18 ( провадження № 61-7230св19) зробив наступний правовий висновок: « Задовольняючи позов, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що після розірвання шлюбу між сторонами, троє неповнолітніх дітей залишилися проживати з позивачем та перебувають на його повному утриманні, тоді як відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні та вихованні дітей, дійшов правильного висновку про наявність підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя та збільшення частки позивача з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей, а тому, при вирішенні спору вірно застосували ст. 70 СК України.

Судом встановлено, що з 27.06.1992 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі ( т.1, а.с. 20). Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які народилися ІНФОРМАЦІЯ_3 ( т.1, а.с. 21, 22) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( т.1, а.с.21- 23).

Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (Справа № 331/4115/18, ЄУН №331/4115/18) від 10.07.2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання трьох дітей у розмірі половини з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.07.2018 року ( т.2, а.с. 187-188).

03.10.2019 року ОСОБА_6 визнана дитиною-інвалідом, через що ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя з позовом про зміну способу стягнення аліментів, а саме стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

В матеріалах цивільної справи наявний висновок спеціаліста-психолога від 06.12.2018 року, кандидата психологічних наук, доцента, завідуючої кафедрою психології Запорізького національного університету ОСОБА_18 за результатами психологічного обстеження ОСОБА_11 : Платона, ОСОБА_19 та Зоряни, було встановлено, що діти мають власне розуміння родини і всі сходяться в одному поданні » ОСОБА_20 сім`я, це є, мама, браття ( чи брат та сестра) і бабуся». Ніхто з дітей в структуру сім`ї не включив тата.

Діти пояснили, що батько пішов від них, краде гроші, забрав машину.

Малолітні діти: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , не бажають зустрічатися та спілкуватися з батьком ( не проводив з ними вільний час, не займався ними, не має спільних ігор та інтересів з ними, не цікавиться їх справами.

На момент обстеження у ОСОБА_5 виявлені емоційно-психологічну порушення (тривога, страх) обумовлені поведінкою батька ОСОБА_1 , яка травмує його психіку і порушує його психологічне благополуччя.

Як повідомили діти, «батько ОСОБА_1 їх вихованням не займався, з ними не грав, уроки не робив. Всім цим займалася мати, сама возила їх на автомобілі Лексус до школи, секції. Коли батько покинув сім`ю, то він забрав автомобіль Лексус, вкрав гроші і постійно вимагав ще грошей від матері. Казав, що піде з сім`ї якщо йому дадуть ще грошей. Зоряна також повідомила, що коли попросила у батька купити їй кіндер-сюрприз на день народження, він їй відповів, дай мені грошей, тоді куплю» ( т.2, а.с.189-194).

ОСОБА_1 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, домашнім господарством та вихованням дітей не займався, останні роки постійно проживав на дачі, що належить матері ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , за адресою: Вільнянський район, с.Губенське, що підтверджується матеріалами справи, а саме інформацією від 01.04.2020 року ( т.2, а.с. 228).

На утриманні ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 знаходиться троє неповнолітніх дітей, за якими догляд, їх утримання, здійснює ОСОБА_2 , що підтверджується доказами, які знаходять в матеріалах цивільної справи.

Як вбачається з інформації спеціалізованої дитячо-юнацької школи олімпійського резерву з боротьби вільної і дзюдо № 64 від 04.06.2019 року, ОСОБА_24 та ОСОБА_21 , займаються дзюдо з 01.09.2016 року по теперішній час. За весь період занять дзюдо їх приводить та забирає мати ОСОБА_2 . Батько ОСОБА_1 жодного разу у СДЮШОР, не з`являвся. Всі витрати, пов`язані з придбанням спортивного одягу, інвентаря та з участю у змаганнях, безпосередньо несе мати ОСОБА_2 ( т.2, а.с. 197).

З інформації дитячо-юнацької спортивної школи № 5 з художньої гімнастики Запорізької міської ради Запорізької області від 07.06.2019 року, ОСОБА_25 займається художньою гімнастикою з 01.09.2016 року. За весь період часу занять її приводить та забирає мати ОСОБА_2 . Батько ОСОБА_1 жодного разу не з`являвся до ДЮСШ № 5. Всі витрати з придбання спортивного одягу, інвентаря та за участь в масових заходах несе мати ОСОБА_2 ( т.2, а.с. 198).

В матеріалах справи наявна відповідь, на запит адвоката, КНП Запорізького центру первинної медико-санітарної допомоги №1 від 09.10.2018 року, з якої вбачається, що діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_4 , спостерігаються у медичному закладі у лікаря-педіатра, до лікувального закладу дітей супроводжує мати ОСОБА_2 ( т.2, а.с. 199).

Як вбачається з медичного висновку ЛКК № 398 від 03.10.2019 року, ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_4 визнана дитиною інвалідом до 18 років ( нейросенсорна втрата слуху, двостороння Н90.3). Висновок дійсний до 03.05.2030 року ( т.2, а.с. 186).

