Справа № 946/1299/21
Провадження № 2/946/27/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Адамова А.С.

за участю секретаря Тюміної О.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

22.02.2021 ОСОБА_4 звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 291480 грн. боргу та за прострочення повернення боргу в розмірі 3% річних, а саме, 26260 грн., загалом стягнути з відповідачки на її користь суму в розмірі 317740 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 20.04.2017 вона передала в борг ОСОБА_2 суму в розмірі 10500 доларів США на наступних умовах: 50% переданої суми, що складало 5250 доларів США відповідачка зобов`язувалася повернути їй протягом півроку (шість місяців); 50% залишку, відповідно 5250 доларів США, повернути протягом року загалом; зазначену грошову суму було передано під 3% кожного місяця.Станом на 10.04.2017 року 10500 доларів США за курсом НБУ (26,97 грн. за один долар) у гривневому еквіваленті дорівнювало 283185 грн. Станом на дату звернення із позовом, на 22.02.2021 р. тобто за спливом більше двох с половиною років, борг їй не повернуто, свої зобов`язання відповідачка не виконала, від врегулювання спору та повернення боргу ухиляється, мотивуючі відсутністю грошей.Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора сплатити також суму боргу у розмірі 3% річних від простроченої суми, що, зокрема, передбачено умовами розписки від 10.04.2017 р. про повернення позики.Таким чином, станом на дату звернення із позовом, а саме на 22.02.2021 р. сума боргу в розмірі 10 500 доларів США складає по курсу НБУ 291480 грн. та 3% річних за спливом терміну неповернення боргу складає 945 доларів США, що по курсу НБУ дорівнює 26260 грн.Загалом сума боргу, який підлягає стягненню із відповідачки складає 317740 грн.

