Справа №: 343/1598/21
Провадження №: 2-др/343/4/22
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2022 року м. Долина
Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
судді Монташевич С. М.,
з участю: секретаря судового засідання Шикор Г. В.,
Стислий виклад позицій сторін:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати негативною, недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, що поширила відповідачка про неї на конкурсі на посаду директора Долинського ліцею «Інтелект» Долинської міської ради, зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно неї негативну та недостовірну інформацію шляхом публікації в засобах масової інформації протягом 10-ти днів з моменту набрання рішенням у даній справі законної сили наступного тексту спростування: «18.06.2021 при проведенні конкурсу на посаду директора Долинського ліцею «Інтелект» Долинської міської ради мною, ОСОБА_2 , озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме те, що в її діях були порушення академічної доброчесності», а також стягнути з відповідачки на її користь понесені судові витрати.
Долинський районний суд Iвано-Франкiвської області рішенням від 07.02.2022 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовив повністю.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, сторони протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду мають право подати докази про розмір понесених судових витрат.
Тобто, до закінчення судових дебатів у даній справі представники обох сторін заявили про намір на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України подати докази про розмір понесених судових витрат.
16 лютого 2022 року від представника відповідача - адвоката Гандзюк Т.О. поступила заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій вона просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 гривень.
Заяву обґрунтовує тим, що між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням "Інпраксі" було укладено договір про надання правової допомоги від 01.10.2021 та Додаткову угоду №1 до Договору від 01.10.2021.
Дотримуючись приписів ст. 134 ЦПК України, у відзиві на позовну заяву від 04.10.2021 ОСОБА_2 подала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла і планує понести у зв`язку із розглядом справи в частині витрат на правничу допомогу, який становив 20 000 гривень.
Факт надання їй професійної правничої допомоги за вище вказаними Договором 01.10.2021 та Додатковою угодою №1 від 01.10.2021 підтверджується, зокрема, актом приймання передачі наданих послуг № 1 від 08.02.2022 (відповідно до рахунку - фактури № 1 від 08.02.2022).
Станом на 09.02.2022 відповідачкою було сплачено на користь Адвокатського об`єднання "Інпраксі" 20 000 гривень, що підтверджується квитанцією про оплату № 5 від 09.02.2022, які вона просить стягнути з позивача.
Дана заява з додатками одночасно з направленням до суду направлена позивачу - ОСОБА_1 , про що свідчить фіскальний чек від 10.02.2022 з описом вкладення (а.с. 193-195).
Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Рибак М.М. в судове засідання не з`явилися, від останньої на електронну адресу суду поступила заява, в якій вона просила провести судове засідання з розгляду заяв сторін про винесення додаткового рішення про відшкодування судових витрат у цивільній справі №343/1598/21 без участі позивача та представника позивача.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права:
суд, вивчивши зміст заяв представників сторін, вислухавши пояснення адвоката Гандзюк Т.В., перевіривши матеріали справи, приходить до таких висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Як вбачається з положень ч. 3 ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді випливає, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст. 141 ЦПК України).
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи; 4) результат розгляду справи.
З огляду на те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю, суд вважає, що понесені нею судові витрати по справі в розмірі 6908 грн, які складаються зі сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, покладаються на неї, як на позивача, тому у задоволенні заяви (позовної вимоги) про стягнення з відповідача судових витрат слід відмовити.
Розглядаючи заяву представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Гандзюк Т.О. про відшкодування вират на професійну правничу допомогу, суд приходить до таких висновків.
Основні положення про витрати на професійну правничу допомогу містяться у ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представник відповідача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 гривень надав такі документи:
- договір про надання правової допомоги від 01.10.2021, укладений між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням "Інпраксі", у якому визначено, що клієнт зобов`язаний оплачувати послуги адвокатського об`єднання у розміри та у строк, передбачені цим договором та/або додатками до договору, які є невід`ємною його частиною. Оплата наданих адвокатським об`єднанням послуг за договором здійсюється клієнтом на підставі виставлених рахунків, які є невід`ємною частиною договору. Рахунок має бути сплачений протягом трьох робочих днів з дня його виставлення. Приймання-передача наданих послуг згідно з договором здійснюється сторонами шляхом підписання актів приймання-передачі наданих послуг. Клієнт протягом трьох робочих днів з дня отримання акта приймання -передачі наданих послуг зобов`язаний підписати його і направити адвкатському об`єднанню підписаний ним примірник акта приймання-передачі наданих послуг або надати вмотивовану відмову від прийняття наданих послуг (а.с. 187-188);
- Додаткову угоду № 1 до Договору від 01.10.2021 про надання правової допомоги, укладену між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням "Інпраксі", у якій визначено, що сторони погодили фіксовану вартість юридичних послуг у ромірі 20 000 гривеь за підготовку, подачу процесуальних документів та представництво інетерсів клієнта у суді першої інстанції, а саме в Долинському районному суді Івано-Франківської області по справі 343/1598/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації (а.с. 188);
- ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги від 01.10.2021 у Долинському районному суді Івано-Франківської області адвокатом Гандзюк Т.О., виданий адвокатським об`єднанням "Інпраксі" (а.с. 37);
- документи, які підтверджують реєстрацію адвокатського об`єданння та право здійснення адвокатської діяльності визначеним адвокатом (а.с. 189, 32);
- квитанцію про оплату № 5 від 09.02.2022, відповідно до якої станом на 09.02.2022 ОСОБА_2 було сплачено на користь Адвокатського об`єднання "Інпраксі" 20 000 гривень за надання юридичних послуг по справі № 343/1598/21 згідно рахунку-фактури № 1 від 08.02.2022 (а.с. 192).
Тобто, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 уклала договір з Адвокатським об`єднанням "Інпраксі", від імені якого діяла адвокат Гандзюк Т.О., про надання правової допомоги від 01.10.2021, в якій сторони визначили обсяг адвокатських послуг та їх вартість у фіксованій сумі.
Згідно з вищеописаним актом приймання передачі наданих послуг № 1 від 08.02.2022, зобов`язання адвокатом виконані належним чином та своєчасно.
За вказаною квитанцією ОСОБА_2 сплатила кошти за виконану роботу на користь Адвокатського об`єднання "Інпраксі" в сумі 20 000,00 гривень, що відповідає визначеному розміру гонорару.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).
Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.
Таким чином, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обгрунтованою.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст. 182 ЦПК України).
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2019 року у справі № 902/347/18 зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такого висновку дійшла й Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Тобто, суд діє як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Слід також звернути увагу, що пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Представник відповідача на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. Повноваження адвоката як представника відповідача підтверджені ордером (а.с. 37), що відповідає вимогам ЦПК України. При цьому, стороною позивача не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, є доведеним та обґрунтованим, не виходить за розумні межі його визначення, співмірний з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідає критерію реальності таких витрат.
Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з позивача в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу складає 20 000,00 гривень і на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у позові відмовлено, підлягає стягненню з позивача на користь відповідача в повному розмірі.
На підставі викладеного, ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 59 Конституції України, ст.ст. 2, 10-13, 81, 133, 137, 141, 182, 280 ЦПК України, ст.ст. 1, 19, 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 та керуючись ст. 270 ЦПК України, суд
у задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Рибак Мар`яни Михайлівни про стягнення судових витрат відмовити.
Заяву представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Гандзюк Тетяни Олегівни про відшкодування вират на професійну правничу допомогу задовольнити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення може бути оскаржено безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний зміст додаткового рішення буде складено до 28 лютого 2022 року.
Суддя Долинського районного суду С.М. Монташевич
Повний зміст додаткового рішення складено 28 лютого 2022 року.