ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/68/22 Справа № 171/1389/21 Суддя у 1-й інстанції - Семенова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 171/1389/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2021 року, яке ухвалено суддею Семеновою Н.М. у м. Апостолове Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2021 року АТ «Універсал Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в обґрунтування якого зазначено, що рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області по цивільній справі № 2-843/2011 від 04.10.2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», заборгованість за кредитним договором № 251 В від 02.08.2006 року, яка станом на 02.06.2011 року становила 39 090,16 грн., що за офіційним курсом НБУ на 02.06.2011 року становить 4 902, 51 долара США, та 5 842,35 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 32 121,72 грн., що за офіційним курсом НБУ на 02.06.2011 року становить - 4 028,56 доларів США; заборгованості за відсотками - 6968,44 грн., що за офіційним курсом НБУ на 02.06.2011 року становить -873,95 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 705,50 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 5136,85 грн., державного мита (судовий збір) в сумі 449,33 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за Кредитним договором в сумі 44 932 грн. 51 коп., виконано несовєчасно, а саме 23.04.2019 року, що в свою чергу призвело до прострочення виконання грошового зобов`язання за останні 3 роки до 23.04.2019 року, тому, оскільки відповідач не повернула кошти вчасно, позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 11942,81 грн. та 3 % річних у розмірі 2853,37 грн. за період з квітня 2016 року по лютий 2019 року, та судовий збір у розмірі 2270 грн.

Заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що позивачем належним чином доведено позовні вимоги, а сам факт тривалого невиконання судового рішення про стягнення боргу не заперечується сторонами, через що вважає оскаржуване рішення необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення по справі, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних доказів того, що рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області по цивільній справі № 2-843/2011 від 04.10.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості не було виконане відповідачем, через що підстави для застосування ст. 625 ЦК України відсутні.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 02.08.2006 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 5000 дол. США з кінцевим строком повернення 01.08.2008 року. Позичальник за користування кредитом, за умовами договору, зобов`язана сплачувати банку відсотки у розмірі 15 % річних.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області по цивільній справі № 2-843/2011 від 04.10.2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № 251 В від 02.08.2006 року, яка станом на 02.06.2011 року становила 39 090,16 грн., що за офіційним курсом НБУ на 02.06.2011 року становить 4 902, 51 долара США, та 5 842,35 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 32 121,72 грн., що за офіційним курсом НБУ на 02.06.2011 року становить - 4 028,56 доларів США; заборгованості за відсотками - 6968,44 грн., що за офіційним курсом НБУ на 02.06.2011 року становить - 873,95 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 705,50 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 5136,85 грн., державного мита (судовий збір) в сумі 449,33 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

21.10.2020 року між ПАТ «ВТБ Банк» та АТ «Універсал Банк» було укладено Договір № 75-РБ «Про відступлення прав вимоги». Відповідно до вказаного договору Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1, Додатку № 2 та Додатку № 3 до цього Договору (боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1, Додатку № 2 та Додатку № 3 до цього Договору (Основні договори, Права вимоги).

Відповідно до Додатку № 1 до вищевказаного Договору, у пункті 172 визначено боржника ОСОБА_2 .

Таким чином, надані документи підтверджують заміну сторони у відповідному зобов`язанні, а також перехід відповідних прав та обов`язків, зокрема, права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 251 В від 02.08.2006 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач АТ «Універсал Банк» вказував, що рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області по цивільній справі № 2-843/2011 від 04.10.2011 року відповідачем виконано 23.04.2019 року, а відтак посилаючись на ст.625 ЦК України просив стягнути з останньої 3% річних та інфляційні втрати за період з квітня 2017 року по лютий 2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, за невиконання грошового зобов`язання ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2011 року.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав.

У пункті 45 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Позивачем складено розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, відповідно до якого інфляційні витрати складають 11 942,81 грн та три відсотки річних 2 853,37 грн.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 750/5104/17 Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновків, викладених Верховним Судом України у Постанові від 20.01.2016 в справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися вимоги статті 625 ЦК України та у Постанові від 02.03.2016 в справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин, виходячи з наступного.

Тому колегія суддів приходиь до висновку, що на спірні правовідносини поширюються вимоги статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена і у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, провадження № 686/21962/15-ц та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Зазначене також відповідає правовому висновку, наведеному у Постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, Постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у Постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Відповідач по справі була обізнана про грошове зобов`язання, оскільки рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області по цивільній справі № 2-843/2011 від 04.10.2011 року, з відповідача на користь ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є позивач АТ «Універсал Банк», було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 7 696 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 39 090,16 грн.

З огляду на те, що відповідач порушила грошове зобов`язання з виплати грошових коштів, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України.

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Саме такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Отже, відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Визначаючи розмір інфляційних втрат і 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.625 ЦК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 11 942 грн. 81 коп. та 3 % річних у розмірі 2 853 грн. 37 коп. за період з квітня 2016 року по лютий 2019 року за час прострочення виконання грошових зобов`язань, розмір яких підтверджено розрахунком, наданим позивачем, який перевіреного колегією суддів, з яким колегія суддів погоджується, (а.с.26-27).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача 11 942 грн. 81 коп. інфляційних втрат та 2 853 грн. 37 коп. - 3 % річних за період з квітня 2016 року по лютий 2019 року за час прострочення виконання грошових зобов`язань.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 270 грн. за подання позовної заяви та 3 405 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» інфляційні втрати в сумі 11 942 (одинадцять тисяч дев`ятсот сорок дві) грн. 81 коп. та 3 % річних в сумі 2 853 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят три) грн. 37 коп. за період з квітня 2016 року по лютий 2019 року за час прострочення виконання грошових зобов`язань.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір в сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір в сумі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 березня 2022 року.

Головуючий:

Судді: