Провадження № 22-ц/801/212/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022 рокуСправа № 127/25028/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Француза М. Г.,

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Луценко Л. В. від 03 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

встановив:

20 вересня 2021 року Департамент патрульної поліції звернувся до суду з цим позовом, за яким просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 42814 грн 46 к.
На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що наказом Національної поліції України № 115 о/с від 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 прийнято на службу на посаду інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Вінниці Департаменту патрульної поліції.
05 жовтня 2016 року поліцейський Хомин Ю. Р., перебуваючи на службі, керуючи службовим автомобілем марки «TOYOTA PRIUS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Немирівське шосе у м. Вінниці, виконуючи невідкладне завдання, перед початком виконання маневру не переконався в його небезпеці, пересік подвійну суцільну лінію розмітки і внаслідок цього допустив зіткнення з автомобілем марки «FORD FOCUS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області, яка змінена постановою апеляційного суду Вінницької області від 12 грудня 2016 року в частині накладення адміністративного стягнення, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2017 року, частково зміненим постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року, стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 42 814 грн 46 к.
22 лютого 2019 року з рахунку Департаменту патрульної поліції Державною казначейською службою України здійснено безспірне списання 42 814 грн 46 к. на користь ОСОБА_2 .
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2021 року провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Ухвала суду мотивована тим, що спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, просив ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що у цій справі не підлягає доведенню оцінка правомірності дій поліцейського, яким вже надана відповідна правова кваліфікація судовими рішеннями, що набрали законної сили, а лише стягнення шкоди у порядку регресу, а тому спір носить приватноправовий характер.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Судом встановлено, що 05 жовтня 2016 року поліцейський ОСОБА_1 , перебуваючи на службі. керуючи службовим автомобілем марки «TOYOTA PRIUS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Немирівське шосе у м. Вінниці, виконуючи невідкладне завдання, перед початком виконання маневру не переконався в його небезпеці, пересік подвійну суцільну лінію розмітки і внаслідок цього допустив зіткнення з автомобілем марки «FORD FOCUS», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області, яка змінена постановою апеляційного суду Вінницької області від 12 грудня 2016 року в частині накладення адміністративного стягнення, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2017 року, частково зміненим постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року, стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 42 814 грн 46 к.
22 лютого 2019 року з рахунку Департаменту патрульної поліції Державною казначейською службою України здійснено безспірне списання 42 814 грн 46 к. на користь ОСОБА_2 .
Предметом спору у справі є стягнення у порядку регресу понесених позивачем витрат на відшкодування матеріальної шкоди, завданої під час дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої інспектором патрульної поліції Хомином Ю. Р. під час перебування на службі.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію»).
Зазначеними нормами права передбачено, що служба в поліції є публічною службою.
Таким чином, відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції у зв`язку з відшкодуванням шкоди внаслідок ДТП у період здійснення ним повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій поліцейського.
Питання щодо матеріальної відповідальності поліцейських станом на час виникнення спірних правовідносин (05 жовтня 2016 року) були врегульовані Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджено постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23 червня 1995 року (втратило чинність на підставі Закону № 160-IX від 03 жовтня 2019 року, далі - Положення).
Зокрема, відповідно до абзацу 4 пункту 1 Положення дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.
У пункті 3 Положення передбачено, що відповідні особи несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.
У пунктах 10-12 Положення передбачені підстави обмеженої матеріальної відповідальності, а підстави повної та підвищеної матеріальної відповідальності - у пунктах 13-15 Положення.
У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди (пункт 31 Положення).
У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу вимог статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Спірні правовідносини виникли під час проходження ОСОБА_1 публічної служби, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Такий висновок узгоджується із висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 05 грудня 2018 року № 11-892апп18, від 12 грудня 2018 року № 14-481цс18 та від 13 лютого 2019 року № 14-524цс18.
Апеляційний суд відхиляє посилання департаменту патрульної поліції на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 760/15085/18, тому що правовідносини сторін у справі, що переглядається, та у справі № 760/15085/18 не є тотожними з огляду на предмет та правові підстави позову, тому що неправомірність дій відповідача у справі № 760/15085/18 була встановлена вироком суду, що набрав законної сили.

Натомість Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 березня 2021 року у справі № 379/756/19, у якій предмет та підстави позову за своєю правовою природою співпадають з предметом і підставами позову у справі, що переглядається, зробив такий самий висновок, про те, що спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не є істотними, не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про закриття провадження у справі.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2021 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: Т. Б. Сало

Т. М. Шемета