Згідно відзиву на позов від 27.05.2021 року ОСОБА_2 , остання не погоджується з позовними вимогами, просить відмовити у задоволені позову ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, у зв`язку з неотриманням грошових коштів при складанні розписки від 10.04.2017 року. Зазначає, що розписка про отримання нею, ОСОБА_2 10500 доларів США не відповідає дійсності, оскільки вона ніколи не отримувала від ОСОБА_4 зазначену суму, а також у день складання розписки від 10.04.2017 року.За два роки, приблизно у 2015 році, до складання розписки від 10.04.2017 року вона отримала від ОСОБА_4 грошеві кошти у борг на загальну суму 20 000 грн. без розписки. За період з 2015 року до 2017 року вона сплачувала їй частинами її грошеві кошти у рахунок погашення боргу на її картковий рахунок у банку «Південний». Крім того, вона також приходила до місця роботи її чоловіка ОСОБА_5 до автогосподарства Ізмаїльського порту та вимагала у нього гроші, які вона отримувала у неї у борг. Тому він також був вимушений сплачувати їй гроші частинами у рахунок її боргу. Однак, позивач ніколи не давала розписки про отримання грошей, а вони теж не просили розписок, оскільки вона її надала гроші без розписки. У цій період ОСОБА_4 постійно приходила до неї та вимагала сплачувати ще більше грошей, оскільки вона зараховувала їх як проценти за користування грошима, незважаючи на те що вони не домовлялися за проценти. За таких обставин між позивачем та нею склалися неприязні відносини, почалися сварки та конфлікти, тому повертати борг 10500 доларів США після сварок з нею та її чоловіком, вона б не змогла. ОСОБА_4 пояснювала, що їй потрібні гроші, та вона не могла сплатити їй борг у повному обсязі. 10.04.2017р. ОСОБА_4 запросила її до своєї квартири АДРЕСА_1 . Там знаходилися свідки, які вказані у розписці. Прізвище цих осіб вона не знала та паспорти вони не показували, їх прізвища зазначені у її розписці зі слів ОСОБА_4 . Розписку про отримання боргу вона написала під диктовку ОСОБА_4 за її проханням нібито для її чоловіка. Вона не була згодна на складання розписки, однак ОСОБА_4 вимагала надати їй розписку та вона вимушена була написати з її слів розписку, яка є у матеріалах справи. Вона повірила ОСОБА_4 , що ця розписка нібито лише для її чоловіка и що вона на підставі цієї розписки не буде вчиняти будь-які дії. Вважає, що розписка була складена нею під впливом обману та психологічного насильства зі сторони позивача, вона знаходилася у її квартирі, вона та її свідки були агресивно налаштовані проти неї, однак вона не зверталася з заявою на такі дії ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що повірила їй, що нібито розписка для її чоловіка. Крим того, за спливом одного року, як зазначено у розписці, вона не зверталася за стягненням боргу за цієї розпискою. Ніяких грошових коштів, у тому числі 10 500 доларів США у ОСОБА_4 в той день вона не отримувала. Свідки, прізвища яких зазначені у розписці зі слів ОСОБА_4 , можуть підтвердити факт складання розписки 10.04.2017 року без отримання нею грошей. На той період у неї не було необхідності в отриманні боргу, та у ОСОБА_4 також не було можливості надати їй таку суму у борг. На період складання розписки зі слів ОСОБА_4 , вона сплачувала кредит. До цього періоду вони вже знаходилися у неприязних відносинах. Після отримання копії позову та ознайомлення з матеріалами позову, вона звернулася до Ізмаїльського РВ ГУНП з заявою про внесення до ЄРДР інформації про скоєння ОСОБА_4 правопорушення відносно неї, однак, їй було повідомлено, що це цивільні правовідносини та не здійснили перевірку обставин за її заявою. Крім того, вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення 5250 доларів США, оскільки у розписці від 10.04.2017 року зазначено, що частина грошових коштів у розмірі 50 % вона зобов`язана повернути на протязі 6 місяців, тобто до 10.10.2017 року. Таким чином, з урахуванням часу складання розписки термін позовної давності тривалістю 3 роки спливає 10.10.2020 року. Позовна заява подана до суду 22.02.2021 року, тобто після спливу строку позовної давності для стягнення частини боргу у розмірі 5250 доларів США та додаткових вимог щодо 3% річних. Тому просить застосувати позовну давність відносно частини позовних вимог у розмірі 5250 доларів США у зв`язку зі спливом строку позовної давності, та просить відмовити у задоволені цієї частини позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Також, просить відмовити у задоволені позову ОСОБА_4 , у іншої частині позовних вимог про стягнення 5250 доларів США у зв`язку з неотриманням грошових коштів при складанні розписки від 10.04.2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Пояснив, що проценти стягуються з відповідачки за строки, визначені, у розписці відповідно до практики Верховного Суду України. ОСОБА_2 під розписку було передано гроші у борг з умовою повернення. Дотриманні терміни, позовна давність не застосовується. Версія відповідача не підтверджена доказами.Договірні правовідносини між сторонами виникли на підставі розписки, яка за своєю суттю є документом про отримання в борг грошових коштів. Відповідачка отримала кошти саме із зобов`язанням повернення, зокрема, в виключному для неї випадку неможливості повернення, шляхом продажу належної їй квартири, розташованої на АДРЕСА_2 . Строк для пред`явлення вимог щодо сплати суми боргу та 3 % річних від простроченої суми, позивачкою не пропущений. Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 зазначила, що, насправді, жодних грошей від ОСОБА_4 вона не отримувала. Повідомила суду про те, що розписка від 10.04.2017 р. була написана нею в небезпечних для неї умовах, потайки за настійливими проханнями та тиском ОСОБА_4 , яка, нібито мала продемонструвати зазначену розписку своєму чоловіку, щоб припинити фізичне насильство (побиття), яке чоловік ОСОБА_4 скоював відносно ОСОБА_4 , а саме, як пояснила відповідачка нібито ОСОБА_4 мала продемонструвати своєму чоловіку розписку про надання інший особі в борг 10500 (десять тисяч п`ятсот) доларів США і за це чоловік припинить її бити. Зазначила, що не розуміє, звідки в родини ОСОБА_4 взагалі могло бути така велика сума грошей. При цьому, із незрозумілих логічних підстав, зазначає, що в разі визнання судом існування договірних правовідносин, повинно бути застосовано позовну давність.Що є суперечливим. Жодного доказу щодо побиття ОСОБА_4 її чоловіком ОСОБА_6 до суду не надано.3 метою ухилення від повернення боргу та виконання зобов`язань відповідачка здійснила безоплатне відчуження (дарування) квартири сторонній особі та одразу після звернення ОСОБА_4 до суду, намагалась порушити кримінальну справу відносно ОСОБА_4 про нібито вимагання з її боку грошових коштів.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні не визнали позовні вимоги та обставини позову, заперечували проти задоволення заявлених вимог позивача з підстав, зазначених у відзиві. Зазначили, що позов не доведений повністю. Просили відмовити узадоволенні позовних вимог про стягнення 5250 доларів США у зв`язку зі спливом строку позовної давності та відмовити у задоволені позову в іншій частині позовних вимог про стягнення 5250 доларів США у зв`язку з неотриманням взагалі грошових коштів при складанні розписки від 10.04.2017 року.

Так, відповідачка пояснила, що раніше періодично вони позичали кошти друг другу у гривнях. Позивачка просила гроші у неї, оскільки були проблеми з чоловіком. Вона прийшла до позивачки у гості за її запрошенням. Позивачка попросила написати розписку, тільки для виду, для чоловіка, щоб захистити себе, що в хід ніхто її не пустить. Відповідачка підписала відразу цю розписку, бажаючи допомогти позивачці. Ці свідки залишилися домау ОСОБА_4 , а вона пішла і більше це не обговорювалося. Гроші їй не передавалися. Вона пожаліла позивачку. В поліцію вона звернулася тільки після подачі даного позову до суду. До цього, вона не думала, що буде мати наслідки.

Представник відповідачки в судовому засіданні зазначив, що зміст наданої розписки не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт отримання відповідачем у борг певної грошової суми від позивача на певну дату. Дата отримання коштів взагалі не зазначена. ОСОБА_2 було відомо, що з 2015 року позивачка має борги по кредитним договорам і тому вона не могла просити у неї в борг таку значну суму знаючи її матеріальний стан. Свідки не бачили самого факту передачі коштів. До показів ОСОБА_7 необхідно критично ставитися, оскільки він є чоловіком позивачки. Розписка дійсно написана ОСОБА_8 власноруч, однак кошти не передавалися. Дворецька казала, що при складанні розписки чоловіка не було, що є суперечностями між показами. А чоловік каже, що був. Свідків пояснення також суперечливі.

У судовому засіданні були допитані у якості свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Так, свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні від 07.09.2021 року показав, що вони з позивачкою є сусідами і друзями. Позивачка передала гроші іншій жінці років п`ять тому назад. Вдома у позивачки передавалися гроші. Саму жінку, якій передавалися гроші, він не пам`ятає. Гроші він не рахував. Передавалося десять тисяч доларів. Був присутній ще чоловік ОСОБА_12 . Все відбувалося в кімнаті, а не на кухні. Були тільки свідок, ОСОБА_13 і її чоловік. Він випадково зайшов у гості до позивачки. Якими купюрами передавалися гроші, він не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні від 07.09.2021 року показала, що вона є сусідкою ОСОБА_4 , у них квартири напроти. Вона знає, що відповідачка є подругою позивачки. Передача грошей проходила на кухні. Порахували гроші та передали. Це було у 2017 році. Які саме купюри вона не бачила, мало місця у кухні, вона стояла у сторінці. Позивачка прийшла до неї та попросила бути свідком. Були позивачка, чоловік позивачки, ОСОБА_9 та вона. Розписку підписали свідки. Відповідачка написала розписку, але не у присутності свідка, свідок не читала, що підписує, не бачила хто рахував. Сума передавалася в розмірі 10500 доларів США, проте суму вона не бачила та не бачила і самого факту передачі грошей. Не чула, щоб позивачку бив чоловік і що у них погані стосунки, вона знає їх дуже добре. Відповідачка була у нормальному стані. Вона дуже мало часу була там. Атмосфера була нормальною.

Свідок ОСОБА_11 , в судовому засіданні 22.12.2021 показав, що він є чоловіком позивачки, а відповідачка є подругою його дружини. Дружина за проханням ОСОБА_8 надала їй 10500 доларів США та остання зобов`язалась повернути половину суми через півроку, а другу половину протягом року. Він хвилювався з приводу того, чи можливо довіряти таку суму відповідачці. Відповідачка пообіцяла, що продасть квартиру, тому і зможе повернути борг. Відповідачка довго говорила, що не може повернути гроші, так як квартира не продається, вона знаходиться у заставі в банку. А згодом вони дізналися від третіх осіб, що за договором дарування квартира реалізована, проте грошей їм не повернули. ОСОБА_8 ніхто не примушував писати розписку і до подачі позову до суду вона не зверталися з цього приводу в поліцію. Наявність двох свідків при підписанні розписки свідчить про те, що це не формальність. Точної дати/часу дачі грошей не пам`ятає. Це було приблизно три роки назад, було тепло та день був після обіду. Ці гроші спільні, сімейні, останні накопичення на старість. Він був присутнім при передачі грошей та, також, були присутні його дружина, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Гроші передавала дружина, на кухні. При передачі рахували гроші та відповідачка склала їх у сумку. Він пам`ятає навіть хто де знаходився. ОСОБА_15 була в кухні, стояла біля двері. ОСОБА_14 бачив як передавали гроші, не знає чи бачила ОСОБА_15 , так як вона прийшла пізніше. Відповідачка нічого не віддавала. Просила гроші задовго до цього, не при свідках. Свідки бачили, що вона пише розписку. Потім усі розійшлися. Купюри були по сто доларів. Дружину він не бив. Поліція ніколи не притягувала до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачку та її представника, пояснення свідків, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 10.04.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір, згідно якого, ОСОБА_4 надала ОСОБА_2 у борг грошові кошти у розмірі 10500 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язалася повернути протягом року, а саме: частину грошей повернути протягом шести місяців, в розмірі 50 %, з урахуванням ставки 3 % на місяць.

Вказаний договір оформлено у формі письмової розписки, якою підтверджується факт передачі грошей.

Станом на день винесення рішення, відповідачка не виконала умови Договору. Добровільно кошти відповідачкою не повернуті.

Предметом спору та доказування у цій справі є факт отримання коштів, факт повернення коштів, одержаних за вказаним договором позики, доведення виконання (чи невиконання) відповідачем обов`язку повернення коштів.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргову розписку, суд повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно з вимогами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частини перша, четверта статті 545 ЦК України).

Судом встановлено, що на час пред`явлення позову та виникнення спору оригінал договору позики з розпискою позичальника про отримання суми позики, знаходився у позивача (позикодавця), що згідно з положеннями статті 545 ЦК України є одним із свідчень того, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Доказів укладення договору під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини суду не надано.

Згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання/не виконання зобов`язання за договором позики. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18).

Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань.

Враховуючи викладене позивач обґрунтовано вимагає повернення коштів, переданих за розпискою від 10.04.2017р.

Відповідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже позивач правомірно вимагає й стягнення 3 процентів річних від простроченої суми.

Разом з тим, відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Стаття 253 ЦК України встановлює, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Так, договір позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено 10.04.2017, згідно якого позивачка передала у борг ОСОБА_2 суму в розмірі 10500 доларів США та 50% цієї суми, що складало 5250 доларів США, відповідачка зобов`язувалася повернути протягом шість місяців (тобто - до 10.10.2017р.), а 50% залишку, відповідно 5250 доларів США, повернути протягом року загалом (тобто до 10.04.2018) та зазначену грошову суму було передано під 3% кожного місяця.

Відповідно до матеріалів справи та норм ст.ст.257,260,261 ЦК України строк позовної давності за вимогами ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики становить три роки.

Позовна заява подана до суду 22.02.2021 року, за таких обставин, суд приходить до висновку, що строк позовної давності для вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 за договором позики тіла у сумі 5250 доларів США (50% від основної суми боргу), яка підлягала поверненню протягом шести місяців з моменту підписання розписки, та в частині стягнення 3% річних від цієї частини простроченої суми заборгованості, сплив 11.10.2020р. року. А отже в цій частині у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з викладеним, стягненню підлягає лише 50% суми боргу - 5250 доларів США, яка підлягала поверненню протягом року з моменту підписання розписки, та 3% річних від вказаної простроченої суми (5250 доларів США) боргу, що складає 473,36 доларів США, так як за вказаною вимогою строк позовної давності не сплив.

Розмір 3% річних від вказаної простроченої суми (5250 доларів США) боргу вирахувано за наступним розрахунком: 3% = 5250 доларів США х 1097 х 3 / 365/100 = 473,36 доларів США, в якому: 1097 кількість днів за три роки (з 22.02.2018р. по 22.02.2021р., за які можуть бути стягнуті відсотки); 5250 доларів США заборгованість тіла (50% від загального розміру тіла, що підлягають стягненню).

Позивач просить суд стягнути грошові кошти у грошовій одиниці України - гривні. На дату подачі позову до суду 22.01.2021р. курс Національного банку України склав 27,8468 грн. за 1 долар США.

Таким чином, позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми боргу в розмірі 146 195,7 грн. (5250 доларів США х 27,8468 грн. за 1 долар) та 13181,56 грн. - 3% річних від простроченої суми (473,36 доларів США х 27,8468 грн. за 1 долар).

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ;РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ;РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 146 195,7грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3% річних від простроченої суми в розмірі 13 181,56грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.02.2022р.

Суддя: А.С.Адамов