Номер провадження: 22-ц/813/2821/22
Номер справи місцевого суду: 523/3621/20
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Північ Транс» про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості по виплаті грошового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до Товариства з обмеженою відповідальності «Північ Транс», у якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 1-5, 36-37) просила суд спонукати ПАТ «Північтранс» до виконання Мирової угоди від 22.05.2008 року, затвердженої ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.05.2008 року по цивільній справі №2-2/2008, а саме стягнути з ПАТ «Північтранс» на її користь заборгованість по виплаті грошового відшкодування, яка утворилась в період з 01 лютого по 31 березня 2020 року в розмірі 23 576 грн.

В обґрунтування заявленого позову, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач не виконує умови мирової угоди, затвердженої Суворовським районним судом м. Одеси 22.05.2008 року у справі №2-2/2008, та не перераховує їй щомісячно втрачений заробіток в розмірі середньомісячної заробітної плати у галузі «Промисловість» на підставі довідки Державної служби статистики.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 23 576 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» подав до суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 березня 2021 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 9 633,00 грн, як суму заборгованості по виплаті відшкодування за період з 01 лютого по 29 лютого 2020 року у відповідності до вимог мирової угоди, затвердженої ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 22.05.2008 року у справі №2-2/2008, а в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в порушення п.5 Мирової угоди, Лист Головного управління статистики в Одеській області від 10.12.2019 року за вих. №07-09/1781-19 був отриманий ПАТ «Північтранс» лише 24.02.2020 року, а не до 30 січня, як передбачено умовами Мирової угоди, у зв`язку із чим в 2020 році позивачка не скористалася своїм правом щодо корегування суми втраченого заробітку, оскільки не надала ПАТ «Північтранс» довідку до 30.01.2020 року. Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції не розглянув його клопотання, які були останнім надіслані на електрону адресу Суворовського районного суду м. Одеси - 03.04.2020 року про ознайомлення з матеріалами справи та про надання додаткового часу для підготування відзиву на позовну заяву, що порушило його процесуальне право на захист. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції також не було надіслано на його адресу копії ухвал Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2020 року про поновлення провадження по справі, про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову та про зупинення провадження по справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ТОВ «Північ Транс» залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09.03.2021 року - без змін, посилаючись на те, що будь-яких порушень норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, які є достатніми для його скасування, судом першої інстанції допущено не було.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 22.05.2008 року між ВАТ «Північтранс» та ОСОБА_1 , які були сторонами у справі № 2-2/08 за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Північтранс» про відшкодування шкоди, укладено мирову угоду, яку ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси затверджено.

За умовами вказаної угоди:

- ВАТ «Північтранс» зобов`язується переховувати на рахунок ОСОБА_1 довічно, щомісячно втрачений заробіток у розмірі 1 271,07 грн. (враховуючи березень та квітень місяці 2008 року) та корегувати розмір втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість»;

- ОСОБА_1 залишає за собою право довічно корегувати суму втраченого заробітку на кожний наступний рік до 30 січня на підставі довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість», не звертаючись з позовом до суду, а надаючи керівництву ВАТ «Північтранс» необхідні довідки.

Згідно листа Головного управління статистики в Одеській області від 21.02.2020 року - середньомісячна заробітна плата у розрахунку на одного штатного працівника по Україні по галузі «Промисловість» у 2019 році становила 11 788 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що відповідно до умов мирової угоди, яка визнана судом, відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати грошові кошти на користь позивача та корегувати розмір втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість» (п.3 мирової угоди від 22.05.2008 року). Однак враховуючи те, що відповідач не виконує вказані зобов`язання, у зв`язку з чим в період з 01 лютого по 31 березня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 23 576 грн., тому вона підлягає стягненню з ТОВ «Північ Транс» на користь ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з нормами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина перша - третя, п`ята та шоста статті 203 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі за № 6-274цс15, у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Судом встановлено, що відповідач не виконує умови Мирової угоди, затвердженої Суворовським районним судом м. Одеси 22.05.2008 року у справі №2-2/2008 та не перераховує позивачу щомісячно втрачений заробіток в розмірі середньомісячної заробітної плати у галузі «Промисловість» на підставі довідки Державної служби статистики, у зв`язку із чим, заборгованість через її невиконання в період з 01.02.2020 року по 31.03.2020 року складає 23 576 гривень (11 788 грн. х 2 місяці).

