ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2022 року м. Чернівці Справа № 726/1821/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: прокуратура Чернівецької області, Державна казначейська служба України,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Проскурняка І.Г., дата складання повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Чернівецької області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

В обґрунтування позову посилався на те, що 30 квітня та 18 червня 2013 року слідчим відділом прокуратури Чернівецької області було внесено в ЄРДР відомості про кримінальне провадження №0000010 за ч.2 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України щодо розкрадання ОСОБА_1 та службовими особами ДП «Хотинське лісове господарство» коштів підприємства при складанні фіктивних актів прийому передачі виконаних робіт про проведену ним рубку дерев на території Колінківського лісництва та спрямоване для подальшого розслідування до Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області.

14.09.2016 року у вказаному кримінальному проваджені ОСОБА_1 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366 та ч.3 ст.191 КК України.

03.10.2016 року заступник керівника Кельменецької місцевої прокуратури Гриців В.А. виніс постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань в одне провадження №0000010 і на підставі ст.216 КПК України направив справу за підсудністю для проведення досудового розслідування в слідчий відділ Провадження №22-ц/822/115/22

Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області.

14.01.2017 року з кримінального провадження №00000010 були виділені матеріали досудового розслідування в окреме провадження та внесено в ЄРДР кримінальне провадження за №0000013 та цього ж дня відносно позивача та ОСОБА_2 складено обвинувальний акт за ч.1 ст.366 та ч.3 ст.191 КК України.

15.08.2017 року кримінальне провадження №0000013 надійшло до Хотинського районного суду Чернівецької області.

Від дня надходження даної справи до суду і до кінця 2017 року він їздив з Чернівців у Хотинський районний суд для участі в судовому засіданні як обвинувачений.

07.06.2018 року Хотинський районний суд ухвалив вирок, яким його було визнано невинуватим за ч.3 ст.191 КК України, а за ч.1 ст.366 КК України його визнано винним.

07.11.2018 року ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області справу було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутності у їх діях складу кримінального правопорушення, однак постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10.09.2019 року було призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

04.11.2019 року ухвалою Чернівецького апеляційного суду кримінальну справу №724/1257/17 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутності в їх діях кримінального правопорушення. Вказане судове рішення набрало законної сили і станом на 28.10.2021 року касаційні скарги від учасників справи не надходили і касаційне провадження не відкривалося.

Вважає, що внаслідок незаконних дій та рішень органів досудового слідства та прокуратури йому спричинено моральну шкоду. Зокрема, було принижено його честь та гідність, він жив в постійному страху за своє майбутнє, оскільки не був впевнений у справедливому завершенні справи і що міг бути засуджений за діяння, яке не здійснював.

У зазначений період було підірвано його здоров`я та репутацію добросовісного підприємця в очах працівників лісової галузі та втратив роботу за договорами по заготівлі лісодеревини.

Вказує, що визначення розміру заподіяної моральної шкоди визначався відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України за 2021 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня до 30 листопада 2021 року 6000 грн, а тому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди 280 000 грн.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.12.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 250 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

Посилається на його незаконність та необґрунтованість, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази підтверджуючі факт заподіяння позивачеві моральної шкоди та наголошує, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань виходив позивач, зазначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач своїм правом, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористалась.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які взяли участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справив в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що дослідивши наявні матеріали справи, а саме ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 04.11.2019 року, якою ОСОБА_1 визнано невинним у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 та ч.3 ст.191 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю складу злочину, що підтверджує його перебування у статусі обвинуваченого протягом 37 місяців та 21 дня, також врахував обсяг заподіяної позивачу моральної шкоди, глибину та тривалість його страждань, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, проживання у постійному страху бути засудженим за не скоєний ним злочин, втрату репутації добросовісного підприємця, а також те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи та не повинен призводити до її збагачення, прийшов до висновку про стягнення моральної шкоди в розмірі 250 000 грн.

Апеляційний суд в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Обставини справи щодо повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, надання дозволів на обшуки в належних йому будинках, виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження та внесення в ЄРДР кримінального провадження за №0000013, визнання ОСОБА_1 не винним за ч.3 ст.191 КК України та винним за ч.1 ст. 366 КК України згідно вироку Хотинського районного суду Чернівецької області від 07 червня 2018 року, закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України згідно ухвали апеляційного суду Чернівецької області від 07 листопада 2018 року та в подальшому закриття кримінальної справи на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутності в діях ОСОБА_1 кримінального правопорушення згідно ухвали Чернівецького апеляційного суду від 04.11.2019 року, неодноразове відвідування судових засідань як в Хотинському районному суді Чернівецької області, так і апеляційному суді сторонами визнається та не спростовується.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.ст.3, 56 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до пунктів 1, 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, моральна шкода.

Статтею 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пунктом 8 Положення про застосування ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» передбачено, що розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, неодержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Згідно з частинами 2, 3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зазначене законодавство передбачає відшкодування такої шкоди (збитків) у повному обсязі, що відповідає положенню ст. 22 ЦК України.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно вимог ч.1, ч.2, ч.7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права.

Крім того, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вказаної Постанови судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.14 наведеної Постанови розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Шкода, завдана громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, підлягає відшкодуванню шляхом її стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

При визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції було враховано перебування ОСОБА_1 протягом тривалого часу під слідством та судом протягом 37 місяців і 21 дня, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, йому було завдано моральної шкоди, що мало для нього негативні наслідки та суттєво вплинуло на його психоемоційний стан, а також вимагало додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України зводяться як до відсутності права відшкодування моральної шкоди у зв`язку із відсутністю виправдувального вироку відносно ОСОБА_1 , так і недоведеності моральних страждань та негативних наслідків спричинених діями органів досудового слідства, а також відсутність встановленого Законом порядку відшкодування шкоди саме Державною казначейською службою України, однак такі належними та допустимими доказами не підтверджено.

Апеляційний суд вказує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що у позивача призначалися обшуки, неодноразово ним відвідувалися судові засідання в судах різних інстанцій, його перебування у статусі обвинуваченого протягом 37 місяців та 21 дня, беручи до уваги нанесену моральну шкоду, глибину та тривалість його страждань внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, життя у постійному страху бути засудженим за нескоєний ним злочин та стресі, втрату репутації добросовісного підприємця та з урахуванням того, що останнім судовим рішенням, а саме ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 04.11.2019 року вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 07.06.2018 року скасовано і закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.1 ст.366 КК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, яке набрало законної сили, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції шляхом вірно встановлених обставин справи на підставі внутрішнього переконання дійшов вірного та обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача у розмірі 250 000 грн.

Крім того, визначаючи зазначену суму до стягнення суд першої інстанції чітко врахував, що її розмір має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити її безпідставного збагачення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування і ухвалення нового, зміни рішення, а лише обмежуються доводами, які містяться в запереченнях на позов та яким була надана належна правова оцінка.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Лисак І.Н.

Судді: Владичан А.І.

Литвинюк І.М.