ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2154/22 Справа № 202/1792/21 Суддя у 1-й інстанції - Ісаєва Д. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібро-Трейд" на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібро-Трейд" до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року позивач звернувся до суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був прийнятий на посаду комірника до ТОВ «Лібро-Трейд» з 31.07.2020 року на підставі наказу №20/07-30К від 30.07.2020 року з випробувальним терміном на 1 місяць.

30.07.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лібро-Трейд» було створено комісію по передачі товарно-матеріальних цінностей від комірника ОСОБА_2 до ОСОБА_1

31.07.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лібро-Трейд» було укладено угоду про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків на складі за адресою: АДРЕСА_1 .

На початку вересня 2020 року камера відеоспостереження зафіксувала, що відповідач без господарської потреби виносив ТМЦ із приміщення складу.

З метою встановлення залишків ТМЦ на складі та їх відповідності даним складського обліку у ТОВ «Лібро-Трейд» було створено комісію з інвентаризації. За наслідками інвентаризації комісією складено Акт з 02.11.2020 року по 04.11.2020 року, згідно якого кількість нестачі ТМЦ склала 1840,07 кг. Із зазначенням нестачі та позиціями товарів.

Згідно довідки бухгалтера інвентаризації цінностей на складі вартість нестачі товарів, ввірених під особисту матеріальну відповідальність ОСОБА_3 склала 46031,70 грн.

28.09.2020 року відповідач не вийшов на роботу і до моменту звільнення на робоче місце не з`являвся.

Враховуючи, що комірник ОСОБА_1 не надав пояснень щодо обставин відсутності ТМЦ, його було звільнено з посади на підставі п.2 ст.41 КЗпП внаслідок винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Враховуючи зазначене, відповідач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 46031,70 грн та судові витрати у справі.

Заочним рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2021 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібро-Трейд" до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лібро-Трейд" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу ТОВ «Лібро-Трейд» №20/07-30К про введення в штатний розклад другої посади комірника та прийняття на роботу ОСОБА_1 : введено в штатний розклад підприємства ще одну посаду комірника з 31.07.2020 року; ОСОБА_1 прийнято на посаду комірника з випробувальним терміном один місяць з 31.07.2020 року.

Того ж дня, 30.07.2021 року Наказом №31/07-20 підприємства про прийняття та передачу ТМЦ на складі підприємства, створено комісію по передачі товарно-матеріальних цінностей від комірника ОСОБА_2 до ОСОБА_1

31.07.2020 року між ТОВ «Лібро-Трейд» в особі директора Тимошенко Є.Ю. та ОСОБА_1 укладено договір про повну матеріальну відповідальність працівника. Умовами укладеної угоди передбачено, крім іншого, що вона діє впродовж всього часу роботи із ввіреними комірникові матеріальними цінностями підприємства.

Наказом №07/10-20К від 07.10.2020 року ОСОБА_4 звільнено з посади комірника на підставі п.3 ст.41 КЗпП за втратою довіри, 07.10.2020 року. Створено комісію дня детальної інвентаризації залишків товарно-матеріальні цінності на складі ТОВ «Лібро-Трейд» за адресою: м.Дніпро, вул.Автопаркова, 7. Головному бухгалтеру оформити результати інвентаризації у відповідності до вимог діючого законодавства та надати на затвердження директору. Ознайомити ОСОБА_1 з результатами інвентаризації.

Згідно Акту інвентаризації ТМЦ, проведеної за період з 02.11.2020 року по 04.11.2020 року комісією встановлено нестачу матеріальних цінностей 1840,07 кг. Акт підписаний членами комісії.

Згідно довідки бухгалтера інвентаризації цінностей на складі вартість нестачі товарів з 02.11.2020 року по 04.11.2020 року склала 46031,70 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом частин першої, другої та четвертої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику.

У статті 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Стаття 134 КЗпП України передбачає випадки, за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зокрема пункт 1 цієї статті зазначає, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Як роз`яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, посада комірника, яку обіймав ОСОБА_1 входить до цього Переліку.

Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП).

Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина, виражена у формі умислу або необережності».

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", дано роз`яснення, що суддя незалежно від обставин справи має, зокрема, вирішити питання про подання сторонами або про витребування доказів про винне порушення працівником обов`язків за трудовим договором і наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила, час її виникнення, пояснень працівника, актів і доповідних записок службових осіб, матеріалів службових перевірок, вироку суду чи постанови органу розслідування, наказу за результатами перевірки даного випадку, висновків компетентних органів або експертизи про допущені порушення і причини шкоди, документів про коло трудових обов`язків працівника. Тобто на працівника покладається матеріальна відповідальність у розмірі шкоди, яка заподіяна з вини працівника, яка повинна доводитись наявністю доказів порушення трудової дисципліни, вчиненням протиправних та інших дій, направлених на заподіяння шкоди.

В обґрунтування розміру завданої шкоди представник позивача посилається на Акт інвентаризації ТМЦ, проте на момент звільнення ОСОБА_1 07.10.2020 року інвентаризація МТЦ не була проведена, а проведена лише за період з 02.11.2020 року по 04.11.2020 року, що більше ніж через місяць після звільнення відповідача та за його відсутності.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, в супер зазначених вимог законодавства, позивачем не було надано до суду першої та апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів винних та протиправних дії (бездіяльності) відповідача та причинного зв`язку між такою діяльністю (бездіяльністю) та наслідками у формі нестачі, не надано достатніх доказів, який підтверджували б, що саме з вини відповідача була заподіяна матеріальна шкода.

Доводи скарги викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного перегляду справи.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібро-Трейд" залишити без задоволення.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: