Справа № 132/2730/21
Провадження № 22-ц/801/252/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Аліменко Ю. О.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 рокуСправа № 132/2730/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Француза М. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який поданий його представником - адвокатом Хейнісом О. Г., до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А. А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області у складі судді Аліменка Ю. О. від 09 грудня 2021 року, -

встановив:

У серпні 2021 року адвокат Хейніс О. Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з цим позовом, за яким просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 04 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А., зареєстрований в реєстрі за № 9620, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ ПриватБанк») заборгованості за кредитним договором № VIW3AK16910196 від 30 квітня 2008 року в розмірі 2294554 грн 18 к.

На обґрунтування позовних вимог вказував на те, що цей виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений без правових підстав, зокрема, кредитний договір не був нотаріально посвідченим, заборгованість за кредитним договором не є безспірною та виконавчий напис вчинено з пропуском строку, в межах якого могло бути вчинено цей виконавчий напис.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 04 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А., зареєстрований в реєстрі за № 9620, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № VIW3AK16910196 від 30 квітня 2008 року в розмірі 2294554 грн 18 к.

Стягнуто з АТ КБ ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 908 грн 00 к. у відшкодування судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн 00 к.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк не надав як нотаріусу, так і суду належних і допустимих доказів про отримання ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень умов кредитного договору, а відтак і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. У матеріалах справи відсутні докази направлення банком такої вимоги та належні докази отримання боржником ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень. Ухвалюючи рішення про стягнення з АТ КБ ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 25000 грн 00 к. у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката суд першої інстанції виходив із того, що між адвокатом Хейнісом О. Г. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги від 12 серпня 2021 року; вартість послуг адвоката становить 25000 грн 00 к., ці кошти були сплачені ОСОБА_1 відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 19-08/2021 від 12 серпня 2021 року.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, просило рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2021 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн 00 к. скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовної заяви у цій частині.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на те, що матеріали справи не містять детального опису робіт, виконаних адвокатом, та розрахунку витрат із зазначенням витраченого часу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи, часом та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Хейніс О. Г. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що постановлене з дотриманням норм процесуального права відповідно до фактичних обставин справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 30 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приват Банк») було укладено кредитний договір № VIW3AK16910196.

04 жовтня 2017 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А. А. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 9620, за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № VIW3AK16910196 від 30 квітня 2008 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 04 липня 2017 року грошових коштів в сумі 88286, 04 доларів США, що за курсом 25 грн 99 к., відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 04 липня 2017 року складає 2294554 грн 18 к. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12391, 41 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 4862, 04 доларів США, заборгованості з комісії у розмірі 1209, 60 доларів США, заборгованості з пені у розмірі 65609, 73 доларів США, заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 9, 62 доларів США, заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 4203, 64 доларів США. Стягнення здійснюється за період з 30 квітня 2008 року по 04 липня 2017 року.

06 квітня 2020 року державним виконавцем Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Морозовою Ю. А. відкрито виконавче провадження № 61703276 на підставі виконавчого напису № 9620.

В частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, рішення суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої вказаної статті до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частини перша, друга статті 15 ЦПК України).

Як видно з матеріалів справи, разом з позовною заявою адвокат Хейніс О. Г. надав суду копію договору про надання правової допомоги від 12 серпня 2021 року, копію додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової допомоги від 12 серпня 2021 року та квитанцію про оплату гонорару.

З наданих документів встановлено, що розмір гонорару адвоката Хейніса О. Г. за надання правової допомоги становить 25000 грн 00 к.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 19-08/2021 від 12 серпня 2021 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Хейнісу О. Г. грошові кошти за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 25000 грн 00 к.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, зокрема домовленості сторін про сплату гонорару за надання правничої допомоги в розмірі 25000 грн 00 к., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх стягнення з позивача на користь відповідача

Як видно з матеріалів справи АТ КБ «ПриватБанк» клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката Хейніса О. Г. та доказів їх неспівмірності не подавало, а тому суд першої інстанції не мав підстав для їх зменшення.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

При цьому, як видно з матеріалів справи, разом з відзивом на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» представник ОСОБА_1 - адвокат Хейніс О. Г. надав апеляційному суду копію додаткової угоди № 2 до Договору про надання правової допомоги від 13 січня 2022 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 79/2022 від 13 січня 2022 року про оплату гонорару в розмірі 5000 грн 00 к.

Таким чином, враховуючи приписи пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем в суді апеляційної інстанції, в розмірі 5000 грн 00 к.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2021 року- без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ вул. Грушевського, 1Д, , на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , 5000 (п`ять тися) грн 00 к. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 03 березня 2022 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета