Справа № 513/951/21
Провадження № 2/513/49/22
Саратський районний суд Одеської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2022 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., представника позивачки адвоката Реу Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Реу Руслана Васильовича до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В С Т А Н О В И В:
13 жовтня 2021 року представник позивачки адвокат Реу Р.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 ; зняти її з реєстраційного обліку в зазначеному будинку та стягнути судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що позивачка є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В 2019 році між сином позивачки ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб та з того час відповідачка зареєстрована у зазначеному будинку. 02 грудня 2020 року шлюб між сином позивачки та відповідачкою було розірвано, та з 2019 року відповідачка в будинку не проживає, комунальні платежі не сплачує. Факт реєстрації відповідачки в зазначеному будинку порушує право позивачки на вільне розпорядження і користування майном. В добровільному порядку відповідачка відмовляється знятися з реєстрації.
Представник позивачки адвокат Реу Р.В. в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, надав згоду на заочний розгляд справи.
Відповідачці ОСОБА_2 судові виклики надсилались за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку та за місцем її фактичного проживання. Однак, судові виклики на 21 грудня 2021 року на 09:00 годину, на 07 лютого 2022 року на 11:00 годину, 02 березня 2022 року на 09:00 годину повернулись з відмітками, що вона за вказаними адресами відсутня (а.с. 46, 49, 79, 92).
Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідачка викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с. 88).
Отже, відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин та не подала відзив, а позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи.
За положеннями ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до частини 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Частинами 1, 2 ст. 281 ЦПК України встановлено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов висновку про наявність умов для заочного розгляду даної справи та ухвалив заочне рішення.
Вислухавши представника позивачки, свідка ОСОБА_4 , дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з договором купівлі-продажу від 09 жовтня 2006 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області за реєстровим номером 2484, власником житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 (а.с. 9-11, 12).
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , який перебував у шлюбі з ОСОБА_2 .
З копії домової книги вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживає та власником будинку є ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її невістка, яка зареєстрована в будинку з 03.10.2019 року (а.с.13-16).
02 грудня 2020 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 . Після державної реєстрації розірвання шлюбу прізвище дружини ОСОБА_6 (а.с. 18).
З довідок Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області за № 1076, № 1077 від 23.09.2021 року, та акту матеріально-побутового обстеження умов проживання, складеного комісією Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23 вересня 2021 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , але з 2019 року за вказаною адресою не проживає (а.с. 17, 19, 20).
Листом центру надання адміністративних послуг Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23.09.2021 року за № 08-09/56 позивачці ОСОБА_1 відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 (а.с.21).
Свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що відповідачка - його колишня невістка, з якою його син ОСОБА_7 розірвав шлюб у 2020 році. Відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає з 2019 року, працює за кордоном, створила нову сім`ю.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.
У пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.
У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 , проте в даному житловому приміщенні не проживає без поважних причин з 2019 року, тобто понад один рік, її особистих речей в будинку немає, участі в оплаті комунальних послуг не приймає. Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
За таких обставин вимоги позивачки щодо примусового зняття відповідачки з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню.
Таким чином, ухвалене судом рішення про позбавлення користування житловим приміщенням є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації.
Згідно до ст. 141 ЦПК з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 гривень (а.с. 1).
Керуючись ст.ст. 2-15, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Реу Руслана Васильовича до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 .
В задоволенні решти позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто Саратським районним судом за заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після складення повного рішення, а відповідачем - протягом тридцяти з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Тарутинським РВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий 27 березня 2018 року органом 1211, РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Суддя А. І. Бучацька