Справа № 353/601/21
Провадження № 22-ц/4808/396/22
Головуючий у 1 інстанції Мотрук Л.І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.,

розглянувши в порядку письмово провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Тлумацького районного суду від 09 листопада 2021 року, у складі судді Мотрук Л.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивувала тим, з 11.10.2011 року вона перебувала з відповідачем в шлюбі. За час спільного проживання у них народилася дочка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак спільне життя з відповідачем не склалося і рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 25.07.2016 року шлюб між ними розірвано.

Зазначала, що з часу розірвання шлюбу відповідач не допомагає їй утримувати неповнолітню дочку, яка знаходиться на її утриманні. ОСОБА_3 має можливість утримувати дитину, так як за станом здоров`я є працездатним і може отримувати дохід, та має можливість сплачувати аліменти у розмірі 8000 грн. Крім того просила стягнути із відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 7500,00 гривень.

Рішенням Тлумацького районного суду від 09 листопада 2021 задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн щомісячно, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стягнення розпочато з 27 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах у суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500 грн відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення судом прийняте з порушенням норм чинного законодавства та з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Визначений судом розмір аліментів не відповідає матеріальному стану відповідача, оскільки він систематично здійснює підприємницьку діяльність та займається пасажирськими перевезеннями, має у власності дороговартісну нерухомість, земельні ділянки, що вказує на наявність високого рівня доходів. Судом не враховано інформації щодо доходів відповідача, яка витребувана судом та міститься в матеріалах справи.

Вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 6000 грн щомісячно.

Зазначає, що судом безпідставно відмовлено у стягненні витрат на правову допомогу. Так в обґрунтування понесених витрат до позовної заяви долучено договір про правову допомогу №7к/2021 від 01.07.2021 року, додаток до договору від 01.07.2021 року, який за своїм змістом є попереднім розрахунком витрат на правову допомогу, акт приймання передачі наданих послуг від 05.07.2021 року та оригінал квитанції від 12.07.2021 року.

Додатком договору від 01.07.2021 року, який по своєму змісту є попереднім розрахунком витрат на правову допомогу, сторони узгодили, що загальна вартість правової допомоги становитиме фіксовану суму 10000 грн.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі по 6000 грн щомісячно, а також стягнути 7500 грн витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження,

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходячи з принципів розумності та справедливості, потреб дитини у розвитку, оцінивши матеріальне становище сторін по справі, ухвалив стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки в розмірі 3000 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2011 року, який розірвано рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2016 року.

У шлюбі в сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яка проживає з матір`ю.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом наведеної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Зазначені обставини повною мірою були враховані судом першої інстанції.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_2 на підтвердження своїх позовних вимог не надала суду першої та апеляційної інстанції доказів, які б підтверджували витрати на дитину вказані нею у позовній заяві у розмірі 8000 грн.

Крім того, позивачка посилалася на придбання відповідачем у 2018 році земельних ділянок та нерухомості, однак доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надала.

Разом з тим, судом враховано дані Головного управління ДПС в Івано-Франківській області щодо отриманих доходів ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року. Однак доказів здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_3 та отриманих ним місячних доходів у 2021 році матеріали справи не містять.

Отже, суд визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн врахував принцип найкращого забезпечення інтересів дитини та положень статті 182 СК України щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів на дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що судом не досліджено дохід відповідача не заслуговують на увагу.

З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Стаття 30 вищевказаного закону передбачає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із статтею 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначила Велика Палата Верховного суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представництво позивачки у суді адвокат Саюк Н.В. здійснював на підставі договору про надання правової допомоги № 7к/2021 від 01.07.2021 року.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу останнім надано: договір про надання правової допомоги № 7к/2021 від 01.07.2021 року (а. с. 10-13); додаток № 2 до договору про надання правової допомоги № 7к/2021 від 01.07.2021 року (а. с. 14); акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 7к/2021 від 05.07.2021 року (а. с. 15); квитанцію № 0.0..1 від 12.07.2021 року на суму 7503 гривні (а. с. 9).

Не заслуговують на увагу посилання представника позивачки на встановлення фіксованого розміру витрат на правову допомогу.

Оскільки в акті приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 7к/2021 від 05.07.2021 року, зазначено про надання послуг з підготовки позовної заяви про стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а додатком №2 до вказаного договору вказано, що сторони узгодили, що після підписання договору клієнт оплачує об`єднанню 10000 грн вартості правової допомоги з підготовки позовної заяви, в подальшому зобов`язується додатково оплачувати вартість кожного судового засідання в даній справі в розмірі 1000 грн. Тобто, фіксованої суми витрат на правову допомогу додатком до договору не визначено.

Крім того, відповідно до пункту 4.3. договору при розрахунку вартості правової допомоги (гонорару) вказаної в п. 4.1. даного договору, враховується час, витрачений об`єднанням.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивачки про відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що позивач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правової допомоги, що позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Тлумацького районного суду від 09 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, у випадках передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: В.А. Девляшевський

О.О. Томин