Номер провадження по справі 2/387/11/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 року смт Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :

головуючого судді Майстера І.П.

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя, в якому зазначила, що вона з відповідачем ОСОБА_4 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1990 року у селі Липняжка Добровеличківського району Кіровоградської області, а 29.02.2008 зареєстрували шлюб. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25.05.2020 шлюб між сторонами розірваний. За весь період спільного сумісного проживання вона разом із відповідачем побудували будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , але не отримали правовстановлюючі документи на будинок. Також під час шлюбу подружжям було набуто майно, а саме автомобіль марки ЗАЗ 110307-42, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , трактор ЮМЗ-6, трикорпусний плуг, оприскувач тракторний 400 л, культиватор 4.2, що в розумінні ст. 60 СК України вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На даний час вказане майно знаходиться у відповідача. Сторони не можуть досягти згоди у розподілі зазначеного майна, яке набуте в шлюбі, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позивач доповнила, що вона із відповідачем проживали однією сім`єю з 1995 року до часу розлучення 16.06.2020 та вели спільне господарство, мали спільний побут. Під час спільного проживання з відповідачем 18.03.2004 придбали трактор ЮМЗ-6, у жовтні 2004 року придбали трикорпусний плуг, у 2007 році придбали автомобіль марки ЗАЗ 110307-42, у 2011 році придбали оприскувач 400 літрів. Зазначені речі біли придбані за спільні кошти.

Сторона відповідача в судовому засіданні надали письмові пояснення щодо позовної заяви згідно з якою зазначає, що автомобіль марки ЗАЗ 110307-42 відповідач придбав за власні кошти у період з 2003 - 2009 років не будучи в зареєстрованому шлюбі з позивачкою, кредит сплачував за автомобіль самостійно так як працював. Також не відповідає дійсності твердження позивачки про придбання трактора ЮМЗ 6 у ОСОБА_5 , так як відповідач за власні кошти склав самотужки ЮМЗ-5 в с.Олексіївка Добровеличківського району Кіровоградської області. Культиватор, плуг відповідач не купляв, а склав самостійно. Отже так як зазначені речі придбані відповідачем за власні кошти, а тому просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні обґрунтували свої доводи відповідно до змісту наявних пояснень. На запитання суду, відповідач не заперечував щодо часу набуття у власність спірних речей, а саме автомобіль марки ЗАЗ 110307-42, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , трикорпусний плуг, оприскувач тракторний 400 л, культиватор 4.2. Щодо придбання трактора ЮМЗ 6 заперечував, так як придбав трактор ЮМЗ-5.

Суд заслухав пояснення сторін, показання свідків та за результатами досліджених письмових доказів доходить до таких висновків.

Відповідно до рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29.11.2021, встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 до ОСОБА_4 з 01 січня 2004 року по 28 лютого 2008 року.

Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 29.02.2008 з`ясовано, що сторони зареєстрували шлюб 29.02.2008.

Зі змісту заяви, ОСОБА_5 продав свій трактор ЮМЗ-6 20.03.2004 ОСОБА_4 .

Зі змісту розписки від 18.03.2004, ОСОБА_2 взяла в займ 5 000 на покупку трактора.

Зі змісту розписки від 20.05.2005, ОСОБА_2 взяла позику 5 000 гривень на ремонт трактора.

Зі змісту розписки від 10.11.2006, ОСОБА_6 продала ОСОБА_4 культиватор за 700 гривень.

Зі змісту довідки від 20 серпня 2011 ОСОБА_7 продав оприскувач ОСОБА_4 за 500 р.

Зі змісту розписки від 30.08.2011, ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_8 6 000 грн на ремонт автомобіля .

Зі змісту розписки від 10.07.2011 , ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_8 6 000 грн на ремонт автомобіля.

Зі звітів про оцінку майна, а саме: вартість автомобіля ЗАЗ 110307-42 державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 становить 38510 грн, вартість трактора ЮМЗ-6 -68407,50 грн, вартість трикорпусного плуга становить 6235,50 грн, вартість оприскувача тракторного 400 л становить 6662,50 грн, культиватор 4.2 становить 17000 гривень.

Відповідно до наданої відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Кіровоградській області від 22 квітня 2021 року №31/11-1014 з`ясовано, що автомобіль марки ЗАЗ 110307-42, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 станом на 20 квітня 2021 року належить ОСОБА_4 .

Також сторона відповідача до справи долучила лист - відповідь компанії "АІС Автоплан" №057663 від 08.01.2009, яким роз`яснено порядок сплати кредиту за автомобіль. Також в матеріалах справи наявні квитанції оплати коштів за придбаний автомобіль з 05.06.2003 по 06.10.2009, які сплачувалися ОСОБА_4 .

Також сторона відповідача надала розписки відповідно до яких ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 кошти: 19.12.2019 - 1 000 гривень, 28.11.2019 - 1 000 гривень; 16.04.2019 - 4000 грн, 15.02.2020 - 10 000.

Також ОСОБА_2 на підставі розписки отримала такі речі після розлучення: крісло, холодильник, пральну машину, велосипед, січкарню, газову плиту, два вулики з бджолами, стільці, тюль, штори, палас, килим, посуд, речі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надала показання, що з 1995 року проживала неподалік із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . В судовому засіданні свідок зазначила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в період з 1995 по 2019 рік проживали однією сім`єю спільно. Вказані особи мали спільний побут, вели спільне господарство, будували новий житловий будинок. Їх взаємовідносини носили сімейний характер. Також спільно придбали: трактор, плуг, культиватор, причіп, оприскувач та автомобіль.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надала показання, що з 1993 року перебувала у дружніх відносинах з ОСОБА_2 так як працювали разом із ОСОБА_4 . В судовому засіданні свідок зазначила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в період з 1990 по 2019 рік проживали однією сім`єю спільно. Також ОСОБА_2 із ОСОБА_4 доглядали матір ОСОБА_4 у 1993 році, яка перебувала в лежачому стані. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мали спільний побут, вели спільне господарство, будували новий житловий будинок. Їх взаємовідносини носили сімейний характер. Також їй відомо, що позивачка проживаючи спільно з відповідачем та придбали автомобіль, трактор, культиватор, плуг. Також на роботі працював не тільки відповідач, але й працювала позивачка у колгоспі.

Суд вивчивши докази та обставини справи зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку ( доходу ) .

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором .

Судом з`ясовано, що автомобіль марки ЗАЗ 110307-42, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , трикорпусний плуг, оприскувач тракторний 400 л, культиватор 4.2 набуті під час спільного проживання позивачки та відповідача, що встановлено рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29.11.2021 року, а саме з 1 січня 2004 року по 28 лютого 2008 року.Суд також з`ясував в судовому засіданні, що не заперечувалось сторонами, що майно, яке просить позивачка поділити придбане після 1 січня 2004 року під час спільного проживання.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

Відповідно до п. 25 ППВСУ від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Судом з`ясовано, що на момент розгляду спору сторони не укладали жодних договорів та шлюбних контрактів з приводу спірного майна, яке набуте в шлюбі. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто так як відповідач заперечує з приводу позовних вимог. Також суд з`ясував, що сторони не узгоджували способу розподілу спірного майна в натурі та його вартості. Крім того жодною зі сторін не було внесено на депозитний рахунок суду грошової компенсації за належну кожному із них частку в спільному майні . Сторони не заперечували про наявність усього заявленого в позові майна крім трактора ЮМЗ-6 так як відповідач вказував, що у нього трактор ЮМЗ-5.

Суд зазначає, що надані розписки в якості доказу розподілу майна з позивачкою шляхом виплати коштів у розмірі 16000 тисяч гривень, не можуть бути належним та допустимим доказом у справі та не береться судом до уваги, оскільки зміст розписок не має жодних відомостей в контексті часткової виплати відповідачем коштів позивачці щодо заявленого нею майна в позовних вимогах. Також розписка щодо придбання трактора колісного ЮМЗ-6 не може підтверджувати придбання трактора, який підлягає обов`язковій реєстрації як тарнспортного засобу.

Отже при розподілі майна подружжя, в основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК України.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо розподілу та стягнення вартості 1/2 частки спірного автомобіля, суд зазначає, що ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України передбачене право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

За положенням частин першої та другої статті 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Що стосується доводів відповідача про виплату кредиту до спільного проживання з позивачкою за автомобіль суд не приймає до уваги, так як автомобіль зареєстровано за ОСОБА_4 26 грудня 2007 року, що підтверджується відповіддю РСЦ ГСЦ МВС в Кіровоградській області від 22 квітня 2021 року №31/11-1014, що автомобіль марки ЗАЗ 110307-42, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстровано на відповідача 26.12.2007, тобто право власності набуте за час спільного проживання однією сім`єю з позивачкою, а тому придбаний за спільні кошти подружжя. Отже відповідно до положень статей 60, 61, 69, 70, 71 СК України є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу між сторонами.

Суд зазначає, що позивачка не надала суду доказів для підтвердження своїх вимог щодо розподілу вищевказаного спірного майна, зокрема трактора колісного ЮМЗ -6, так як до суду не надано доказів про наявність вказаного рухомого майна, не надано підтверджуючих правовстановлюючих документів, з яких вбачаються ідентифікуючі ознаки відповідного майна, хто саме є власником вказаного майна, коли та ким воно придбане.

Таким чином суд позбавлений можливості встановити, що майно (трактор колісний ЮМЗ -6), яке являється предметом спору, було придбано у період шлюбу спільними зусиллями і працею та за спільні кошти сторін у справі, тобто встановити, що дане майно являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведене суд вважає, що в судовому засіданні у відповідності до вимог ст.81 ЦПК України, позивачем не подано належних та допустимих доказів і судом не отримано доказів на підтвердження вимог позивача в частині, що стосується розподілу трактора колісного ЮМЗ -6 .

Таким чином в частині поділу рухомого майна трактора колісного ЮМЗ -6, необхідно відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

Отже враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги частково, а тому майно, яке набуте під час проживання сторонами спільно однією сім`єю є спільною сумісною власністю та підлягає розподілу по 1/2 частці.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 4117 (чотири тисячі сто сімнадцять ) гривень 50 копійок.

На підставі викладеного ст.ст.60, 63, 65, 70, 71 СК України, ст. ст. 321, 328, 356, 358, 361, 364, 365, 368 ЦК України, п. 22-25 ППВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя », керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки ЗАЗ 110307-42 державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , трикорпусний плуг, оприскувач тракторний 400л, культиватор 4.2 - спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

В порядку розподілу об`єктів спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку автомобіля марки ЗАЗ 110307-42 державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на 1/2 частку трикорпусного плуга, на 1/2 частку оприскувача тракторного 400 л, на 1/2 частку культиватора 4.2.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 4117 (чотири тисячі сто сімнадцять ) гривень 50 копійок .

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області Майстер І.П.