Справа № 461/8112/21
пр.№ 2/464/570/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.03.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 461/8112/21

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

позивач ОСОБА_2

відповідач Львівська міська рада

вимоги: стягнення коштів

Обставини справи

Представник позивачів адвокат Галайський О.В. від імені та в інтересах позивачів звернувся до Галицького районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по 100 000 грн, покликаючись на проведення ремонтно-відновлювальних робіт нежитлового приміщення, яке витребувано у позивачів за рішенням суду.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 04 жовтня 2021 року справу з урахуванням правил виключної підсудності (ст.30 ЦПК України) передано на розгляд Сихівського районного суду м.Львова.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою судді від 01 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представником позивачів заявлено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

За приписами ч.6 ст.279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.4 ст.10 ЦПК України).

Суд ураховує практику Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру проваджень у судових органах у контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не в кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини», заява № 8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі «Варела Ассаліно проти Португалії», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право керуватися міркуваннями ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про проведення публічного розгляду справи

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Наведене викладено в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 668/13907/13-ц, від 14 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц.

Характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи, а тому, зважаючи на відсутності необхідності виклику сторін для надання пояснень з огляду на обставини справи, у клопотанні про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін слід відмовити. Клопотання не обґрунтовано необхідністю учасників справи бути присутніми у судовому засіданні з розгляду справи щодо стягнення коштів, адже всі доводи та заперечення вправі викласти у письмовому вигляді, що ними і зроблено. Сторонами реалізовано права на висловлення своїх аргументів щодо доводів/ заперечень іншої сторони.

Відповідачем відзиву не подано, утім заявлено клопотання про залишення позовної заяви без руху.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 вересня 2021 року за № 276527061 право комунальної власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 238,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) 07 серпня 2020 року зареєстровано за територіальною громадою м.Львова в особі Львівської міської ради на підставі рішення Сихівського районного суду м.Львова від 18 січня 2018 року та постанови Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2018 року у справі 464/231/17.

Позивачі звернулися до суду із вимогами до власника - відповідача про стягнення коштів, понесених унаслідок проведення ремонтно-відновлювальних робіт нежитлового приміщення, яке у них витребувано з незаконного володіння за рішенням суду.

Виходячи з приписів ч.3 ст.390 ЦК України, добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

У підтвердження заявлених вимог позивачами надано тільки наведений вище інформаційну довідку Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Аналізуючи такий єдиний письмовий доказ, суд не вважає його належним та достатнім, адже такий не підтверджує та не спростовує обставини, які підлягають доказуванню у справі про стягнення вартості ремонтно-відновлювальних робіт нежитлового приміщення. З такого неможливо встановити як сам факт проведення ремонтних робіт та понесення у зв`язку з цим відповідних витрат, так і те, що такі взагалі проводились позивачами як власниками, адже відомості про час перебування спірного приміщення у власності позивачів відсутні.

Інших доказів позивачами не надано.

З клопотанням про витребування доказів у передбачених законом випадках позивачі до суду не зверталися. При цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Підсумовуючи все наведене вище, позивачами, які користується правовою допомогою адвоката, не наведено фактичних даних та переконливо не доведено, що є їх процесуальним обов`язком, наявності правових підстав для стягнення з відповідача коштів.

Аналізуючи, передбачене ст.55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа указує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно із ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При розгляді даної справи судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорення відповідачем прав позивачів. Сам факт звернення позивачів до суду не свідчить про порушення їх прав, таке підлягає доказуванню у встановленому законом порядку.

Установивши дійсні обставини справи та проаналізувавши докази, суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, у матеріалах справи відсутні. Інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Суд вирішив справу за наявними матеріалами за відсутності відзиву відповідача (ч.8 ст.178 ЦПК України), що не звільняє позивачів від тягару доказування, адже принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження вимог/заперечень.

Розглядаючи клопотання представника позивачів щодо призначення судової будівельно-технічної експертизи, суд ураховує наступне.

За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 585/2892/15-ц висловлено правову позицію про те, що за загальним правилом експертиза призначається коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи та поданих доказів, при цьому особа, яка заявляє клопотання про призначення експертизи, повинна обґрунтувати та довести необхідність її призначення.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів щодо необхідності такого призначення.

З поданого клопотання не вбачається підстав для обов`язкового призначення судової будівельно-технічної експертизи. Стороною позивача не наведено переконливих доводів та доказів про необхідність призначення експертизи, виходячи з предмету та підстав позову. Доцільності призначення експертизи не встановлено, адже аргументи клопотання щодо здійснення на проведення ремонту приміщень ґрунтуються виключно на припущеннях та є голослівними.

Зважаючи на викладене, заявлене клопотання слід відхилити.

Щодо клопотання представника відповідача щодо залишення позовної заяви без руху, то таке не базується на вимогах цивільного процесуального законодавства та не узгоджується із такою засадою (принципом) цивільного судочинства як диспозитивність, визначену ст.13 ЦПК України. З урахуванням наведеного у даному клопотанні слід відмовити.

Судові витрати

У зв`язку із відмовою в позові судові витрати до відшкодування позивачам не підлягають (ст.141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні позову.

Судові витрати позивачів по сплаті судового збору залишити по понесеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3

відповідач Львівська міська рада, код за ЄДРПРОУ 04055896, м.Львів, пл.Ринок, 1

Повне судове рішення складено 09 березня 2022 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО