ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/621/21 Номер провадження 22-ц/814/348/22Головуючий у 1-й інстанції Шарова-Айдаєва О. О. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого Гальонкіна С.А.,

суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Грибовода Віталія Васильовича на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2021 року, ухвалене в смт. Нові Санжари у складі головуючого-судді Шарової-Айдаєвої О.О., повний текст рішення складено 01 листопада 2021 року у справі №542/621/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до місцевого суду із вказаним позовом.

Остаточно визначивши позовні вимоги, прохало стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 490935510 від 25 лютого 2015 року в розмірі 14093 грн 01 коп., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2270 грн та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 лютого 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 490935510, відповідно до якого сума кредиту складала 3076 грн 04 коп.

28 січня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» укладено Договір факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСІТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № 490935510 від 25 лютого 2015 року.

В свою чергу 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № 490935510 від 25 лютого 2015 року.

Вказувало, що ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Також зазначало, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена.

На момент подачі позову відповідач продовжувала ухилятися від виконання своїх зобов`язань.

Загальний розмір заборгованості складає 14093 грн 01 коп., та складається з інфляційних втрат в розмірі 534,14 грн, 3% річних в розмірі 236 грн 04 коп., заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) 2617 грн 86 коп., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 3 304 грн 98 коп., заборгованості з пені 7 400 грн.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2021 року позов ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» суму заборгованості за кредитним договором № 490935510 від 25 лютого 2015 в розмірі 14093 грн 01 коп., 3% річних 236 грн 04 коп., інфляційних витрат 534 грн 14 коп., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 3304 грн 98 коп., пені 7400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» понесені витрати на сплату судового збору в сумі 2270 грн 00 коп. В стягненні витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Грибовод В.В., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обгрунутвання апеляційної скарги вказував, що позов не містить належного доказу, що право вимоги за кредитним договором між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал», відсутній реєстр кредитних договорів, право вимоги щодо яких перейшло до нового кредитора. Тобто позивачем не надано доказів, що він має право вимоги до ОСОБА_1 у зв`язку з чим позов не підлягає до задоволення у повному обсязі.

Вказував, що позивачем не надано оригінали письмових доказів, однак суд взяв їх до уваги, що на думку апелянта є порушенням процесуального права.

Також вказував, що суд взяв до уваги остаточне повернення кредиту 26 лютого 2019 року, проте не врахував, що строк позовної давності спливає окремо по кожному періодичному платежу.

Зазначав, що між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір із графіком погашення кредиту, який передбачає щомісячну виплату з 25 лютого 2015 року по 25 лютого 2019 року, а ТОВ «Вердикт капітал» звернулось до суду 15 квітня 2021 року, пропустивши строк позовної давності до вимог раніше квітня 2018 року.

У зв`язку з цим прохає застосувати строк позовної давності як до суми основного боргу, відсотків і комісії, так і до суми передбачених ст. 625 ЦК України.

Вказував, що кредитний договір не містить відповідальності у вигляді пені, у зв`язку з чим такі позовні вимоги безпідставні.

Також вказував, що в силу п.15 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» вказує на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, яке прохав залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вирішити питання судових витрат.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч. ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 490935510, відповідно до умов якого сума кредиту складає - 3076 грн 04 коп. (пункт 2.1), дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків є 26.02.2019 (т. 1 а.с. 12).

Сторонами кредитного договору також підписаний додаток до кредитного договору графік платежів та розрахунок вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с. 13-14).

28 січня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» укладено Договір факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА (т. 1 а.с. 20-30), відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору (Додаткова угода від 29 січня 2019 до договору факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА від 28 січня 2019).

На виконання відповідного договору факторингу складений акт приймання-передачі реєстру боржників від 28 січня 2019 (т. 1 а.с. 32,) та додаток 1-1 до договору факторингу від 28 січня 2019) (т. 1 а.с. 46-49), з якого вбачається, що ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги за договором кредиту в тому числі щодо договору, який укладений із ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 47).

