Провадження №2/522/2036/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, 3% річних та пені у розмірі 3% від суми невиконаного зобов`язання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив стягнути з відповідача суму у розмірі 17 151 533,00 грн. (сімнадцять мільйонів сто п`ятдесят одна тисяча п`ятсот тридцять три гривні 00 коп.) за неналежне виконання зобов`язання за договором позики від 10 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 2469, з яких 46 541,00 грн. (сорок шість тисяч п`ятсот сорок одна гривня 00 коп.) складає 3 відсотки річних від простроченої суми, 117 312,00 (сто сімнадцять тисяч триста дванадцять гривень 00 коп.) - сума інфляційних втрат, 16 987 680,00 (шістнадцять мільйонів дев`ятсот вісімдесят сім тисяч шістсот вісімдесят гривень 00 коп) пеня згідно договору позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10 липня 2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 2469. За цим договором позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 446 080,00 (чотириста сорок шість тисяч вісімдесят гривень 00 коп.), що в еквіваленті складає 54 400,00 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста доларів США), а відповідач зобов`язувався повернути зазначені кошти у строк до 10 липня 2014 року.

Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 10 липня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір, предметом якого виступило нерухоме майно, квартира за АДРЕСА_1 , загальною площею 112,2 кв.м., яка належала відповідачу. В цей же день 10 липня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до пункту 8 якого сторони договору визначили, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку, одним із наступних способів задоволення своїх вимог, про що іпотекодержатель сповіщає іпотекодавця шляхом надіслання останньому повідомлення: про перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, в рахунок виконання зобов`язань за договором позики або про продаж предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому законом, для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателем.

Надалі, оскільки відповідачем не були виконані зобов`язання, передбачені договором позики, 14 червня 2017 року позивач звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до укладеного договору купівлі-продажу було зареєстровано право власності за ОСОБА_3 .

Зазначений договір купівлі-продажу було оскаржено в судовому порядку ОСОБА_2 . Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2017 року по справі № 522/42443/17 відповідний договір було визнано недійсним. Постановою апеляційного суду Одеської області від 06 вересня 2018 року було змінено мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, в іншій частині залишено без змін. Відповідно до постанови Верховного Суду від 22 січня 2020 року по справі № 522/12443/17 було скасовано рішення судів попередніх інстанцій та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено.

Проте позивач зазначає, що оскільки через оскарження дійсності договору, ОСОБА_3 зареєстрував право власності на квартиру за АДРЕСА_1 , загальною площею 112,2 кв.м., лише 30 квітня 2020 року, на його думку звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем відбулось не раніше 22.01.2020 року з дня ухвалення рішення Верховним Судом по зазначеній вище справі.

У зв`язку з чим, позивач вважає, що, він має право на нарахування на суму боргу 3 відсотків річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також має право на стягнення суми пені у розмірі 3 відсотків від суми невиконаного зобов`язання, за кожний день прострочення за період з 07 вересня 2018 року по 21 січня 2020 року. При цьому позивач зазначає, що відповідачем не повернуто суму заборгованості у розмірі 40 000,00 (сорок тисяч) доларів США, а строк нарахування 3 відсотків річних, інфляційних втрат та пені має складати саме період часу з 07 вересня 2018 року по 21 січня 2020 року.

Обґрунтування та доказів визначеного розміру заборгованості у сумі 40 000,00 (сорок тисяч) доларів США позивач не наводить.

На підтвердження обґрунтованості своїх вимог позивач надав до суду договір позики грошей від 10 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрованого у реєстрі за № 2469, договір купівлі-продажу від 14 червня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрованого у реєстрі за № 1261, рішення Примосрького районного суду м. Одеси від 08 грудня 2017 року по справі № 522/12443/17-ц, постанову апеляційного суду Одеської області від 06 вересня 2018 року по цій же справі, довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та розрахунки. Інших документів позивачем надано не було.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 09 грудня 2020 року, справу розподілено для розгляду на головуючого суддю Свячену Ю.Б.

Ухвалою суду від 14 січня 2021 року провадження по справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17 лютого 2021 року.

У підготовче засідання 17 лютого 2021 року часники процесу не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Підготовче засідання відкладено на 25 березня 2021 року.

25 березня 2021 року до суду від представника відповідача Матушевської Т.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначив що відповідач із позовом не погоджується, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив представника відповідача обґрунтовано тим, що на забезпечення виконання зобов`язань, передбачених договором позики від 10 липня 2013 року, між позивачем та відповідачем в той же день було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 2470, а також договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 10 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 2472.

Згідно пункту 13 зазначеного договору, у зв`язку із передачею предмету іпотеки у власність іпотекодержателя за цим договором та у момент такої передачі, або у зв`язку з продажем предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, зобов`язання за договором позики вважаються виконаними, а також припиняється дія іпотечного договору.

Відповідач зазначає, що 14 червня 2017 року позивач реалізував предмет іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу, чим повністю задовольнив свої вимоги за договором позики.

В обґрунтування своїх доводів представник відповідача надав у якості доказів іпотечний договір від 10 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрованого у реєстрі за № 2470, а також договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 10 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 2472.

У підготовче засідання 25 березня 2021 року часники процесу не з`явилися. про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання. Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 25 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, 3% річних та пені у розмірі 3% від суми невиконаного зобов`язання залишено без руху.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, було продовжено розгляд справи та призначено підготовче засідання на 03 серпня 2021 року.

У підготовче засідання 03 серпня 2021 року учасники процесу не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Підготовче засідання відкладено на 03 листопада 2019 року.

У період з 30 серпня 2021 року по 20 вересня 2021 року, суддя Свячена Ю.Б. знаходилася у відпустці.

У зв`язку зі знаходженням судді Свяченої Ю.Б. у відпустці, підготовче провадження відкладено на 09 листопада 2021 року.

У підготовче засідання 09 листопада 2021 року з`явилися представник позивача ОСОБА_1 та представник відповідача Матушевської Т.О. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Протокольною ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 13 грудня 2021 року.

У судове засідання 13 грудня 2021 року учасники процесу не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 19 січня 2022 року.

У судове засідання 19 січня 2022 року з`явився представник позивача. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Неявка відповідача у судове засідання визнана неповажною Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що в 2017 році предмет іпотеки, а саме квартира АДРЕСА_1 , була продана ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи було прийнято після смерті ОСОБА_3 , представнику позивача не відомо. Розгляд справи відкладено на 07 лютого 2022 року.

У судове засідання 07 лютого 2022 року з`явився представник відповідача. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Представником відповідача 07 лютого 2022 року була подана заява, про застосування наслідків спливу позовної давності. В обґрунтування поданої заяви представник відповідача зазначає, що зобов`язання за Договором позики грошей від 10 липня 2013 року, відповідачем мали бути виконані до 10 липня 2014 року. На момент подання позовної заяви ОСОБА_1 , строк позовної давності передбачений Цивільним кодексом України сплив, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, наявні у справі докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3 відсотків річних та пені за договором позики, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошей від 10 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 2469.

Згідно пункту 1 цього договору позикодавець, ОСОБА_1 , передав, а позичальник, ОСОБА_2 , прийняла у власність грошову суму у розмірі 446 080,00 (чотириста сорок шість тисяч вісімдесят) гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 54 400,00 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста) доларів США. Відповідно до пункту 2 цього договору, позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього договору готівкою. Підписання цього договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця грошових коштів в сумі, визначеній в п.1 цього договору.

Згідно пункту 4 договору, сторони домовились, що позичальник зобов`язаний повернути (погасити) суму грошових коштів, визначену в п.1 цього договору, в повному обсязі до 10 липня 2014 року включно, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін.

Відповідно до підпункту 4.2. пункту 4 договору, повернення позиченої суми грошей повинно вчинятися за наступним графіком: 07 числа кожного місяця, починаючи з 10 серпня 2013 року по 10 червня 2014 року по 9 840 (дев`ять тисяч вісімсот сорок) гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 1200 (одну тисячу двісті) доларів США, а решту суми у розмірі 337 840 )триста тридцять сім тисяч вісімсот сорок) гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 41 200 (сорок одна тисяча двісті) доларів США до 10 липня 2014 року.

Згідно пункту 13 договору, з метою забезпечення обов`язків за цим договором, сторони домовились укласти іпотечний договір, та здійснити державну реєстрацію обтяжень прав на нерухоме майно: квартири АДРЕСА_1 , що буде предметом іпотеки.

Також судом встановлено, що в цей же день, 10 липня 2013 року, між позивачем та відповідачем укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 2470. Відповідно до п.1.1. вказаного договору, іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем кожного із всіх його зобов`язань за договором позики грошей у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в договорі позики грошей.

Згідно п. 1.2. іпотечного договору, сторони погоджуються, що розмір зобов`язання становить 446 080 (чотириста сорок шість тисяч вісімдесят) гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 54 400 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста) доларів США.

Згідно п.1.3 цього договору, за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, а саме: 1.3.1. Вимоги за основним зобов`язанням, включаючи сплату основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, прямо передбаченого договором, з якого виникає основне зобов`язання; 1.3.2. Вимоги щодо відшкодування втрат на утримання та збереження предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов цього договору; витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням, зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), на оформлення права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки (якщо іпотекодержатель вирішить залишити предмет іпотеки у своїй власності), на організацію продажу предмету іпотеки (якщо іпотекодержатель вирішить здійснити продаж предмету іпотеки від свого імені), на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо; витрат у зв`язку з конвертацією коштів, отриманих в результаті реалізації предмета іпотеки, у валюті основного зобов`язання; інших документально підтверджених витрат іпотекодержателя, якщо вони будуть мати місце.

Пунктом 6.2. іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, зокрема, в таких випадках: у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання, в тому числі при одноразовому порушенні графіку повернення суми позики.

Відповідно до пункту 7.1. іпотечного договору, у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, та застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі, провадиться згідно умов окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який має бути нотаріально посвідчений одночасно з укладенням цього договору.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 10 липня 2013 року було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 2472.

В пункті 13 вказаного договору передбачено, що у зв`язку із передачею предмета іпотеки у власність іпотекодержателя за цим договором та у момент такої передачі, або у зв`язку з продажем предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, зобов`язання за договором позики вважаються виконаними, а також припиняється дія іпотечного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із матеріалів справи, в якості доказу до позовної заяви позивачем додано договір купівлі-продажу від 14 червня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 1261. Зазначений договір укладено між позивачем, ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 .

Згідно пункту 1 цього договору, ОСОБА_1 продав та передав у власність, а ОСОБА_3 купив та прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 77,5 кв.м, загальною площею 112,2 кв.м.

Відповідно до пункту 2 договору, зазначена квартира належить ОСОБА_2 .

Згідно пункту 3 договору, право реалізації квартири, яка є предметом іпотечного договору (без випуску заставної), укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 10 липня 2013 року за реєстровим № 2470, виникає із договору про задоволення вимог іпотекодержателя, кладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 10 липня 2013 року за реєстровим № 2472, шляхом застосування процедури продажу, яка встановлена ст. 38 Закону України Про іпотеку, а саме: продажу квартири АДРЕСА_1 , від імені ОСОБА_1 іншій особі покупцю.

Згідно пункту 4 цього договору, продаж квартири, за домовленістю сторін, вчиняється за 1 144 000 (один мільйон сто сорок чотири тисячі) гривень 00 копійок, які покупець перерахував на рахунок продавця повністю до підписання цього договору (платіжне доручення № 18 від 14 червня 2017 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ЮНЕКС БАНК). Своїм підписом під цим договором Продавець підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

Таким чином, в результаті вивчення наведених документів, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини за договором позики, виконання зобов`язань за яким було забезпечено відповідними договором іпотеки та договором про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, через невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики, позивач здійснив захист своїх прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Обставини виконання зобов`язань за договором позики, що передували зверненню стягнення судом не досліджуються.

Фактично, позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат, 3 відсотків річних та пені випливають із договору позики та обґрунтовані тим, що в період з 07 вересня 2018 року по 22 січня 2020 року судовими рішеннями було визнано недійсним договір купівлі-продажу, за яким ним було реалізовано предмет іпотеки.

Проте, як зазначено в пункті 4 договору купівлі-продажу, позивачем під час укладення договору було повністю отримано розрахунок за продажу предмету іпотеки. Тобто позивач задовольнив свої вимоги щодо повернення суми боргу за договором позики шляхом звернення стягнення та отримання відповідної суми грошових коштів.

В той же час, у суду відсутні будь-які докази того, що після укладення договору купівлі-продажу, в тому числі у період визнання його недійсним судовими рішеннями, а саме: у період з 07 вересня 2018 року по 22 січня 2022 року, позивач повертав грошові кошти покупцю за договором купівлі-продажу або іншим чином із його володіння вибували отримані ним грошові кошти.

Факт реєстрації права власності або тимчасового припинення реєстрації права власності щодо предмета іпотеки за іншою особою жодним чином не впливає на ті обставини, що позивач отримав задоволення своїх вимог за договором позики.

В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі № 363/4852/17, зазначено таке:

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Таким чином, тимчасове припинення реєстрації права власності на предмет іпотеки за покупцем по договору купівлі-продажу, жодним чином не впливає на інші правовідносини, що склались між сторонами договору позики та сторонами договору купівлі-продажу.

Крім того, чинність договору купівлі-продажу від 14 червня 2017 року наразі не оскаржується та підтверджена самим позивачем. Відповідач також не заперечує існування цього договору та його чинність. Дата проведення реєстрації права власності за покупцем, який не є стороною договору позики, також жодним чином не впливає на правовідносини між позивачем та відповідачем.

З приводу права на оскарження договору купівлі-продажу в судовому порядку, слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства, зокрема, є: забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.

Звернення до суду є різновидом способів реалізації права особи на захист своїх прав. Ефективність та справедливість захисту прав як особи яка звертається до суду, так і особи, права якої можуть бути зачеплені відповідним зверненням, забезпечується основними засадами судочинства, зокрема правом на апеляційний та касаційний перегляд судових рішень.

Права позивача щодо реалізації предмета іпотеки за договором купівлі-продажу від 14 червня 2017 року були повністю поновлені постановою Верховного Суду від 22 січня 2020 року по справі № 522/12443/17, яким були скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанції. Верховний Суд підтвердив чинність договору купівлі-продажу від 14 червня 2017 року, таким чином і підтвердив чинність всіх прав та обов`язків, а також наслідків, які випливають із укладання цього договору. Одним із наслідків укладання вказаного договору, відповідно до пункту 13 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 10 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 2472, є саме припинення будь-яких зобов`язань відповідача за договором позики.

Предметом позову ж є застосування видів відповідальності, передбачених ст. 625 ЦК України та договором, які випливають саме із договору позики від 10 червня 2013 року.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно ч.1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ч.1 ст. 576 ЦК України, предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ст. 577 ЦК України, Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 36 Закону України Про іпотеку, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.2 ст. 36 цього закону, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

В ч. 4 ст. 36 Закону України Про іпотеку в редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу від 14 червня 2017 року, було передбачено: після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Згідно абз. 5 ч.1 ст. 1 Закону України Про іпотеку, основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Відповідно до ч.2 ст. 526 ЦК України, виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідальність боржника, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, яку просить застосувати до відповідача позивач, випливає саме із зобов`язання, визначеного договором позики від 10 липня 2013 року. Пеня, яку просить стягнути позивач з відповідача, також визначена пунктом 9 відповідного договору позики. Тобто всі ці зобов`язання відповідача випливають саме із договору позики.

Судом же встановлено, що позивач реалізував своє право на звернення стягнення предмету іпотеки, яким було повністю забезпечено виконання зобов`язань за договором позики від 10 липня 2013 року, укладеним із відповідачем, - шляхом реалізації предмета іпотеки, а смае: укладенням договору купівлі-продажу від 14 червня 2017 року. За цим договором позивач отримав повний розрахунок та з моменту його укладення будь-які зобов`язання відповідача з приводу погашення заборгованості перед позивачем, в тому числі щодо сплати пені, інфляційних втрат, 3 відсотків річних тощо припинились. Цей договір наразі є чинним та учасниками справи не оскаржується. Дата укладення договору купівлі-продажу, як і факт оскарження чинності договору в судовому порядку, не впливають на правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем.

Тобто будь-які зобов`язання відповідача, які випливають із договору позики від 10 липня 2013 року, припинені після укладання договору купівлі-продажу від 14 червня 2017 року, а будь-які вимоги позивача є безпідставними.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 цієї статті, Ввідмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст. 42, 55 Конституції України, ст. ст. 4, 5, 21, 22 Закону України Про захист прав споживачів, ст. 16 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 175, 177, 263-265, 273, 352 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені у розмірі 3% від суми невиконаного зобов`язання, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення суду. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 16 лютого 2022 року.

Суддя: Ю.Б. Свячена

07.02.22