Справа № 201/204/21
Провадження № 2/201/178/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профенергогруп» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати, заборгованості з добових за відрядження, зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати за рахунок листка непрацездатності, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ТОВ «Профенергогруп» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати, заборгованості з добових за відрядження, зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати за рахунок листка непрацездатності, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (а.с. 2- 7).

Ухвалою судді від 12.01.2021р. позовну заяву залишено без руху та позивачеві наданий строк для усунення її недоліків (а.с. 23).

Після усунення позивачем недоліків шляхом сплати судового збору (а.с. 25-29), ухвалою судді від 26.01.2021р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 38).

18.03.2021р. позивач надав доповнення до позовної заяви (а.с. 102 108).

Ухвалою суду від 14.04.2021р. витребувано докази у ТОВ «Профенергогруп», від ДПІ у Соборному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області, від Дніпровського центру первинної медико-санітарної допомоги № 11 (а.с. 122 123).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він працював електромонтажником силових мереж та електроустаткування 3-го розряду на ТОВ «Профенергогруп» з 03.08.2020р.

Згідно з наказом від 09.11.2020р. № 114-к звільнений за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. З наказом про звільнення не ознайомлений.

Зазначив, що перебував на лікарняному у період з 15.10.2020р. по 28.10.2020р., став до роботи з 29.10.2020р. Під час перебування на лікарняному терміново був викликаний до м. Черкаси для виконання робіт, за що обіцяли сплатити більше ніж зазвичай. Не одужавши, 24.10.2020р. на два вихідні дні виїхав до м. Черкаси. Після виконання робіт повернувся до м. Дніпра і звернувся до лікаря, йому призначене лікування і він залишився на лікарняному до 28.10.2020р.

29.10.2020р. передав лікарняний лист до бухгалтерії товариства, його запевнили у тому, що оплатять роботу у місті Черкаси, нарахують лікарняний, повідомили, щоб він очікував дзвінок для виїзду на роботу.

За усним наказом відповідача 15.11.2020р. він виїхав до м. Львова і повернувся до м. Дніпра 03.12.2020р.

Однак з моменту передання лікарняного (з 29.10.2020р.) позивач не отримував оплату за виконану роботу у м. Черкаси, виплати за лікарняним листком. На неодноразові звернення у телефонному режимі до відповідача з приводу оплати, відповідей не отримав.

Позивач зазначив, що виконував свої обов`язки добросовісно, працював понад норму, по 12-14 годин на добу на висоті три метри, без дотримання правил охорони праці, за що йому обіцяли платити по 1000 грн. на добу.

Однак відповідач не повідомив його про звільнення 09.11.2020р. і направив 15.11.2020р. до м. Львова, не сплатив за роботу. Лише у грудні 2020 року він дізнався, що звільнений ще 09.11.2020р., однак не отримав жодних компенсацій. На неодноразові його звернення до офісу йому говорили приїхати пізніше, на телефонні дзвінки керівництво не відповідало. 24.12.2020р. він отримав повідомлення від 09.11.2020р. про виплату коштів при звільненні, трудову книжку з поміткою про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП та довідку від 17.12.2020р. про дохід, непідписаний лікарняний за жовтень 2020 року. На його питання, хто підписав, що він ознайомлений із повідомленням від 09.11.2020р., чому не прийнято лікарняний, відповіді не отримав.

Позивач вважає, що відповідач не сплатив йому за фактично виконані дні роботи, добові за відрядження, безпідставно не прийняв лікарняний листок і не оплатив його. Тому вважає наказ про звільнення від 09.11.2020 № 114-К незаконними, своє звільнення незаконним. Вважає, що період його вимушеного прогулу складав 24 днів (з дня звільнення 09.11.2020р. по день останнього фактичного відпрацьованого дня - 02.12.2020р.).

Пояснив, що фактично відпрацьовані дні не збігаються із днями, за які фактично сплачені, при виплати заробітної плати не врахований лікарняний листок, не сплачено за невикористані відпустки. Відповідач має заборгованість по заробітній платі за період з 01.11.2020р. по 02.12.2020р. у розмірі 4025,00 грн., заборгованість за добові по відрядженням (із розрахунку середньої суми за попередній період за фактично відпрацьовані дні: 320,63 грн. * 17 днів = 5450,71 грн.). Вважав, що відповідач має прийняти лікарняний листок і здійснити перерахунок виплат.

Також позивач вважав, що йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що він працював, будучи звільненим, а у зв`язку із оголошеним карантином не міг знайти швидко роботу. Моральну шкоду оцінює у 15000 грн.

На підставі викладеного, просив поновити його на роботі на посаді ектромонтажника силових мереж та електроустаткування у ТОВ «Профенергогруп», стягнути заборгованість із заробітної плати за період з 01.11.2020р. по 02.12.2020р. в сумі 5000,00 грн., заборгованість за добові/відрядження, зобов`язати здійснити перерахунок за рахунок листка непрацездатності та здійснити відповідні виплати, стягнути заборгованість із середнього заробітку за час вимушеного прогулу із розрахунку 4429,57 грн. за кожен місяць, стягнути моральну шкоду в сумі 15 000,00 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 25.02.2021р. представник відповідача адвокат Чмух Ю.В. (діє на підставі договору № 12 про надання правової допомоги від 18.06.2020р. та ордеру від 04.02.2021р. а.с. 94 97) надала відзив на позовну заяву (а.с. 46 93), у якому не погодився із тим, що позивач звільнений незаконно. Зазначив, що 09.11.2020р. ОСОБА_1 написав заяву про звільнення із займаної посади за згодою сторін з 09.11.2020р. Наказом №114-к від 09.11.2020р. ОСОБА_1 звільнено з 09.11.2020р. з посади електромонтажника на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Заяву про звільнення позивач не відкликав. 09.11.2020р. ОСОБА_1 надане повідомлення про виплату коштів при звільненні, в якому він розписався особисто.

Остаточний розрахунок при звільненні складав 2 089,18 грн., що складається з окладу за шість робочих днів, компенсації за невикористані відпустки. Позивачеві також виплачені добові по відрядженню. Кошти перераховані на картковий рахунок ОСОБА_1 09.11.2020р.

Не погодився із твердженнями позивача про те, що він знаходився на лікарняному у період з 15.10.2020р. по 28.10.2020р., оскільки позивач у період з 26.10.2020р. до 01.11.2020р. був у відрядженні у м. Черкаси відповідно до наказу № 23/10-20 від 23.10.2020р. і наказу №26/10-20-7 від 26.10.2020р. Тому незрозуміло, яким чином позивач 29.10.2020р. передав до бухгалтерії товариства лікарняний лист, якщо у позові вказує, що оригінал листка непрацездатності знаходиться у нього.

Щодо наданих позивачем скриншотів квитків, поїздки до м. Львова, назад до м. Дніпра у період з 15.11.2020р. по 02.12.2020р., то це відбувалося вже після звільнення, тобто, на той час позивач не працював у товаристві.

Відповідач вважав, що не допустив порушень трудового законодавства при звільнення позивача, тому вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодуванню моральної шкоди не підлягають задоволенню. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач правом на надання відповіді на відзив не скористався.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Пришляк В.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити. 28.01.2022р. від позивача ОСОБА_1 і його представника адвоката Пришляк В.О. через канцелярію суду надані заяви, у який позивач і його представник просили справу розглянути без їх участі, без фіксації технічними засобами, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, просили здійснити розподіл витрат на правову допомогу (а.с. 219 220).

Представник відповідача адвокат Чмух Ю.В. у судових засіданнях проти позовних вимог заперечувала, зазначала, що позивач був звільнений за угодою сторін, з ним проведено остаточний розрахунок. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. У судове засідання, призначене на 28.01.2022р. не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином. 28.01.2022р. на електронну пошту суду надійшла заява від адвоката Чмух Ю.В. про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою (а.с. 218), однак жодних доказів на підтвердження цього не надано. Крім того, відповідач є юридичною особою, представництво якої може здійснюватися за довіреністю кількома особами. З урахуванням чого суд відмовляє у задоволенні заяви представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши в судовому засіданні позиції сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був прийняти у ТОВ «Профенергогруп» на посаду електромонтажника згідно із наказом від 29.07.2020р. № 62-к з 03.08.2020р. з посадовим окладом 4 723,00 грн. (а.с. 51), про що є відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 10).

Як видно з матеріалів справи, 09.11.2020р. ОСОБА_1 написав заяву про звільнення із займаної посади за згодою сторін з 09.11.2020р. (а.с. 50).

Наказом № 114-к від 09.11.2020р. ОСОБА_1 звільнено з 09.11.2020р. з посади електромонтажника на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) (а.с. 52).

09.11.2020 р. ОСОБА_1 отримав повідомлення про виплату коштів 09.11.2020р. при звільненні в сумі 2 089,18 грн., з яким ознайомився під підпис (а.с. 53).

Як пояснив позивач, він перебував на лікарняному листі у період з 15.10.2020р. по 28.10.2020р., став до роботи 29.10.2020р.

До позову долучив листок непрацездатності КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №11» ДМР від 15.10.2020р. серії АДЮ № 501778, згідно із яким ОСОБА_1 з 15.10.2020р. по 28.10.2020р. перебував на лікарняному, а 29.10.2020р. йому слід було стати до роботи (а.с. 16).

На вимогу суду КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №11» ДМР наданий витяг копії журналів реєстрації видачі непрацездатності, з якого видно, що ОСОБА_1 дійсно був виданий листок непрацездатності від 15.10.2020р. № 501778 (а.с. 126 129).

Як вказує позивач, під час перебування на лікарняного він був викликаний до м. Черкаси терміново для виконання робіт. Тому, не одужавши, 24.10.2020р. на два вихідні виїхав до м. Черкаси. Після виконання робіт повернувся до м. Дніпра і знову звернувся до лікаря, йому призначене лікування, він залишився на лікарняному до 28.10.2020р., а 29.10.2020р. передав лікарняний лист до бухгалтерії відповідача. При цьому, його запевнили, що виплатять за роботу за роботу в місті Черкаси, нарахують лікарняний, повідомили щоб він очікував дзвінок для виїзду на роботу. Також за усним наказом відповідача 15.11.2020р. виїхав до м. Львова і повернувся до м. Дніпра 03.12.2020р. До цього часу не отримав оплату за роботу у м. Черкаси і за лікарняний, на його неодноразові телефоні дзвінки відповідач не відповідав.

Як видно із наданих відповідачем документів, наказом директора ТОВ «Профенергогруп» від 07.08.2020р. № 07/08-20-1 «Про відрядження» ОСОБА_1 був відряджений до м. Черкаси Черкаської області з метою виконання електромонтажних робіт на об`єкті «АТБ» на термін з 03.08.2020р. по 09.08.2020р. з виплатою по 450 грн. добових за 7 днів (а.с. 54).

Наказом директора ТОВ «Профенергогруп» від 25.08.2020р. № 25/08-20-7 ОСОБА_1 був відряджений до м. Черкаси Черкаської області з метою виконання електромонтажних робіт на об`єкті «АТБ» на термін з 26.08.2020р. по 04.09.2020р. з виплатою по 450 грн. добових за 10 календарних днів (а.с. 56).

Наказом директора ТОВ «Профенергогруп» від 07.09.2020р. № 07/09-20- ОСОБА_1 був відряджений до м. Черкаси Черкаської області з метою виконання електромонтажних робіт на об`єкті «АТБ» на термін з 07.09.2020р. по 16.09.2020р. з виплатою по 450 грн. добових за 10 календарних днів (а.с. 57).

Наказом директора ТОВ «Профенергогруп» від 18.09.2020р. № 18/09-20-2 ОСОБА_1 був відряджений до м. Черкаси Черкаської області з метою виконання електромонтажних робіт на об`єкті «АТБ» на термін з 19.09.2020р. по 28.09.2020р. з виплатою по 450 грн. добових за 10 календарних днів (а.с. 58).

Наказом директора ТОВ «Профенергогруп» від 23.10.2020р. № 23/10-20 ОСОБА_1 був відряджений до м. Черкаси Черкаської області з метою виконання електромонтажних робіт на об`єкті «АТБ» на термін з 26.10.2020р. по 27.10.2020р. з виплатою по 450 грн. добових за 2 календарних дні (а.с. 59).

Наказом директора ТОВ «Профенергогруп» від 26.10.2020р. № 26/10-20-7 у зв`язку із виробничою необхідністю, продовжене відрядження ОСОБА_1 у м. Черкаси Черкаської області з метою виконання електромонтажних робіт на об`єкті «АТБ» з 28.10.2020р. по 01.11.2020р. з виплатою по 450 грн. добових за 5 календарних дні (а.с. 60).

Наказом директора ТОВ «Профенергогруп» від 17.08.2020р. № 07/08-20-1 електромонтажнику ОСОБА_1 , який перебував у відрядженні в м. Черкаси Черкаської області з метою виконання електромонтажних робіт на об`єкті «АТБ» наказано відшкодувати добові за 5 календарних днів по 450,00 грн. за період з 10.08.2020р. по 14.08.2020р. (а.с. 55).

10.08.2020р., 17.08.2020р., 07.09.2020р., 16.09.2020р., 28.09.2020р., 20.10.2020р. 02.11.2020р. ОСОБА_1 подав звіти про використання кошів, виданих на відрядження або під звіт (а.с. 169 175).

Згідно довідки ТОВ «Профенергогруп» від 17.12.2020р. про доходи, ОСОБА_1 виплачено за період з 03.08.2020р. по 19.11.2020р. 17 318,26 грн., у т.ч. за серпень 2020 року 3 0802,01 грн., за вересень 2020 року 4 025,00 грн., за жовтень 2020 року - 4 025,00 грн., за листопад 2020 року - 2 089,18 грн. (з урахуванням утримань до бюджету) (а.с. 12).

Як видно зі наданої позивачем зведеної відомості сум для зарахування на картку (довідка АТ Ощадбанк») 07.08.2020р. позивачеві ОСОБА_1 07.08.2020р. перехований аванс на відрядження на серпень в сумі 3 150,00 грн., 17.08.2020р. переховане відшкодування по авансовому завіту за серпень 2020р. в сумі 2 250,00 грн., 21.08.2020р. перераховано заробітну плату за першу половину серпня 2020р. в сумі 1 901,01 грн., 25.08.2020р. перераховано аванс на відрядження в сумі 4 500,00 грн., 04.09.2009р. перераховано заробітну плату за другу половину серпня 2020 р. в сумі 1 901,00 грн., 07.09.2020р. перераховано аванс на відрядження на вересень 2020р. в сумі 4 500,00 грн., 18.09.2020р. перераховано аванс на відрядження на вересень 2020р. в сумі 4 500,00 грн., 21.09.2020р. перераховано заробітну плату за вересень 2020р. в сумі 201250 грн., 06.10.2020р. перераховано заробітну плату за другу половину вересня 2020р. в сумі 2 012,50 грн., 15.10.2020р. перераховано аванс на відрядження на жовтень 2020 р. в сумі 2 2501,00 грн., 23.10.2020р. перераховано заробітну плату за першу половину жовтня 2020р. в сумі 1 916,67 грн., 23.10.2020р. перераховано аванс на відрядження на жовтень 2020р. в сумі 900,00 грн., 26.10.2020р. перераховано аванс на відрядження на жовтень-листопад 2020р. в сумі 2 250,00 грн., 05.11.2020р. перераховано заробітну плату за другу половину жовтня 2020р. в сумі 2 108,33 грн., а 09.11.2020р. (у день звільнення) перераховано розрахункові за листопад 2020р. в сумі 2 089,18 грн. (а.с. 61 80).

Виплата заробітної плати за серпень 2020 року листопад 2020 року підтверджується також наданими обома сторонами розрахунковими листками за вказаний період (а.с. 13 15, 81 84).

За таких обставин, суд не приймає доводи позивача і його представника про те, що відповідач має заборгованість по заробітній платі і по виплаті добових за період із серпня 2020 року по листопад 2020 року, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Також суд не приймає доводи позивача про те, що відповідач має зробити перерахунок його заробітної плати за рахунок листка непрацездатності, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції на момент видання лікарняного листка позивачеві) допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання страхового випадку.

Згідно із ч. 2 ст. 22 Закону допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 вказаного Закону підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом.

Згідно із ч. 1 ст. 32 Закону документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні допомоги із зазначенням причин відмови та порядку оскарження видається або надсилається заявникові не пізніше п`яти днів після винесення відповідного рішення.

Порядок оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2015р. № 440 (далі Порядок).

Відповідно п. 2 Порядку оплата днів тимчасової непрацездатності здійснюється за основним місцем роботи застрахованої особи та за місцем роботи за сумісництвом у формі матеріального забезпечення, що повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу).

Згідно із п. 3 Порядку підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника, скріпленим печаткою за основним місцем роботи.

Відповідно до п. 6 Порядку обчислення середньої заробітної плати для здійснення оплати днів тимчасової непрацездатності проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001р. № 1266.

Згідно із п. 7 Прядку витрати, пов`язані з оплатою днів тимчасової непрацездатності, відносяться до витрат підприємств, установ, організацій, а для бюджетних установ - до їх видатків за відповідним кодом економічної класифікації видатків бюджету.

З наведених норм КЗпП України та Порядку слідує, що підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності, який працівник має надати роботодавцю.

Позивач стверджує, що 29.10.2020р. він передав до бухгалтерії товариства листок непрацездатності, проте жодних доказів того не надав. При цьому позивач вказує у позові, що оригінал листка непрацездатності знаходиться у нього (позивача) (а.с. 7). У наданих на вимогу суду Журналі обліку листків непрацездатності ТОВ «Профенергогруп» і Журналі реєстрації вхідної кореспонденції указаний лікарняний лист не зареєстрований (а.с. 181 191).

До того ж у період, який охоплюється лікарняним листком, а саме, з 15.10.2020р. по 28.10.2020р., позивач перебував на роботі, а саме, перебував у відряджені на підставі наказів ТОВ «Профенергогруп» від 23.10.2020р. № 23/10-20 відряджений до м. Черкаси з 26.10.2020р. по 27.10.2020р., наказом від 26.10.2020р. № 26/10-20-7 з 28.10.2020р. по 01.11.2020р. А відповідно до зведеної відомості сум для зарахування на картку (довідка АТ Ощадбанк») позивачеві ОСОБА_1 15.10.2020р. перераховано аванс на відрядження на жовтень 2020р. в сумі 2 2501,00 грн., 23.10.2020р. перераховано заробітну плату за першу половину жовтня 2020р. в сумі 1 916,67 грн., 23.10.2020р. перераховано аванс на відрядження на жовтень 2020р. в сумі 900,00 грн., 26.10.2020р. перераховано аванс на відрядження на жовтень-листопад 2020р. в сумі 2 250,00 грн.

Крім того, згідно наданого самим позивачем розрахункового листка за жовтень 2020р., у жовтні 2020р. позивач відпрацював 21 робочий день (167 годин) (а.с. 15).

Також 20.10.2020р. і 02.11.2020р. ОСОБА_1 подавав звіти про використання кошів, виданих на відрядження або під звіт, у тому числі за період з 16.10.2020р. 20.10.2020р., за період з 26.10.2020р. по 01.11.2020р. (а.с. 174 175).

Під час розгляду справи позивач і його представник не зазначали, що указані звіти про використання кошів, виданих на відрядження або під звіт не подавалися позивачем або не підписувалися.

Одними із основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимі докази). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду трудових спорів» № 9 від 06.11.1992р. при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника..

Припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

У постанові від 15.07.2020 р. у справі № 733/498/17 (провадження №61-7851св18) Верховний Суд зробив правовий висновок, що пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України і раніше домовлена дата звільнення. Таким чином, трудове законодавство не передбачає обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору.

У матеріалах справи наявна заява позивача від 09.11.2020р. ОСОБА_1 про звільнення із займаної посади за згодою сторін з 09.11.2020р. (а.с. 50). Наказом № 114-к від 09.11.2020р. ОСОБА_1 звільнено з 09.11.2020р. з посади електромонтажника на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), підставою вказана заява на звільнення ОСОБА_1 від 09.11.2020р. (а.с. 52).

У судовому засіданні ані позивач, ані його представник не зазначали, що позивач таку заяву не писав або не підписував. Правом на надання відповіді на відзив відповідача, у якому відповідач виклав указані обставини, позивач не скористався, а 28.01.2022р. позивач і його представник у своїх заявах просили розглянути справу за їх відсутністю.

Говорячи у позові про те, що наказ про звільнення є незаконним, позивач не навів жодних правових підстав його незаконності, не зазначив, які ж саме норми трудового законодавства порушив відповідач при виданні наказу про звільнення.

Таким чином, трудові відносини між позивачем ОСОБА_1 і ТОВ «Профенергогруп» припинені з 09.11.2020р. за угодою сторін.

Тому суд вважає такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи доводи позивача про те, що він перебував у вимушеному прогулі з 09.11.2020р. по день фактичного відпрацьованого дня - 02.12.2020р. (24 дні). Суд з цих же підстав не приймає доводи позивача про наявність заборгованості із заробітної плати після припинення трудових відносин з 01.11.2020р. і по 02.12.2020р. в сумі 4 025,00 грн., за добові за відрядження (320,63 грн. * 17 днів = 5450,71 грн.).

Суд зауважує, що, можливо, між позивачем і роботодавцем склалися інші, аніж врегульовані чиним законодавством трудові відносини, внаслідок яких позивач 15.11.2020р. виїхав до м. Львова, однак доказів, які б підвереджували, що позивач був направлений офіційно у відрядження матеріали справи не містять. Позивач вказує, що він виїхав за усним наказом відповідача, однак навіть не вказав посади та прізвища особи, яка віддала такий усний наказ.

Отже, позивачем не доведено, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем після 09.11.2020р., заява позивача про анулювання його ж заяви про звільнення від 09.11.2020р. відсутня.

З урахуванням вискаленого, вимоги позивача про поновлення на роботі, стягнення добових за відрядження, здійснення перерахунку заробітної плати з урахуванням листка непрацездатності, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Варто зауважити, що позивач зазначав по тексту позову, що йому не виплачена компенсація за невикористані відпустки, однак у прохальній частині позову (а.с. 7) та у доповненнях до позову (а.с. 108 108) не просив стягнути із відповідача у порядку ст. 83 КЗпП України грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. У ч. 2 ст.16 ЦК визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди тощо.

У ст. 1 КЗпП України передбачено, що на трудові відносини поширюються норми цього закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (ст. 237-1 КЗпП) містить перелік юридичних фактів, які можуть бути підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 2371 КЗпП є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

З наведених норм слідує, що відшкодування моральної шкоди здійснюється внаслідок порушення прав працівника у сфері трудових відносин. Оскільки позивачем не доведений факт порушення відповідачем його прав у сфері трудових відносин, не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профенергогруп» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати, заборгованості з добових за відрядження, зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати за рахунок листка непрацездатності, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 07 лютого 2022 року.

Суддя Наумова О.С.