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, і з ТОВ «Північ Транс» на користь ОСОБА_1 слід стягнути грошову суму в розмірі 23 576 гривень.

У доводах апеляційної скарги генеральний директор ТОВ «Північ Транс» посилається на те, що в порушення п.5 Мирової угоди, Лист Головного управління статистики в Одеській області від 10.12.2019 року за вих. №07-09/1781-19 був отриманий ПАТ «Північтранс» лише 24.02.2020 року, а не до 30 січня, як передбачено умовами Мирової угоди, у зв`язку із чим, в 2020 році позивачка не скористалася своїм правом щодо корегування суми втраченого заробітку, оскільки не надала ПАТ «Північтранс» довідку до 30.01.2020 року, а наданий вищевказаний Лист Головного управління статистики в Одеській області від 10.12.2019 року за вих. №07-09/1781-19 «Про інформацію на запит» не є довідкою і не містить в собі інформацію про середню заробітну плату у галузі «Промисловість».

Проте апеляційний суд вважає вищевказані доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Як встановлено судовим розглядом справи, на виконання п.5 Мирової угоди від 22.05.2008 року позивачкою ОСОБА_1 своєчасно, а саме 29.12.2019 року було направлено на адресу відповідача - ПАТ «Північтранс» відповідь Головного управління Статистики в Одеській області Держстат № 07-09/1781-19 від 10.12.2019 року на її звернення щодо отримання Довідки про середньомісячну заробітну плату у галузі «Промисловість» в 2019 році (а.с. 23-25), яке було отримано відповідачем 02.01.2020 року (а.с. 26). При цьому, як вбачається зі змісту вказаної відповіді (абзаці 3), Головне управління Статистики проінформувало про те, що згідно з Планом, статистична інформація щодо середньомісячної заробітної плати штатних працівників України за видом економічної діяльності «Промисловість» за 2019 рік буде оприлюднена 29.01.2020 року на офіційному вебсайті Держстату www.ukrstat.gov.ua у розділі «Статінформація» / «Ринок праці» / «Оплата праці та соціально-трудові відносини» / «Середньомісячна заробітна плата за видами економічної діяльності за період з початку року» (відповідне посилання, а.с. 24).

Однак, відповідачем ПАТ «Північтранс» надано на адресу ОСОБА_1 відповідь за вих. № 112 від 28.01.2020 року, у якій підприємство зазначило про те, що лист Головного управління статистики в Одеській області від 10.12.2019 року зареєстрований за вих. №07-09/1781-19, не є довідкою та не містить інформацію про середню заробітну плату у галузі «Промисловість» (а. с. 27).

Окрім того, матеріалами справи також встановлено, що 22.02.2020 року на адресу позивачки ОСОБА_1 від ГУ Статистики в Одеській області надійшло доповнення до Листа від 10.12.2019 року, а саме Лист від 21.02.2020 року за вих. № 08.3-02/90-20, в якому ГУ Статистики в Одеській області проінформувало, що середньомісячна заробітна плата у галузі «Промисловість» в 2019 році складає - 11 788 грн. Вказаний Лист було отримано відповідачем ПАТ «Північтранс» 28.02.2020 року (а.с. 28-30).

Таким чином, твердження апелянта на порушення строків надання позивачем довідки Держкомстату (до 30.01.2020 року), відповідно до строку визначеному пунктом 5 мирової угоди, яка передбачає право позивача довічно коригувати суму втраченого заробітку, є неспроможними, оскільки мировою угодою не визначено порядку та процедури отримання довідки Держкомстату України - самостійно відповідачем чи з наданням цієї довідки саме позивачем, однак зі змісту мирової угоди вбачається обов`язок підприємства на її підставі робити коригування суми втраченого заробітку.

При цьому у п. 5 мирової угоди зазначено про право позивача довічно коригувати суму втраченого заробітку довідки Держкомстату до 30 січня кожного календарного року на підставі довідки, але не регламентовано обов`язок отримання позивачем такої довідки, в той час зазначеною мировою угодою передбачено обов`язок відповідача коригувати розмір втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість».

Крім того, у Мировій угоді від 22.05.2008 року не визначено наслідків несвоєчасності отримання підприємством довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість» у вигляді звільнення відповідача від коригування суми втраченого заробітку і звільнення від її виплати позивачу.

Отже, з урахуванням наведеного, безпідставними є посилання апелянта про те, що суд першої інстанції при винесенні рішення не прийняв до уваги той факт, що позивач не скористалася своїм правом на коригування суми втраченого заробітку на 2020 рік в порядку та на умовах визначених п.5 Мирової угоди та прийняв до розрахунку невірну суму у розмірі 11 788,00 грн./місяц.

Безпідставними є доводи апелянта ТОВ «Північ Транс» про порушення судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення. Зокрема, як зазначає апелянт, суд першої інстанції не розглянув його клопотання, які були останнім надіслані на електрону адресу Суворовського районного суду м. Одеси - 03.04.2020 року про ознайомлення з матеріалами справи та про надання додаткового часу для підготування відзиву на позовну заяву, що порушило його процесуальне право на захист.

Так, як вбачається з матеріалів справи та як сам зазначає відповідач у апеляційній скарзі, 31.03.2020 року на адресу ТОВ «Північ Транс» надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, тобто з 31.03.2020 року відповідач був достеменно обізнаний про розгляд судом вищевказаної справи, однак своїм правом на подання відзиву (заперечень чи пояснень) на позовну заяву - не скористався, а матеріали справи не містять даних про неприйняття таких до розгляду. Також матеріали справи не містять будь-яких перешкод для ознайомлення відповідача з матеріалами даної справи.

Посилання ТОВ «Північ Транс» на те, що на його адресу не надходили ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2020 року: про поновлення провадження по справі, про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову та про зупинення провадження по справі, також є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на ім`я ПАТ «Північтранс», з яких вбачається, що копії вищевказаних ухвал отримано останнім - за довіреністю - Юрченко 27.07. 2020 року (а.с. 61, 62).

У апеляційній скарзі генеральний директор ТОВ «Північ Транс» просить апеляційний суд замінити відповідача - Публічне акціонерне товариство «Північтранс» на належного - Товариство з обмеженою відповідальністю «Північтранс», посилаючись на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні від 09.03.2021 року зазначив, що згідно відомостей з Єдиного реєстру юридичних осіб, правонаступником ПАТ «Північтранс» є ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС» (Дата державної реєстрації, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи, яка утворена в результаті перетворення: 01.02.2021 Номер запису: 000076821), однак не прийняв відповідне рішення, а саме ухвалу про заміну відповідача, а лише зазначив про це в описовій частині рішення та при цьому в резолютивній його частині залишив інформацію про неналежного відповідача, що на думку апелянта є порушенням норм процесуального права.

Проте матеріалами справи встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.04.2021 року заяву позивача ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні суду задоволено. Виправлено описки в рішенні Суворовського районного суду м. Одеси від 09 березня 2021 року по справі №523/3621/20, провадження №2/523/3080/21, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «ПІВНІЧ ТРАНС» про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості по виплаті грошового відшкодування, та в мотивувальній частині, а також в другому і третьому абзаці резолютивної частини рішення суду потрібно правильно читати найменування відповідача "Товариства з обмеженою відповідальності «ПІВНІЧ ТРАНС»" замість "Публічне акціонерне товариство «Північтранс»".

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 15 січня 2020 року у справі №145/1330/17.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної право застосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено: 03.03.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова