ПОСТАНОВА

іменем України

22 лютого 2022 року м. Кропивницький

справа № 385/1220/21

провадження № 22-ц/4809/317/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Черненка В.В.

за участю секретаря судового засідання Гончар В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , Фермерське господарство «Лан»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2021 року у складі судді Венгрина М.В.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та Фермерського господарства «Лан» (далі по тексту ФГ «Лан») про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації права оренди землі.

В обґрунтування заявленого позову посилалося на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входила земельна ділянка, кадастровий номер :02:000:1018, площею 2,1897 га. 13 червня 2017 року відповідачеві ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку та зареєстровано право власності відповідача в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2021 року у справі №385/1049/20, яке набрало законної сили 06 квітня 2021 року, свідоцтво про право на спадщину від 13 червня 2017 року визнано недійсним та визнано за ОСОБА_1 право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на цю земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 41883502. У подальшому вона дізналась, що 16 квітня 2015 року державним реєстратором було зареєстровано договір оренди землі від 08 квітня 2015 року, укладений між її матір`ю - ОСОБА_3 та ФГ «Лан», номер запису 9393274, згідно з яким земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1018 передано ФГ «Лан» у строкове платне володіння та користування строком на 50 років. Вважає такий договір недійсним з тих підстав, що договір оренди укладений 08.04.2015, у той час коли ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та був підписаний представником ОСОБА_4 ОСОБА_2 в її інтересах на підставі довіреності від 14 вересня 2013 року. Вказувала, що зі смертю ОСОБА_4 чинність довіреності припинилась, оскільки припинились цивільні права і обов`язки довірителя, тому оспорюваний договір укладений за відсутності її вільного волевиявлення, що не відповідає вимогам ч.ч.2, 3 ст.203 ЦК України.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 08 квітня 2015 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1897 га, кадастровий номер :02:000:1018, розташованої на території Бандурівської сільської ради, укладений між ОСОБА_3 , від імені якої діяв ОСОБА_2 , та ФГ «Лан», та скасувати державну реєстрацію права оренди цієї земельної ділянки за ФГ «Лан», номер запису 9393274 від 16 квітня 2015 року, здійснену на підставі цього договору державним реєстратором Реєстраційної служби Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області Ганжею І.А.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2021 року позов задоволено частково. Скасовано державну реєстрацію за ФГ «Лан» договору оренди від 08 квітня 2015 року, проведену державним реєстратором Реєстраційної служби Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області Ганжею І.А. 16 квітня 2015 року щодо земельної ділянки площею 2,1897 га, кадастровий номер :02:000:1018, що належить на праві власності ОСОБА_1 . В іншій частині відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , направив заяву про розгляд справи без участі сторони позивача (а.а.163). Відповідачі причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що згідно з договором оренди землі від 08 квітня 2015 року, укладеним між ОСОБА_3 , від імені та інтересах якої виступає довірена особа - ОСОБА_2 , на підставі довіреності від 14 вересня 2013 року, та ФГ «Лан» сторони домовились про передачу в строкове платне володіння та користування земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:1018, розташованої на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району, площею 2,1897 га строком на 50 років зі сплатою орендної плати (а.с.18-19).

Довіреністю від 14 вересня 2013 року, посвідченою приватним нотаріусом Ульяновського нотаріального округу Веліховською Т. С., ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 передати в оренду належну їй земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:1018, за плату на умовах, які будуть визначені ним самостійно (а.с.43).

Відповідно до угоди про продовження договору оренди землі від 10.01.2018, укладеної між ФГ «Лан» та ОСОБА_2 , сторони за взаємною згодою продовжили термін дії договору оренди землі площею 2,1897 га, розташованої в с. Бандурове Гайворонського району, кадастровий номер :02:000:1018, у зв`язку зі зміною власника (а.с.20).

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2021 року у справі №385/1049/20 визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:1018, площею 2,1897 га, видане 13 червня 2017 року на ім`я ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_1 право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11-14).

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 03 липня 2014 року підтверджується, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 256035035, від 12 травня 2021 року власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1018 є ОСОБА_1 , підстава для державної реєстрації рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області № 385/1049/20 від 14 січня 2021 року (а.с.15).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №260209678 від 07 червня 2021 року земельна ділянка площею 2,1897 га, кадастровий номер :02:000:1018, власником якої є ОСОБА_1 , надана в оренду ФГ «Лан» на підставі договору оренди земельної ділянки від 08 квітня 2015 року, угоди про продовження договору землі від 10 січня 2018 року, речове право оренди зареєстровано 16 квітня 2015 року за №9393274 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 20726205 від 16 квітня 2015 року, строк дії 16 квітня 2067 року (а.с.16-17).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оспорюваний договір оренди є неукладеним, тобто таким, що не відбувся з тих підстав, що на час його укладення ОСОБА_2 не був уповноваженою особою на вчинення цих дій з огляду на припинення строку дії довіреності у зв`язку зі смертю довірителя. Доводи позовної заяви про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації договору оренди (запису про проведену державну реєстрацію), проведеної державним реєстратором Реєстраційної служби Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області Ганжею І.А. 16 квітня 2015 року щодо земельної ділянки площею 2,1897 га, яка належить ОСОБА_1 та розташована на території Бандурівської сільської ради Голованівського (раніше Гайворонського) району Кіровоградської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (стаття 19 ЦПК України).

Виникнення спірних правовідносин обумовлено наявністю між сторонами спору про право оренди на вказану вище земельну ділянку, оскільки, на думку позивачки державна реєстрація договору оренди землі порушує її права на користування та розпорядження зазначеною власністю.

Вказана вимога свідчить про приватноправовий характер спірних правовідносин, тому ця позовна вимога правильно заявлена в порядку цивільного судочинства та підлягає розгляду судом загальної юрисдикції.

Судом першої інстанції встановлено, що від імені орендодавця ОСОБА_3 при укладенні договору оренди земельної ділянки 08 квітня 2015 року діяв її представник ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 14 вересня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Ульяновського районного нотаріального округу Кіровоградської області Веліховською Т.С., зареєстрованою у реєстрі за номером 1823 (а.с.42-47).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Частина третя статті 244 ЦК України передбачає, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Пунктом шостим частини першої статті 248 ЦК України встановлено, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків.

Тобто, на момент укладення договору оренди 08 квітня 2015 року ОСОБА_2 не був уповноваженою особою на вчинення таких дій, оскільки його представництво за довіреністю припинилося у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову у цій частині суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обрання позивачем неефективного способу захисту в цій частині.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. До правочину, який не вчинено, не застосовуються наслідки недійсності.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справ №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/1772/15-ц.

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Встановлено, що договір оренди землі від 01 листопада 2007 року зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області Ганжею І.А. 16 квітня 2015 року, номер запису 9393274.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Власником спірної земельної ділянки кадастровий номер :02:000:1018 на час подання позову є ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 256035035 від 12 травня 2021 року.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Разом з тим, правильним є висновок суду, що реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою площею 2,1897 га, яка розташована на території Бандурівської сільської ради Голованівського (раніше Гайворонського) району Кіровоградської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Тому, реєстрація права оренди ФГ «Лан» на вищевказану земельну ділянку, у той час, коли договір оренди, як правочин, є неукладеним, не відповідає вимогам закону.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи викладене вище колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним та задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права.

Доводи апеляційної скарги, які стосуються необхідності застосування строків позовної давності до даних правовідносин, колегія суддів також відхиляє, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України)

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Верховним Судом наголошено, що вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Виходячи із заявлених позовних вимог апеляційний суд вважає правильним висновок суду про те, що даний позов, який полягає в усуненні перешкод власнику у користуванні та розпорядженні своїм майном, є негаторним, а тому на спірні правовідносини не розповсюджується позовна давність, оскільки особа, яка є власником нерухомого майна, не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. Негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17, від 19 серпня 2020 року у справі № 358/815/17.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2021 рокубез змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 березня 2022 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

В.В. Черненко