Справа № 2-1441/10
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Бисаги Т. Ю., Джуги С. Д.,

з участю секретарки судового засідання Терпай С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, де заінтересованою особою є заступник начальника Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Танинець Іван Васильович, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 липня 2021 року, постановлену суддею Рішко Г. І.,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця, де заінтересованою особою є заступник начальника Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Танинець І.В.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.07.2021 цю скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись із цією ухвалою місцевого суду ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу внаслідок її незаконності через порушення судом норм процесуального права.

Скарга мотивована тим, що всупереч вимогам ст. 450 ЦПК України судом безпідставно не розглянуто її скаргу по суті, незважаючи на її неявку в судове засідання. До того ж вона у своїй заяві від 19.10.2020 просила суд розглянути скаргу без її участі.

Посилаючись на наведені обставини просила оскаржену ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу інший учасник справи не скористався.

У судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_1 - адвокат Лапчак І.Я. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених у ній.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, а тому її неявка, на думку колегії суддів та відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Лапчака І.Я., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що скаржниця повторно не з`явилася в судове засідання, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, та заяви про розгляд скарги за її відсутності суду не подавала, а тому відповідно до пункту 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України це є підставою для залишення скарги без розгляду.

Проте колегія суддів із такими висновками місцевого суду погодитися не може, оскільки таких суд дійшов із порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Судом установлено, що ОСОБА_1 як сторона виконавчого провадження звернулася до суду зі скаргою в порядку, передбаченому Розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України (статті 447-453).

Частиною другою ст. 450 ЦПК України констатовано, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Як регламентовано пунктом 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що судом першої інстанції помилково застосовано положення п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, які застосовуються до позовної заяви в порядку позовного провадження та які в даному випадку до судового контролю за виконанням судових рішень застосуванню не підлягали.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить переконання, що в суду першої інстанції були відсутні правові підстави для залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, та при її неявці в судове засідання, за наявності відомостей про належне повідомлення про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджало розглянути скаргу по суті і прийняти одну з ухвал, передбачену ст. 451 ЦПК України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Беллет проти Франції» від 04.12.1995 ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить усталена практика ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суд першої інстанції на зазначені вище обставини і вимоги закону уваги не звернув та підійшов до вирішення цього питання формально та безпідставно залишив скаргу ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є слушними, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена ухвала суду, відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, - скасуванню з одночасним направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 липня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 4 березня 2020 року.

Суддя-доповідачка

Судді