Справа №175/5292/21
Провадження № 2/204/1292/22
УХВАЛА

іменем України

09 березня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Книш А.В., розглянувши матеріали позовної заяви Асоціації «Власників житлових будинків «Золоті ключі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості , -

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2022 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом Асоціації «Власників житлових будинків «Золоті ключі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати щомісячних внесків у розмірі 25739,64 грн за утримання внутрішньо-квартальних інженерних мереж (адміністративно-управлінські витрати, витрати на прибирання та утримання території, обслуговування мереж інфраструктури, послуг КПП, резервного фонду, нарахувань за вивіз ТБВ, компенсації за водопостачання, відовідведення відповідно до приборів обліку кожного домоволодіння) та інфляційних втрат у розмірі 1722,23 грн.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянською Ж.М. від 04 січня 2022 року цивільну справу N175/5292/21 надіслано для розгляду за підсудністю до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська на підставі п.1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Дослідивши матеріали позовної заяви суд приходить до висновку про неможливість розгляду даної справи, надісланої за підсудністю Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з огляду на наступне.

Зі змісту ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року вбачається, що підставою для передачі матеріалів справи на розгляд Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська зазначена ч. 1 ст. 27 ЦПК України, а саме той факт, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

При цьому, в поданому до суду позові позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за утримання вказаних вище внутрішньо-квартальних інженерних мереж як з власників будинку в мікрорайоні «Золоті ключі» в смт Слобожанське, за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 30 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном (див. п. 7.36. постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19).

У пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» N 3 від 01 березня 2013 року судам роз`яснено, що до спорів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 Цивільного процесуального кодексу України) відносяться позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг за утримання внутрішньо-квартальних інженерних мереж в мікрорайоні "Золоті ключі" в смт Слобожанське (адміністративно-управлінські витрати, витрати на прибирання та утримання території, обслуговування мереж інфраструктури, послуг КПП, резервного фонду, нарахувань за вивіз ТБВ, компенсації за водопостачання, відовідведення відповідно до приборів обліку кожного домоволодіння).

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_2 , за власниками якого виникла заборгованість по оплаті за вказані послуги, знаходиться в межах територіальної юрисдикції Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17.

Таким чином, у зв`язку з тим, що на даний позов розповсюджується правило виключної підсудності, оскільки спір стосується заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна, саме Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області є належним судом для розгляду цього позову.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування їхніх функцій, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, тобто юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з конституційними положеннями, у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему судів загальної юрисдикції і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів. Цим Законом, зокрема, закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма з`явилась саме завдяки впливу ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття "суд, встановлений законом", входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Питання підсудності регулюються відповідними процесуальними кодексами. Зокрема, підсудність цивільних справ визначається відповідно до ст. ст. 26-32 ЦПК України. Встановивши загальні правила підсудності, законодавець, разом з тим, передбачив обставини, за яких участь судді у справі, віднесеної до компетенції, недопустима, зважаючи на неможливість забезпечити неупередженість суду. Отже, принцип законного судді є фундаментом правил підсудності, він являє собою суттєву гарантію правосуддя, забезпечення прав і свобод людини, відіграє роль судоустрійної засади, через його реалізацію досягається виконання завдань судочинства.

Зазначене розуміння принципу законного судді охоплюється також положеннями права на повноважний суд та включається до закріпленої у міжнародно-правових актах засади здійснення правосуддя судом, встановленим законом. Таким чином, є всі підстави розглядати як принцип організації судової влади і судочинства в Україні - здійснення правосуддя судом, встановленим законом. Вимога розгляду справи судом, встановленим законом, передбачає здійснення правосуддя спеціально створеним згідно з законом юрисдикційним органом - судом, який уповноважений на підставі норм вирішувати питання у межах його компетенції.

Таким чином, комплексне поняття «належний суд» включає в себе дві складові: суд як орган судової системи та суд як суддя чи декілька суддів, що становлять його склад. Тобто, належний суд у розумінні належного судового органу може бути позначений поняттям «компетентний суд», що використовується у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права, чи поняттям «повноважний суд», що застосовується Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Враховуючи те, що поняття «компетенція» є більш широким, доцільнішим є використання терміну "компетентний суд", під яким розуміється суд, наділений компетенцією розглянути ту чи іншу справу, яка підсудна даному суду, відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, компетентний суд є не окремим абстрактним поняттям, а набуває свого значення лише стосовно розгляду та вирішення певної справи чи категорії справ, підсудних цьому судові, саме тих справ, на які поширюється юрисдикція цього суду. Отже, компетентним судом є орган судової системи держави, наділений компетенцією здійснювати правосуддя (юрисдикцією) у справах, що відповідно до закону йому підсудні. Відповідно правом особи на компетентний суд є її нічим не обмежене та безумовне право звернутися до того суду судової системи держави, який наділений відповідною компетенцією щодо розгляду підсудної йому справи.

Системний аналіз наведеного свідчить про те, що розгляд справи судом з порушенням правил виключної підсудності, свідчить про те, що справа розглянута некомпетентним (неповноважним) судом.

Розгляд і вирішення справи неповноважним судом є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Враховуючи викладене суд вважає, що розгляд справи з порушенням правил виключної підсудності призведе до порушення права позивача на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, а тому вважає, що незважаючи на положення ст. 31 ЦПК України про недопустимість спорів про підсудність, справа має бути передана на розгляд суду встановленого закону за правилами виключної підсудності, а саме за місцезнаходженням нерухомого майна, що розташоване у Дніпровському районі Дніпропетровської області.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо виключної підсудності, а також той факт, що приймаючи до провадження вказану цивільну справу, суд позбавляє сторін провадження права на розгляд справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, суд приходить до висновку про необхідність повернення матеріалів вказаної справи для розгляду до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, як помилково надісланої. У даному випадку відсутній спір між судами про підсудність.

Згідно частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Керуючись статтею 31 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Асоціації «Власників житлових будинків «Золоті ключі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості повернути на розгляд Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: