Справа № 453/336/21
№ провадження 2/453/28/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Ясінського Ю.Є.

секретаря судового засідання Гринюк Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича, приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського Сергія Володимировича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

представник позивача адвокат Горох В.В. звернувся до суду з позовом до відповідача, за участі третіх осіб, у якому просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 січня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем було вчинено виконавчий напис № 95 за кредитним договором № 610АІ1 від 30 березня 2012 року, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 . Вказаним виконавчим написом приватний нотаріус стягнув борг з позивача на користь відповідача АТ «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 114 532,11 грн. та 1500 грн. за вчинення виконавчого напису.

01 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Михайловським Сергієм Володимировичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження через примусове виконання вище виконавчого напису. В рамках цього виконавчого провадження приватним виконавцем Михайловським С.В. винесено постанову про арешт майна боржника від 01 лютого 2021, постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 01 лютого 2021, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 01 лютого 2021. Зазначив, що 30 березня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та позивачем укладено кредитний договір № 610АІ1 на придбання автомобіля, згідно якого Кредитор надав Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 148 795 грн., зі сплатою процентів, в розмірі та порядку і на умовах визначених цим Договором. У зв`язку із не виконанням Позичальником договірних зобов`язань ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», в 2015 році подало позовну заяву про стягнення 135 734,83 грн. заборгованості за вищевказаним кредитним договором до Сколівського районного суду Львівської області, який відкрив провадження у справі № 453/1584/15-ц. Постановою Львівського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року у справі № 453/1584/15-ц змінено рішення Сколівського районного суду Львівської області від 31 березня 2017 року, зменшивши розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», за кредитним договором від 30 березня 2012, зі 135 734,83 грн. до 74 458,27 грн.

09 листопада 2020 року за заявою АТ «Альфа-Банк» про примусове виконання приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким Зоряном Вікторовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63551957 на підставі виконавчого листа № 453/1584/15-ц, виданого Сколівським районним судом Львівської області від 20 жовтня 2020, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», заборгованість в розмірі 74 458,27 грн. за кредитним договором від 30 березня 2012.

На виконання судового рішення ОСОБА_1 сплатив кошти в сумі 84 712,71 грн. на банківський рахунок приватного виконавця Маковецького З.В., що підтверджується квитанціями від 17 грудня 2020 № 0.0..1, від 28 грудня 2020 № 0.0..1, від 29 грудня 2020 № 0.0.196581285.1, виданими АТ КБ «Приватбанк».

У зв`язку із фактичним виконанням боржником ОСОБА_1 в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом приватний виконавець Маковецький З.В. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 63551957.

Таким чином, станом на 30 грудня 2020 року заборгованість за кредитним договором № 610АІ1 від 30 березня 2012 року у ОСОБА_1 перед кредитором АТ «Альфа-Банк» була відсутня.

Однак, не оскарживши постанови Львівського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року у справі № 453/1584/15-ц до суду касаційної інстанції, АТ «Альфа-Банк» надіслало на адресу ОСОБА_1 повідомлення про порушення основного зобов`язання від 01 жовтня 2020 № L31АВ-5, в якому пред`явлено вимогу до 05 листопада 2020 року добровільно сплатити заборгованість у розмірі 114 532,1 грн. Погасивши 29 грудня 2020 року заборгованість в повному обсязі за кредитним договором на підставі судового рішення, позивач звернувся до АТ «Альфа-Банк» із заявою від 27 січня 2021 про закриття кредитної лінії за договором № 610АІ1 від 30 березня 2012 року. Проте листом АТ «Альфа-Банк» від 29 січня 2021 № 7978-23.1-б/б заявнику відмовлено в такому проханню, мотивуючи тим, що за даним договором обліковується прострочена заборгованість.

Позивач та його представник вважають даний виконавчий напис №95 від 21 січня 2021 року неправомірним, та просять суд визнати його таким, що не підлягає виконанню. Крім того, просять суд відшкодувати понесені судові витрати.

Відповідно до ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 17 березня 2021 р. відкрито провадження у даній цивільній справі.

Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Згідно ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 17 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено та зупинено стягнення.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 01 липня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представником позивача 17 листопада 2021 року подано до суду заяву про долучення доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме належним чином засвідчені копії договору про надання правової допомоги №15/21 від 23 лютого 2021 року, додаткова угода №1 до договору№15Ї/21, акту наданих постуг, квитанція оплата за договором 15/21 від 17 листопада 2021 року.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак представник позивача адвокат Горох В.В. подав до суду клопотання (вх.№6374 від 17 листопада 2021) про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд такі задовольнити, та вирішити питання щодо стягнення судових витрат та витрат за надання професійної правничої допомоги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду письмові пояснення в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. А також відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі, у зв`язку із неналежним їх підтвердженням.

Всі інші учасники справи на судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч.2ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статтей 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 30 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було укладено кредитний договір №610АІ1.

21 січня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем було вчинено виконавчий напис №95 про стягнення з ОСОБА_2 на користь відповідача АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №610АІ1 в розмірі 114 532,11 грн. та 1500 грн. за вчинення виконавчого напису.

01 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Михайловським Сергієм Володимировичем було винесено постанову про відкриття провадження через примусове виконання виконавчого напису нотаріуса № 95, виданого 21 січня 2021 року. В рамках цього виконавчого провадження приватним виконавцем Михайловським С.В. винесено постанову про арешт майна боржника від 01 лютого 2021 року, постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 01 лютого 2021 року, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 01 лютого 2021 року.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 31 березня 2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 135 734,83 грн. задоволено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року у справі № 453/1584/15-ц змінено рішення Сколівського районного суду Львівської області від 31 березня 2017 року, зменшивши розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», за кредитним договором від 30 березня 2012 року, з 135 734, 83 грн. до 74 458,27 грн.

09 листопада 2020 року за заявою АТ «Альфа-Банк» про примусове виконання приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким Зоряном Вікторовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63551957 на підставі виконавчого листа № 453/1584/15-ц, виданого Сколівським районним судом Львівської області від 20 жовтня 2020, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», заборгованість в розмірі 74 458,27 грн. за кредитним договором від 30 березня 2012 року.

Постановою приватного виконавця Маковецького З.В. № 63551957 постановлено закінчити виконавче провадження та припинити чинність арешту майна боржника у зв`язку зі сплатою ОСОБА_1 боргу у повному обсязі.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою ст. 39 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

В постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України Про нотаріат ). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, зазначав, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону, оскільки 21 січня 2021 року приватний нотаріус ІваноФранківського міського нотаріального округу Івано Франківської області Личук Т.В. вчинив виконавчий напис № 95 на кредитному договорі № 610АІ1 від 30 березня 2012 року, яким визначено сплив строку кредитування 29 березня 2015 року. Відтак, останній вчинив виконавчий напис за наявності спливу строків давності за вимогами (з дня виникнення права вимоги, тобто з 30 березня 2015 року, минуло більше трьох років), що суперечить ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник ОСОБА_1 не мав безспірної заборгованості перед стягувачем АТ «Альфа-Банк». Зокрема, станом на 21 січня 2021 року заборгованість за кредитним договором № 610АІ1 від 30 березня 2012 року взагалі не існувала, так як ОСОБА_1 погасив її в повному обсязі ще 29 грудня 2020 року. Також, станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису Львівським апеляційним судом був вирішений спір між стягувачем та боржником щодо заборгованості за кредитним договором, про що свідчить постанова суду апеляційної інстанції від 03 серпня 2020 року.

При цьому, як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 рроку.

Проте, вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14Закону України «Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів,затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999року №1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Крім того, у абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Частиною першою ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (заява № 48553/99), а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (заява № 28342/95) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662від 26.11.2014року «Про внесення змін до переліку документів,за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Позивач в обґрунтування заявлених вимог покликався на те, що ним повністю погашено заборгованість по кредитному договору № 610АІ1 від 30 березня 2012 року, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 ., у підтвердження чого долучив до матеріалів справи копії квитанцій про погашення заборгованості по кредиту згідно кредитного договору.

Натомість відповідачем не долучено документів на підставі яких було видано виконавчий напис нотаріуса, яка б підтверджувала безспірність заборгованості позивача.

Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як передбачено ст.ст. 15, 60, 62 ЦПК України та Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", правничу допомогу в суді може надавати адвокат, повноваження адвоката як представника посвідчується довіреністю або ордером.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що 23 лютого 2021 року між адвокатом Горох В.В. та Цехович П.Б. укладено Договір про надання правової допомоги №15/21. Додатком №1 до данного договору-доручення погоджена вартість правових послуг по даній справі, Актом наданих послуг №1 від 17 листопада 2021 року підтверджується факт надання адвокатських послуг. Позивачем 17 березня 2021 року оплачено юридичні послуги в сумі 12 000 грн. на виконання договору про надання правової допомоги №15/21 від 23 лютого 2021 року.

Із врахуванням наведеного, а також складністю справи, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн., належним чином підтверджені та обґрунтовані. Вивчивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов до висновку, що витрати на правничу допомогу є доведеними, сума яких відповідає наданому суду розрахунку, що дає підстави для стягнення таких з відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути суму судового збору у розмірі 1362 грн.

Керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265-279, 280 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, який вчинено 21 січня 2021 року та зареєстровано в реєстрі за №95 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості на загальну суму 114 532(сто чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять дві) гривні 11 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень.

Стягнути з Товариства з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривень.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: АТ «Альфа Банк» (Київська область, Київський район, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100).

Третя особа: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович (місце знаходження: Івано- Франківська область, Івано-Франківський район, м. Івано- Франківськ, вул. Є. Коновальця, 433).

Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Михайловський Сергій Володимирович (Львівська область, Львівський район, м. Львів, вул. О. Степанівни, 21).

Суддя Сколівського районного суду Ю.Є. Ясінський

Львівської області