З довідки Запорізької гімназії № 28 ЗМР Запорізької області № 109/02 від 15.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_26 та ОСОБА_22 навчаються в гімназії в 4 класі. Батько з дітьми та вчителями не спілкується, на батьківські збори не з`являється, успішністю синів не цікавиться, участі у вихованні дітей не приймає. Вихованням та навчанням дітей цікавиться тільки мати. За додаткові освітні послуги в гімназії кошти сплачує матір ( т.2, а.с. 202).

Довідкою Запорізької гімназії № 28 № 109/03 від 15.10.2019 року підтверджено, що ОСОБА_25 , 2012 року народження навчається в гімназії в 2 класі. Батько з дитиною та вчителями не спілкується, на батьківські збори не з`являється, успішністю доньки не цікавиться, участі у її вихованні не приймає. Вихованням та навчанням дитини цікавиться тільки мати. За додаткові освітні послуги кошти сплачує матір ( т.2, а.с. 203).

В матеріалах справи наявні характеристики зі школи гімназії № 28 на ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , з яких вбачається, що батько дітей до школи ніколи не приходив, навчальними справами дітей не цікавився ( т.2, а.с. 200).

Крім того, судом встановлено, що 04.04.2016 року між ОСОБА_1 та ПАО КБ «Приватбанк» було укладено договір Депозит плюс, за яким ОСОБА_1 на його ім`я внесено вклад у розмірі 5500 доларів США на 12 місяців, які знято ОСОБА_1 у квітні 2018 року ( т.2, а.с. 235-237), що не спростовано ОСОБА_1 , тобто вже після припинення шлюбних відносин, а саме після 15.06.2017 року. Жодного доказу, що зяті ОСОБА_1 вказані гроші кошти витрачені ним не особисто на власні потреби, ОСОБА_1 не надав. Витрата коштів на особисті потреби ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме, як вбачається з довідки ЖБК Фортеця від 26.12.2018 року, ОСОБА_1 18.12.2018 року, вніс пайові внески у сумі 431 000 грн. за квартиру АДРЕСА_12 ( т.2, а.с. 229) та на підставі договору купівлі-продажу від 04.02.2019 року придбав у власність нежитлове приміщення кладової за 34 800 грн. у будинку АДРЕСА_23 ( т. 2, а.с. 230).

Враховуючи вказане вище, оскільки гроші, які перебували на депозитному рахунку ОСОБА_1 , вкладено у період перебування ОСОБА_11 у шлюбі та до припинення шлюбних відносин, ОСОБА_1 грошові кошти зняв особисто та витратив на власні потреби, що ОСОБА_1 не спростовано, матеріалами справи встановлено, що на утриманні ОСОБА_2 знаходиться троє неповнолітніх дітей, одна дитина є дитиною інвалідом до 18 років, ОСОБА_1 дітьми не цікавиться, не дбає про їх матеріальне забезпечення, ухиляється від участі в утриманні дітей, оскільки аліменти з нього на утримання дітей стягнуто у судовому порядку, приховав спільне майно- грошові кошти, витративши їх у власних інтересах, суд вважає, що при вирішенні позовів про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, за можливе, відповідно до ч.2,3 ст. 70 СК України, роз`яснень п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відступити від принципу рівності часток подружжя та збільшити частку ОСОБА_2 у майні, визнавши за нею у порядку поділу майна, право власності на: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , гараж по АДРЕСА_6 , автомобіль марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер НОМЕР_3 , прогулянкове судно «Сарепта» з реєстраційним номером « НОМЕР_6 » з двигуном Хонда 50.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_12 ) у порядку поділу майна право власності на: автомобіль марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_4 , гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_7 , ГБК «Гудок», човномісце з боксом № НОМЕР_5 в ГО «Човновласники Аргонавт».

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за первинним позовом та зустрічним позовом про стягнення судового збору, залишити без задоволення.

Керуючись ст.15, 16, 368, 372 ЦК України, ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.3, 4, 10,11,12, 76,77, 80, 81, 82, 133, 141, 258, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, стягнення судових витрат та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, стягнення судових витрат, задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 ( НОМЕР_13 ) право власності на:

- нежитлове приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: АДРЕСА_1 ,

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ,

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ,

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 ,

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_5 ,

- гараж по АДРЕСА_6 ,

- автомобіль марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер НОМЕР_3 ,

- прогулянкове судно «Сарепта» з реєстраційним номером « НОМЕР_6 » з двигуном Хонда 50.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_12 ) право власності на:

-автомобіль марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_4 ,

-гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_7 , ГБК «Гудок»,

-човномісце з боксом № НОМЕР_5 в ГО «Човновласники Аргонавт».

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_12 ) на користь ОСОБА_2 ( НОМЕР_13 ) грошові кошти у розмірі 114 262 грн. ( сто чотирнадцять тисяч двісті шістдесят дві грн..) 50 копійок.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено судом 23.02.2022 року.

Суддя: Г.Є.Гнатик