Справа № 127/3502/21
Провадження № 22-ц/801/461/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 рокуСправа № 127/3502/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Міхасішина І.В.

суддів : Сопруна В.В., Стадника І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта», про захист прав споживачів,

за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2021 року, ухвалене суддею цього суду Медяною Ю.В., повний текст рішення складено 18 листопада 2021року,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Нова пошта» про захист прав споживачів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 16.04.2020 через відділення ТОВ «Нова пошта» №8 у м. Вінниця відправив товар (навушники airpods pro) вартістю 5899 грн. з післяплатою ОСОБА_2 до м. Києва, що підтверджується експрес-накладною №7556. Вартість товару підтверджується квитанцією № від 14.04.2020.

27.04.2020 позивач отримав від ТОВ «Нова пошта» смс-повідомлення про те, що ОСОБА_2 не отримав відправлення, та що зберігання відправлення відбуватиметься до кінця карантину безкоштовно.

Позивач зазначає, що 17.09.2020 він звернувся до працівників відділення ТОВ «Нова пошта» №8 у м. Вінниця, щоб поцікавитись станом відправлення, на що йому було повідомлено про припинення зберігання відправлення, після чого він у відділені ТОВ «Нова пошта» оформив претензію стосовно повернення відправлення №556. Цього ж дня позивачу надійшло смс-повідомлення від відповідача про те, що претензія прийнята до розгляду.

30.09.2020 позивачу надано відповідь на претензію від 17.09.2020, якою повідомлено, що станом на 08.08.2020 відправлення №556 не витребувано та було направлено до складу віддаленого зберігання для подальшої утилізації.

Позивач вказує, що 02.10.2020 він направив відповідачу повторну претензію з вимогою надати копію акту про знищення відправлення, розпорядження про безкоштовне зберігання у зв`язку з епідемією, письмове підтвердження того, що позивача було проінформовано про закінчення безкоштовного зберігання через карантин, та повідомлено про направлення відправлення на знищення, на яку 03.11.2020 він отримав відповідь про те, що йому було направлено повідомлення, що безоплатне зберігання закінчується 31.05.2020 та зазначено, що сервіс «Інформування» не підконтрольний компанії та публічним договором не передбачена відповідальність за відсутність інформування, також у даній відповіді зазначено, що вказане відправлення є утилізованим.

Таким чином позивач вважає, що через порушення відповідачем п. 14.9 Умов надання послуг, він був позбавлений права на своєчасне повернення відправлення №556, яке у подальшому безпідставно було знищене, а він поніс збитки в сумі 5899 грн.

Крім того, позивач стверджує, що у зв`язку з переживаннями, відчуттям несправедливості та обману йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює у 5 000,00 грн.

За таких обставин позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача шкоду у розмірі 10899, 00 грн., яка складається з матеріальної шкоди в сумі 5899,00 грн. та моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. а також просить стягнути витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» на користь ОСОБА_1 , шкоду у розмірі 7 899, 00 грн., яка складається з матеріальної шкоди в сумі 5 899 (п`ять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн. 00 коп. та моральної шкоди в сумі 2 000,00 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 4 348,50 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» на користь держави судовий збір в розмірі 658,10 грн.

Судовий збір у розмірі 249,90 грн. компенсовано за рахунок держави.

Не погодившись із ухваленим рішенням, представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вимоги позову є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не випливають з фактичних обставин справи. Вважає, що суд безпідставно зробив висновок про заподіяння позивачу матеріальних збитків саме у розмірі 5899,00 грн, як вартість його відправлення. Разом з тим, у справі взагалі відсутні будь-які докази заподіяння моральної шкоди, а твердження про стрес під час з`ясування обставин справи є надуманим.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії експрес-накладної від 16.04.2020, представником ТОВ «Нова Пошта» Ковальчук А.О. прийнято відправлення (посилку) позивача ОСОБА_1 з метою подальшого його направлення одержувачу ОСОБА_2 , що було оформлено експрес-накладною №7556, у якій окрім іншого зазначено наступні відомості: тип відправлення: посилка; вага: 0,5 кг (фактична); місць: 1; опис: навушники; оголошена вартість: 5 899 грн.; платник зворотної доставки: ОСОБА_2 (а.с. 7).

Згідно знімку екрану телефону 27.04.2020 ОСОБА_1 від ТОВ «Нова Пошта» надійшло повідомлення, у якому зазначено, що «Bohatyr S.» не забрав відправлення №7556, а також зазначено, про безкоштовне зберігання відправлення до кінця карантину. Дана обставина не заперечувалась представником відповідача (а.с. 9).

Відповідно до копії відповіді ТОВ «Нова Пошта» №19938 від 30.09.2020 на претензію ОСОБА_1 від 17.09.2020, відправлення по експрес-накладній №7556 станом на 08.08.2020 було невитребуване та відправлене до складу віддаленого зберігання для подальшої утилізації. ТОВ «Нова Пошта» не має правових підстав для задоволення претензійних вимог ОСОБА_1 (а.с. 10).

З копії претензії ОСОБА_1 вбачається, що позивач звертався із претензією 17.09.2020 з вимогою компенсувати понесені збитки у розмірі 5899 грн., а також просив надати належним чином завірені копій актів про знищення відправлення, квитанції про відправлення посилки та розпорядження про безкоштовне зберігання у зв`язку з епідемією (а.с.14).

У копії відповіді ТОВ «Нова Пошта» №22858 від 03.11.2020 на повторну претензію ОСОБА_1 від 02.10.2020, зазначено, що у повідомленні про безоплатне зберігання відправлень був вказаний граничний термін 31.05.2020, та те що відправлення позивача утилізовано у зв`язку з закінченням максимального строку зберігання (а.с. 11).

З копії договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, в редакції від 12.02.2020, яка діяла у квітні 2020 року (далі за текстом Договір) вбачається наступне.

Відповідно п. 2.2. договору, Експедитор (ТОВ «Нова Пошта», що здійснює організацію перевезення відправлень та надає комплекс інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлень) зобов`язується за плату та рахунок Замовника (відправник або одержувач відправлення який уклав з Експедитором Договір) організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення відправлення, а замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених договором.

Згідно п.1.10. договору, умовами надання послуг є документ, який встановлює порядок та умови користування послугами, що надаються Експедитором. Умови надання послуг (надалі Умови) розміщені на офіційному сайті Експедитора novaposhta.ua.

Згідно з п. 2.3. договору, Експедитор надає Замовнику послуги на умовах цього договору та згідно з Умовами, затвердженими Експедитором.

Відповідно до п. 2.6. договору, прийняття Експедитором відправлення для надання послуг, визначених цим договором оформляється експрес-накладною, у якій зазначаються такі відомості: тип послуги, інформація про відправника, інформація про одержувача, інформація про кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошена вартість відправлення, опис вмісту відправлення, платник послуг, форма розрахунку, розрахункові строки доставки відправлення, інформація про додаткові послуги/сервіси, вартість послуг Експедитора.

Згідно з п. 3.3.2. договору, обов`язком Замовника є чітке та правильне заповнення експрес-накладної відповідно до вимог Експедитора (заповнити всі обов`язкові поля, зазначити достовірну інформацію тощо) на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес-накладну Експедитору. Відправник несе відповідальність за інформацію, вказану ним в експрес-накладній.

Відповідно до п. 1.9. договору, оголошена вартість відправлення це вартість відправлення, вказана Відправником у відповідній експрес-накладній.

Відповідно до п. 1.7. договору невитребуване відправлення відправлення, не витребуване (не прийняте/не забране) Відправником або Одержувачем в Експедитора впродовж 25 (двадцяти п`яти) робочих днів відділення (але не менше 30 календарних днів) з дня надходження відправлення у відділення Одержувача.

З п.4.6.1. та п. 4.6.2 договору вбачається, що з метою покриття або зменшення витрат Експедитора, пов`язаних із наданням послуг (організацією перевезень, обробкою, зберіганням та ін.) щодо невитребуваних відправлень, Експедитор має право розпорядитися такими невитребуваними відправленнями на власний розсуд (реалізувати, утилізувати тощо). З цією метою Відправник та/або Одержувач надають право Експедитору розпакувати невитребуване відправлення, оглянути його вміст та описати з метою подальшого розпорядження таким відправленням. Невитребувані відправлення, які можливо продати, оцінюються за оголошеною вартістю, яка зазначена у експрес-накладній. Якщо продаж невитребуваного відправлення неможливо здійснити за оголошеною вартістю, яка зазначена у експрес-накладній, Експедитор має право продати невитребуване відправлення нижче оголошеної вартості. Відправлення, які не підлягають продажу або для їх продажу законодавство встановлює спеціальні умови зберігання чи продажу, які Експедитор не може забезпечити (продукти харчування, вживані особисті речі, речі незрозумілого походження (призначення) тощо) утилізуються.

Згідно п.4.6.4. Договору, кошти отримані від продажу невитребуваного відправлення розподіляються наступним чином: у першу чергу, оплачуються послуги суб`єктів господарювання залучених Експедитором для розпорядження невитребуваним відправленням, у другу чергу - податки, які виникають у Експедитора у зв`язку розпорядженням невитребуваним відправленням, у третю чергу відшкодовується вартість послуг Експедитора наданих Відправнику та/або Одержувачу, але останніми не оплачені (у тому числі вартість зберігання). Залишок коштів підлягає перерахуванню: Одержувачу, зазначеному в експрес-накладній - у разі оплати ним вартості відправлення (вантажу). Відправнику - у всіх інших випадках. Кошти перераховуються за заявою Одержувача в разі надання ним документів про сплату вартості відправлення (вантажу) або за заявою Відправника.

З п. 9.1. та п. 9.2 Договору вбачається, що усі суперечки та розбіжності, які виникають під час виконання цього договору, вирішуються сторонами шляхом переговорів та досудового врегулювання спору. У разі неможливості владнати питання шляхом переговорів та досудового врегулювання спору суперечки між сторонами підлягають вирішенню відповідно до чинного законодавства України. (а.с.117-119)

З копії Умов надання послуг, в редакції від 31.03.2020, яка діяла у квітні 2020 року, вбачається наступне.

Згідно п.6.1. та 6.2. Умов надання послуг оголошена вартість це вартість відправлення, заявлена Відправником в експрес-накладеній. Оголошена вартість повинна дорівнювати реальній (ринковій) вартості відправлення. Якщо оголошена вартість відправлення перевищує 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, то представник ТОВ «Нова Пошта» має право попросити у Відправника документи (товарний чек, видаткову накладну тощо), які підтверджують вартість відправлення.

Відповідно до п. 13.1.2. Умов надання послуг додаткова послуга «Зберігання» передбачає, що відправлення зберігається у відділенні впродовж 30-ти календарних днів із дня надходження у відділення Одержувача. Впродовж 7-ми календарних днів, з урахуванням дня надходження відправлення у відділення Одержувача, відправлення зберігається без додаткових платежів. За зберігання відправлення з 8-го календарного дня нараховується плата за зберігання. Якщо впродовж 30-ти календарних днів відправлення не було витребуване Одержувачем або Відправником, то таке відправлення вважається невитребуваним, а відповідальність ТОВ «Нова пошта» перед Відправником та Одержувачем за збереження відправлення припиняється. ТОВ «Нова Пошта» має право розпорядитися таким відправленням на власний розсуд, зокрема для компенсації вартості послуг зберігання та транспортування цього відправлення.

Згідно п. 14.9. Умов надання послуг сервіс «Інформування» передбачає інформування Одержувача та Відправника про прибуття, час доставки та зберігання відправлення. Сервіс надається у форматі СМС-повідомлення (або повідомлення в мобільному додатку, або через мережу «Вайбер»), телефонного дзвінка або електронного листа на підставі договірних відносин із ТОВ «Нова пошта». Зміни налаштувань сервісу «Інформування» стосуються всіх відправлень, за якими Клієнт зазначений Відправником або Одержувачем в експрес-накладній. (а.с. 120-128)

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно зі ст. 934 ЦК України, за порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, крім іншого: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п.п. 2, 5, 6 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право, зокрема на належну якість продукції та обслуговування, відшкодування майнової та моральної шкоди, відповідно до закону, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом (ч.1 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч.12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов`язаний негайно повідомити про це споживача.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вказав, що відповідач був зобов`язаний повідомити позивача про намір утилізації його відправлення, оскільки даний спосіб розпорядження невитребуваним відправленням очевидно не відповідає інтересам позивача.

Також відповідачем ТОВ «Нова Пошта» у порушення вимог п.14.9. Умов надання послуг, в редакції від 31.03.2020, яка діяла у квітні 2020 року, не повідомлено позивача про закінчення строку безкоштовного зберігання відправлення, шляхом СМС-повідомлення (або повідомлення в мобільному додатку, або через мережу «Вайбер»), телефонного дзвінка або електронного листа на підставі договірних відносин із ТОВ «Нова пошта». Водночас посилання відповідача про те, що позивач був повідомлений шляхом розміщення інформації про закінчення строку безкоштовного зберігання відправлення на офіційному сайті ТОВ «Нова Пошта» суд першої інстанції вірно оцінив критично, оскільки такий спосіб повідомлення умовами надання послуг не передбачений.

Доводи відповідача представника відповідача, про те, що «Інформування» є сервісом, а не послугою, у зв`язку з чим ТОВ «Нова Пошта» не відповідає за неналежне функціонування даних сервісів, та що відсутність даного сповіщення не тягне за собою правових наслідків, оскільки умовами укладеного між сторонами договору було передбачено організацію перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення відправлення є непереконливими.

Зокрема відповідно до п.2.2. та п.2.3. договору про надання послуг з організації перевезення відправлення, в редакції від 12.02.2020, встановлено що Експедитор зобов`язується за плату та рахунок Замовника організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення відправлення, а замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених договором, а також встановлено, що Експедитор надає Замовнику послуги на умовах цього договору та згідно з Умовами затвердженими Експедитором. Умовами надання послуг згідно Договору про надання послуг з організації перевезення відправлення, в редакції від 12.02.2020, яка діяла у квітні 2020 року є документ, який встановлює порядок та умови користування послугами, що надаються Експедитором.

Таким чином, враховуючи, що сторони погодили, що послуги з організації перевезення відправлень надаються Експедитором на умовах Договору та згідно з Умовами надання послуг відповідно до пункту 14.9 якого, передбачений сервіс «Інформування», суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач був зобов`язаний повідомити позивача про закінчення строку безкоштовного зберігання відправлення, зважаючи на відсутність жодних виключень та приміток щодо необов`язкового надання таких сервісів.

Крім того у разі неотримання позивачем відправлення у строки, передбачені публічним договором про надання послуг з організації перевезень відправлень та Умов, відповідач з метою покриття або зменшення витрат, пов`язаних із наданням послуг, мав право розпорядитися невитребуваним відправленням позивача ОСОБА_1 шляхом його розпакування, огляду його вмісту та опису з метою подальшого розпорядження таким відправленням, шляхом продажу, оцінивши за оголошеною вартістю, яка зазначена у експрес-накладній, або ж нижче оголошеної вартості.

Відповідачем не доведено, що дане відправлення було таким, яке не підлягало продажу або для його продажу законодавством встановлено спеціальні умови зберігання чи продажу, які відповідач не може забезпечити, у зв`язку з чим було утилізоване.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що відповідач не повідомив позивача про закінчення строку безкоштовного зберігання відправлення, відповідно до п. п. 14.9. Умов надання послуг, у результаті чого невитребуване відправлення було реалізовано шляхом утилізації товару вартістю 5899 грн., без використання інших способів розпорядження невитребуваним відправленням, позивачеві завдано майнову шкоду в розмірі 5899 грн, що є підставою для її відшкодування за рахунок винної особи.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Дану правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2020 по справі № 752/17832/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 по справі № 216/3521/16-ц вказала, що вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону Про захист прав споживачів, навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

З огляду на викладене суд першої інстанції, керуючись принципами розумності та справедливості, вірно визначив розмір матеріальної шкоди у розмірі 2000 грн., яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування завданої моральної шкоди.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд першої інстанції правильно зазначив наступне.

У позовній заяві, підписаній представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Гуща Я.В. заявлено вимогу про стягнення з відповідачі витрат на правову допомогу у розмірі 6000, 00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

До позовної заяви на підтвердження судових витрат долучено копію квитанції до прибуткового касового ордеру №2 від 08.12.2020 на суму 6 000,00 грн. прийнятих від ОСОБА_1 на підставі договору б/н від 08.12.2020, а в самій позовній заяві зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 4 348,50 грн., а також з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, від сплати якого був звільнений позивач, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 658,10 грн., іншу частину в сумі 249,90 грн. компенсувати за рахунок держави.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про не доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність їх часткового задоволення, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно застосував норми матеріального права під час розгляду справи є безпідставними та фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Внаслідок цього відповідно до ст. 141 ЦПК України підстав для розподілу судових витрат немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.367,374,375,382 - 384,389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: В.В. Сопрун

І.М. Стадник