Таким чином ТОВ «ФК «ВЕСТА» отримало право грошової вимоги до відповідача, а АТ «Альфа-Банк» втратив таке право.

29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору (Додаткова угода від 30 січня 2019 до договору відступлення прав вимоги № 29-01/19/2 від 29 січня 2019).

На виконання відповідного договору факторингу складений акт приймання-передачі реєстру боржників від 29 січня 2019 (т. 1 а.с. 44), в якому вказано, що первісний кредитор (ТОВ «ФК «ВЕСТА») передав, а новий кредитор (ТОВ «Вердикт Капітал») отримав право вимоги, детальний опис складових наведений в Додатку № 1-1- до Договору, також первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників первісного кредитора від 29 січня 2019 на компакт-диску, складений за формою згідно з додатком № 1-2 до Договору.

В той же час, згідно з додатком до договору відступлення права вимоги № 29-01/19/2 від 29 січня 2019 (т. 2 а.с. 4-6), вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за договором кредиту в тому числі щодо договору, який укладений із ОСОБА_1 , порядковий номер 2965 (т. 2 а.с. 5).

Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» втратив такі права.

З матеріалів справи вбачається, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена.

При ухваленні оскаржуваного судового рішення про задоволення позову, місцевий суд виходив із того, що відповідач не виконала свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором, позивач внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти, відсотки та пеню.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, згідно положень статті 625 ЦК України.

Таким чином, як позичальник, так і боржник зобов`язані виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та чинного законодавства.

Так, матеріалами справи установлено, що 25 лютого 2015 року між ПАТ "Альфа-банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №490935510, відповідно до п. 2.1, 2.2 якого, сума кредиту становить 3076,04 грн процентна ставка за користування кредитом 39,9 % річних, тип процентної ставки - фіксована, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 26 лютого 2019 року.

У статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Також, як зазначено вище 28 січня 2019 року між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "ФК "ВЕСТА" укладений договір факторингу №2019-1АБ/ВЕСТА (т. 1 а. с. 20-30), 29 січня 2019 року між ТОВ "ФК "ВЕСТА" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладений договір відступлення прав вимоги №29-01/19/2.

Доводи апелянта стосовно того, що позивач не надав суду доказів, що він має право вимоги до ОСОБА_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки згідно даних витягу з Додатку 1-1 Договору відступлення права вимоги №29-01/19/2 від 29 січня 2019 року ТОВ "Вердикт Капітал" набуло права вимоги за кредитним договором №490935510 від 25 лютого 2015 року (т. 2 а.с.4-6).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, аналізуючи зазначені норми права та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, станом на 27 травня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ "Вердикт Капітал" за тілом кредиту становила 2617,86 грн.

Відтак, з урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, яка є саме заборгованістю за тілом кредиту, оскільки після пред`явлення вимоги про повернення коштів, позивач має право на отримання від позичальника заборгованості за тілом кредиту, наданого ОСОБА_1 та нею не повернутим.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, зі змісту позову вбачається, що позивач прохає стягнути з відповідача на свою користь суму відсотків на дату відступлення права вимоги в 3304,98 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 3304,98 грн, який зроблений ТОВ «Вердикт Капітал» та наданий до суду.

Також, ТОВ "Вердикт Капітал" заявлялась вимога про стягнення з ОСОБА_1 236,04 грн заборгованості 3% річних та 534,14 інфляційних збитків.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц (14-318цс18).

З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Як убачається наданого позивачем розрахунку заборгованості по відсотках, останнім нараховувалась ОСОБА_1 заборгованість за період з 27 травня 2018 року по 27 травня 2021 року, що є неприпустимим з урахуванням наведеного, вище, оскільки у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, після закінчення строку договору.

Окрім того, з аналізу наведених вище норм закону, вбачається, що право на застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних у кредитора виникає саме з моменту закінчення строку дії договірних правовідносин, тобто, у даному випадку з 27 лютого 2019 року.

При цьому, надані до позову ТОВ "Вердикт Капітал" розрахунки суми стягнень інфляційних втрат та 3 % річних, здійснені за період з 27 травня 2018 року, що є помилковим.

Також апеляційний суд враховує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 (зі змінами) «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» встановлено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин

Відповідно до п.15 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Відтак, до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Вердикт Капітал" підлягає сума 3 % річних за період з 27 лютого 2019 року по 11 березня 2020 року в сумі 81,51 грн.

Вказана сума боргу розрахована за формулою: сума боргу * 3 * кількість днів прострочення/365/100.

Окрім того, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума інфляційних втрат за період з 27 лютого 2019 року по 11 березня 2020 року у розмірі 63,03 грн.

Індекси інфляції за відповідний період:

-за 2019 рік - березень - 100,90, квітень 101,00, травень 100,70, червень 99,50, липень 99,40, серпень 99,70, вересень 100,70, жовтень 100,70, листопад 100,10, грудень-99,80

-за 2020 рік - січень 100,20, лютий 99,70.

Розрахунок: 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% = 102,408%

Відтак, сума інфляційних втрат становить 2 617,86 грн (сума боргу) ? 102,408% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 617,86 грн. (сума боргу) = 63,03 грн.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Так, ТОВ "Вердикт Капітал" надано розрахунок суми пені станом на 29 січня 2019 року, розмір якої визначено в 7400,00 грн, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Вердикт Капітал", оскільки відповідачем порушено виконання зобов`язання.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу, що вимоги про стягнення заборгованості за пенею в сумі 7400,00 грн до задоволення не підлягають, оскільки належним чином не доведені та не встановлені, відповідного розрахунку, щодо обґрунтованості вказаних сум не надано.

Доводи апелянта про застосування строку позовної давності апеляційний суд відхиляє та погоджується із висновком місцевого суду про те, що підстав для застосування строку позовної давності у відповідних правовідносинах не має виходячи із наступного.

Згідно з п.п. 2.3 кредитного договору № 490935510 від 25 лютого 2015 року, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків 26 лютого 2019 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (стаття 257 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Оскільки, умовами кредитного договору № 490935510 від 25 лютого 2015 року визначено строк його повного погашення (остаточного повернення) до 26 лютого 2019 року, то перебіг трирічного строку позовної давності щодо остаточного погашення кредиту розпочався 26 лютого 2019 року та на момент звернення позивача до суду (15 квітня 2021 року) не закінчився.

З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду та часткове задоволення позову ТОВ «Вердикт Капітал»

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно положень Закону України "Про судовий збір" при зверненні ТОВ "Вердикт Капітал" до суду з даним позовом підлягав сплаті судовий збір в сумі 2270,00 грн, а за подання апеляційної скарги апелянт сплатив - 3405,00 грн.

Беручи до уваги викладене та те, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову на суму 6067,38 грн з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає стягненню судовий збір в сумі 982,91 грн.

В свою чергу з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 1930,6 грн.

Ураховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що з ТОВ «Вердикт Капітал» необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 920,69 грн сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну представника ОСОБА_1 адвоката Грибовода Віталія Васильовича задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2021 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» ( 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, код ЄДРПОУ - 36799749) суму заборгованості за кредитним договором № 490935510 від 25 лютого 2015 року в розмірі 6067 грн 38 коп. (шість тисяч шістдесят сім гривень тридцять вісім копійок), що складається із заборгованості за тілом кредиту 2617 грн 86 коп. (дві тисячі шістсот сімнадцять гривень вісімдесят шість копійок), 3% річних 81 грн 51 коп. (вісімдесят одна гривня п`ятдесят одна копійка), інфляційних витрат 63 грн 03 коп. (шістдесят три гривні три копійки), заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 3304 грн 98 коп. (три тисячі триста чотири гривні дев`яносто вісім копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» ( 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, код ЄДРПОУ - 36799749) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 920 грн 69 коп. (девятсот двадцять гривень шістдесят дев`ять копійок).

В частині стягнення пені у розмірі 7400 грн (сім тисяч чотириста гривень) - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 03 березня 2022 року.

Головуючий: С. А. Гальонкін

Судді: О.Ю. Кузнєцова

Л.М. Хіль