РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого- судді Косіциної В.В.,
за участі секретаря судового засідання Левченко К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засіданні у м. Одесі позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів
ВСТАНОВИВ:
03 червня 2021 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що з 29.08.2017 року по 03.07.2019 року він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду був розірваний.

Під час шлюбу між сторонами народилась донька ОСОБА_3 , на користь якої рішенням суду від 04.11.2020 року стягнуто аліменти у розмірі ј частини доходу.

Крім того, з 21 серпня 2012 року по вересень 2015 року він перебував з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2015 року був розірваний.

В період шлюбу з ОСОБА_4 у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю.

Позивач зазначав, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2015 року з нього на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були стягнуті аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стверджував, що на момент прийняття 04.11.2020 року Приморським районним судом м. Одеси рішення про стягнення з нього аліментів він вже мав 2 дітей та його життєві обставини змінились, тому він не має можливості виплачувати аліменти у розмірі ј частки від усіх його доходів на утримання сина, оскільки з ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього та ОСОБА_7 народився син ОСОБА_8 , які перебувають на його утриманні. Стверджував, що на його утриманні також перебуває мати його цивільної дружини ОСОБА_9 , яка не працює, так як здійснює догляд за непрацездатним сином ОСОБА_10 , який є інвалідом та страждає ДЦП.

Крім того, ні він, ні його цивільна дружина власного житла не мають, тому вони орендують квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за яку він щомісячно сплачує арендну плату у розмірі 6000,00 грн. та витрати за спожиті комунальні послуги.

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_4 батько його цивільної дружини ОСОБА_7 , помер, а інших членів родини, які б могли надати їм матеріальну допомогу не має.

Зазначав, що він також має проблемі зі здоров`ям, оскільки хворів на туберкульоз, внаслідок чого повинен проходити щорічні обстеження та підтримувати терапію. Крім того, на даний час він не працює, оскільки був змушений написати рапорт та звільнитися зі служби в УПП.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з нього аліменти на користь ОСОБА_11 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/6 частки від усіх доходів, щомісяця до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

16 серпня 2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

20.09.2021 року від відповідачки до суду надійшли заперечення на позов про зменшення розміру аліментів, в яких просила позов залишити без задоволення, посилаючись на те, що твердження позивача є неспроможними, так як дохід він отримує, та витрачає не на аліменти, а на свої власні потреби. Позивач ухиляється від сплати аліментів, має борг станом на липень 2021 року 30900 грн.

12.10.2021 року згідно протоколу судового засідання було закрито підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті.
01 листопада 2021 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на заперечення на позовну заяву про зменшення розміру аліментів, оскільки вважає, що наведені у відзиві доводи жодним чином не спростовують обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання з`явилася, позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2015 року з позивача на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були стягнуті аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 було розірвано.

Встановлено, що 29 серпня 2017 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 , актовий запис № 2043, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 13).

Від даного шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_12 народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 14). Дитина проживає з матір`ю.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 було розірвано (а.с. 15).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2020 року з позивача на користь ОСОБА_13 на утримання доньки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 були стягнуті аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 16).

В судовому засіданні становлено, що на даний час позивач проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 .

Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 17).

Представник позивача наполягав на тому, що разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проживають мати ОСОБА_7 - ОСОБА_9 та її брат - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , який є дитиною-інвалідом.

Встановлено, що ОСОБА_9 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_15 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 24).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_15 , який є батьком ОСОБА_9 та допомагав в утриманні, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.23).

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 проходив службу у Департаменті патрульної поліції на посаді поліцейського взводу №2 роти №1 батальону №1 полку (а.с. 52).

23 березня 2021 року ОСОБА_1 на підставі наказу №232 о/с від 18 березня 2021 року був звільнений зі служби поліції (а.с. 18).

Встановлено також, що в Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/14791/20, який видав Приморський районний суд м. Одеси від 29 грудня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_14 (а.с. 40-41).

Відповідно до розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 27.08.2021 року розмір заборгованості ОСОБА_1 із сплати аліментів за період з 01.09.2019 року по 01.08.2021 року складає 30896,97 грн. (а.с. 42,43).

15.09.2020 року відповідач ОСОБА_2 приступила до виконання службових обов`язків старшого інспектора сектору моніторингу та аналітичного забезпечення УШІ в Одеській області, після чого 11.01.2021 була переведена на посаду старшого інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області.

Також відповідачем через те, що не має власного житла, 01.09.2020 було укладено договір про оренду житла з ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_2 , за яким вона сплачує орендну плату у розмірі 6000 грн. та комунальні послуги. У подальшому договір було продовжено ще на рік (а.с. 47-55).

Відповідач вказує, що з вересня 2020 року малолітня ОСОБА_3 відвідує дитячий садочок, який щомісяця оплачується (а.с. 56-59).Усе необхідне для розвитку дитини, забезпечення харчуванням, одягом, взуттям, лікування та іншими необхідними речами покладається на неї.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року встановлено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст.150, 180СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З змісту п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» "вбачається, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Статтею 182 СК України передбачено, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народився син від іншого шлюбу з ОСОБА_7 , з якою на даний час позивач проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Зі змісту постанови Верховного суду від 16 вересня 2020 року по справі N 565/2071/19 вбачається, що ст. 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про державний бюджет на 2021 рік" прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2021 року становить 2395,00гривень, з 01 липня - 2510,00 гривні, з 01 грудня 2618,00 гривень.

Суд вважає, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами погіршення свого майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від спільного проживання з ОСОБА_7 та наявності на утриманні дитини від попереднього шлюбу з ОСОБА_4 .

При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивач фактично аліменти на доньку ОСОБА_17 не сплачує та має велику заборгованість.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Враховуючи встановлені судом обставини, які стосуються матеріального стану відповідача, розміру витрат, які несе відповідач на утримання дитини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, а також те, що позивач зобов`язаний також надавати матеріальну допомогу й іншим своїм дітям, суд вважає, що позивач має можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі ј частини з усіх його доходів.

Посилання позивача в процесі судового розгляду на те, що розмір аліментів, які стягнуті з нього на утримання доньки є занадто великими, суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що належне утримання дитини не є правом батька, а є його обов`язком.

Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.

Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому.

Отже за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина, задоволенню не підлягають.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2020 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітніх дітей, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та суперечитиме її інтересам.

Відповідно до висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими.

В цьому контексті зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).

В процесі судового розгляду позивач не надав суду доказів на підтвердження свого працевлаштування та розміру щомісячного доходу.

Суд вважає, що працевлаштування позивача це його особисте право, але оплата позивачем орендної плати за квартиру в розмірі 6000,00 грн. в місяць, свідчить про те, що він має дохід.

Що стосується доводів про те, що на утриманні позивача знаходяться родичі його цивільної дружини, суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що у ОСОБА_9 з її сином ОСОБА_10 інша сім`я, яка має свій дохід, а доказів витрат на утримання саме цих осіб, окрім посвідчень статусу таких осіб, позивач не надав.

Крім того, посилання позивача на систематичне проходження обстежень через минулу хворобу на туберкульоз, в даному випадку, не може бути достатньою підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

Поряд з цим, доказів таких обстежень та відповідних витрат на лікування, позивач не представив суду.

За таких обставин, позивач зобов`язаний забезпечувати належне утримання своїх дітей, за яких він відповідає, шляхом працевлаштування або іншим способом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, враховуючи найкращі інтереси дитини позивача, власністю яких і є аліменти, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір позивачу не повертається.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 82, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 09 березня 2022 року.
Суддя Косіцина В.В.

23.02.22