Справа № 216/6117/20
Провадження № 2/216/393/22
03 лютого 2022 року м. Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,
за участю секретаря судового засідання Чайченка Є.Г.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю -
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та обґрунтовував тим, що йому на праві приватної спільної часткової власності належить 2/15 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок А-1, загальною площею 132,6 кв.м та житловою площею 71,7 кв.м, сарай В, сарай з підвалом Г, сарай Д, гараж Е, вбиральня Ж, душ К, гараж з підвалом Л, вбиральня З, душ И, сарай М, альтанка Н, замощення І, замощення ІІ, огорожа №1, ворота/хвіртка №2, огорожа №3, ворота №4. Інші частки домоволодіння належать: 2/15 частки - ОСОБА_2 , 2/15 частки - ОСОБА_3 , 3/5 частки - ОСОБА_4 . Сестри позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з моменту оформлення спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_5 в 1992 році і по теперішній час, в будинку не проживають, не володіли та не користувалися своїми частками майна. Відповідачі проживають в Росії та не мають наміру повертатися до України. Позивач, починаючи з 1992 року постійно проживає в будинку, користується та володіє всіма частками нерухомого майна, крім тієї, що належить ОСОБА_4 . За таких обставин, позивач просить суд: визнати за ним право власності за набувальною власністю на 4/15 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок А-1, загальною площею 132,6 кв.м, житловою площею 71,7 кв.м, сарай В, сарай з підвалом Г, сарай Д, гараж Е, вбиральня Ж, душ К, гараж з підвалом Л, вбиральня З, душ И, сарай М, альтанка Н, замощення І, замощення ІІ, огорожа №1, ворота/хвіртка №2, огорожа №3, ворота №4.
У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову та проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомили. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та, враховуючи що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відпіводачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили та не подали відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм ст.ст. 280-281 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила.
Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини виникли між сторонами щодо наявності або відсутності у позивача права власності на частку нерухомого майна, належного померлому, яке виникло за набувальною давністю, внаслідок чого до таких відносин слід застосувати положення Цивільного кодексу України, які регулюють питання виникнення права власності.
Матеріалами справи встановлено, що позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 2/15 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок А-1, загальною площею 132,6 кв.м та житловою площею 71,7 кв.м, сарай В, сарай з підвалом Г, сарай Д, гараж Е, вбиральня Ж, душ К, гараж з підвалом Л, вбиральня З, душ И, сарай М, альтанка Н, замощення І, замощення ІІ, огорожа №1, ворота/хвіртка №2, огорожа №3, ворота №4. Інші частки домоволодіння належать: 2/15 частки - ОСОБА_2 , 2/15 частки - ОСОБА_3 , 3/5 частки - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з реєстру права власності на нерухоме майно.
Згідно з актом, що затверджений квартальною уповноваженою ОСОБА_6 від 07.05.2020 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з моменту отримання спадщини переїхали жити до Російської Федерації, а до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 вже не повертались та зареєстрованими там не значаться. Позивач 28 років проживає та доглядає за домоволодінням.
Як вбачається з квитанцій, наданих позивачем, ОСОБА_1 регулярно сплачував комунальні платежі, нараховані за користування спірним житловим будинком.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частиною 1 та 4 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
При цьому відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року N 5 при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Отже, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі:
- майно може бути об`єктом набувальної давності;
- добросовісність володіння;
- відкритість володіння;
- давність володіння та його безперервність;
- відсутність інших осіб, які претендують на це майно;
- відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.
Таким чином, судом було встановлено, що позивач правомірно заволодів та більше десяти років відкрито та безперервно користується майном у вигляді 4/15 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в свою чергу, покинули своє майно та переїхали на постійне місце проживання до іншої країни, тому суд вважає правомірним виникнення у позивача права власності на вказане майно за набувальною давністю, а тому позовна заява підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 223, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 4/15 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок А-1, загальною площею 132,6 кв.м, житловою площею 71,7 кв.м, сарай В, сарай з підвалом Г, сарай Д, гараж Е, вбиральня Ж, душ К, гараж з підвалом Л, вбиральня З, душ И, сарай М, альтанка Н, замощення І, замощення ІІ, огорожа №1, ворота/хвіртка №2, огорожа №3, ворота №4.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

-позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання (знаходження): АДРЕСА_1 ;

-відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації не відомо;

-відповідач: ОСОБА_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

-третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов