ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1930/22 Справа № 204/8098/21 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2021 року по справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що у період з 2005 року і по теперішній час ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у фактичних шлюбних відносинах та проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу у встановленому чинним законодавством України порядку.

Від фактичних шлюбних відносин сторони мають малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Починаючи з 2019 року їх життя стало нестерпним: ОСОБА_1 почав систематично проявляти стосовно заявниці безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути: виражатися на адресі заявниці та її доньки адресу нецензурною лайкою; вживати алкогольні напої та вести аморальний спосіб життя, що супроводжувався численними подружніми зрадами, внаслідок чого між сторонами почали виникати численні сварки, що породжували як психологічне, так і фізичне домашнє насильство стосовно заявниці, так і стосовно їх спільної малолітньої дитини. Внаслідок такої поведінки ОСОБА_1 заявниця неодноразово була вимушена звертатися до поліції.

Враховуючи зазначене, заявниця просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_2 :

заборонити ОСОБА_1 наближатися ближче, ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонити ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати ОСОБА_2 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею (а.с. 1-7).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено.

Видано обмежувальний припис, яким заборонено ОСОБА_1 , наближатися ближче, ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

Заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати ОСОБА_2 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Встановлено строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців. Строк дії обмежувального припису рахувати з дня ухвалення рішення. Судові витрати віднесено за рахунок держави. Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Копію рішення направлено до Солонянського відділення поліції Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області для взяття ОСОБА_1 на профілактичний облік, та Солонянську районну державну адміністрацію (а.с. 35-39).

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданим 18 липня 2006 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 є власницею 26/100 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 неодноразово зверталася до ВП № 6 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до відповіді з ВП № 6 ДРУП ГУНП від 15.09.2021 року № 436/г-88.

В січні 2021 року дільничним офіцером поліції СП відділення поліції № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції винесено офіційне застереження громадянину ОСОБА_1 .

Задовольняючи заяву про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив із відповідності вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника відповідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК України).

Згідно з п.п.3, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За приписами п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2ст. 76 ЦПК).

Матеріали справи свідчать про те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склалися неприязні стосунки, виникають конфліктні ситуації.

Проте заявницею не надано жодного доказу на підтвердження того, що на час звернення останньою до суду з заявою про видачу обмежувального припису існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства.

Разом з тим на підтвердження своїх вимог ОСОБА_2 посилалась на звернення до органів поліції на протязі 2021 року щодо неправомірності дій ОСОБА_1 . При цьому з повідомлення Національної Поліції не вбачається, чи були підтверджені факти, викладені заявницею у своїх заявах (а.с.12).

Факт неприязних стосунків, небажання зустрічей, не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_1 .

Посилання на неодноразове вчинення відносно неї домашнього насильства, свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та ОСОБА_1 , але не підтверджує факт того, що останній вчинив по відношенню до заявника домашнє, економічне, психологічне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Таким чином колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису є помилковим.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви з вищевказаних підстав.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2021 року - скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: