ПОСТАНОВА

Іменем України

10 березня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/4561/20

провадження № 22-ц/4809/419/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2021 року у складі судді Іванової Л.А.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернулася до суду з заявою, де заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В заяві ОСОБА_4 просила встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_5 , починаючи з 30.07.1982 до дня смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 ; а також встановити факт постійного проживання її батька ОСОБА_6 однією родиною та спільним бюджетом зі спадкодавцями ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , в період з 20.03.1980 і до дня смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та до дня смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявник зазначала, що фактично вона прийняла спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5 в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, тобто з дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Приватний нотаріус листом від 21.07.2020 за № 262/02-14 роз`яснив їй порядок видачі свідоцтва на спадщину, однак постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій їй не видавалась.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.08.2020 ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті окремого провадження за вказаною заявою з підстав зазначених в ч.4 ст.315 ЦПК України та повернуто судовий збір. Роз`яснено заявнику право подати позовну заяву до суду на загальних підставах в порядку позовного провадження.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 10.12.2020 ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.08.2020 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику разом з доданими до неї документами.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норми матеріального права.

Зокрема вказувала, що вже досить тривалий час, з липня 2020 року (півтора роки) на розгляді, без відкриття судового провадження, знаходиться справа за її заявою про встановлення факту постійного спільного проживання з спадкоємцем на час відкриття спадщини.

Зазначала, що після повернення справи до суду першої інстанції після її перегляду апеляційним судом, вона не отримувала від суду ніяких повідомлень або листів, а з ухвалами суду першої інстанції вимушена знайомитися тільки на сайті ЄДРСР.

Вказувала про порушення судом першої інстанції процесуальних строків щодо вирішення питання про прийняття її скарги. Так, після повернення справи з апеляційного суду, 23.12.2020 було визначень склад суду. Отже, суд першої інстанції повинен був вирішити питання про залишення її заяви без руху в 5-ти денний термін, тобто до 28.12.2020, тому ухвала про залишення її заяви без руху, яку суд датував 04.01.2021, винесена з порушенням цього процесуального строку, а тому є недійсною і не обов`язковою до виконання. Вказана ухвала була направлена до ЄДРСР лише 29.04.2021, що грубо порушує норми Конституції України та Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Вважає, що суд першої інстанції таким чином повторно намагається уникнути розгляду її заяви.

Зазначає, що на виконання вимог ухвали районного суду від 04.01.2021 до своєї заяви від 11.05.2021 вона приклала оригінал банківської квитанції про сплату судового збору, а тому у суду першої інстанції не було ніяких процесуальних підстав для відмови у розгляду її заяви по суті заявлених вимог.

На думку ОСОБА_1 посилання суду першої інстанції на невідповідність її заяви вимогам п. 3 ч. 1 ст. 318 ЦПК України є надуманими та такими, що не відповідають правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та в пунктах 2 і 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», які були приведені Кропивницьким апеляційним судом в своїй постанові від 10.12.2020 по даній справі.

Твердження суду першої інстанції, в оскаржуваній ухвалі про те, що нею не зазначено який конкретно факт вона просить встановити, ОСОБА_1 вважає безпідставними та необґрунтованими, а посилання на відсутність доказів суд першої інстанції робить обтічно, без будь-яких пояснень - який саме доказ відсутній або повинен бути наданий суду.

Просила скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2021 року і передати справу на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в пункті 6 частини першої статті 353 цього Кодексу, а саме ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали вимогам цивільного процесуального закону, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст. 185 ч. 1-3 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 січня 2021 року, подана ОСОБА_1 заява залишена без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 318 ЦПК України. Також, суд керувався ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

При цьому суд зазначив, що заявник не вказує, з якою метою їй необхідно встановити факти, а також не зазначено докази, які підтверджують факти, які вона просить встановити, нею не додано до заяви докази, які підтверджують викладені в заяві обставини та не сплачено судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

22 червня 2021 року, ухвалою судді, заява ОСОБА_1 , була повернута заявнику, з посиланням на не виконання заявником вимог ухвали від 04 січня 2021 року про залишення позовної заяви без руху.

Повертаючи заяву, суд вказав, що 11.05.2021 заявником ОСОБА_1 подано до суду заяву, в якій остання зазначила, що про винесення ухвали про залишення поданої нею заяви без руху вона дізналася 09.09.2021 на сайті ЄДРСР та вважає вимоги суду помилковими та такими, що не відповідають судовій практиці по застосуванню п. 3 ч. 1 ст. 318 ЦПК України, яка викладена в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та в пунктах 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Заявником надано оригінал квитанції № ПН125 від 30.07.2020 про сплату судового збору в сумі 848 грн.

Посилаючись на пункт 3 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та принципи цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ, прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не усунула недоліки заяви, зазначені в ухвалі Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.01.2021 у строк, встановлений судом.

Проте, до такого висновку суд дійшов, допустивши порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ч. 3, 4 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Положення ст. 185 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху.

За змістом вище наведених норм процесуального закону повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

Згідно відомостей ЄДРСР, ухвала суду від 04.01.2021 про залишення без руху заяви ОСОБА_1 оприлюднена на сайті 30.04.2021.

З огляду на викладене не можна вважати, що ОСОБА_1 , ознайомившись зі змістом ухвали про залишення позовної заяви без руху на сайті ЄДРСР, ухилилася від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання (у межах встановленого судом строку для усунення недоліків) нею 11.05.2021 до суду першої інстанції направлено відповідну заяву про усунення недоліків.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що заявником надано до суду документи, які не підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заявлені нею вимоги.

11.05.2021 ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду від 04.01.2021 подано до суду заяву, в якій вона зазначила, що нею надані відповідні письмові докази в обґрунтування своєї заяви від 30.07.2020 та їх перелік зазначений в додатках до заяви. В тексті самої заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вона посилається на докази по кожному факту зазначеному в заяві і вказує які докази по кожному із викладених фактів вона надає до суду разом із своєю заявою, що повністю відповідає п.п. 1, 3 частини першої та частини другої ст. 318 ЦПК України.

Заявником надано оригінал квитанції № ПН125 від 30.07.2020 про сплату судового збору в сумі 848 грн.

Зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення та заяви про усунення недоліків вбачається, що ОСОБА_1 зазначено обставини, якими она обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено, що до матеріалів справи вона надала докази, якими, на її думку, ці обставини підтверджуються.

Згідно роз`яснень пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст. 12,13 ЦПК України).

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суддя на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Питання про належність і допустимість доказів, їх оцінку, суд має вирішувати в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, а не на стадії відкриття провадження у справі. Заявник додав до заяви докази, які вважав за потрібне надати суду; якщо ж вони не підтверджують заявлені вимоги, в тому числі через їх неналежну якість, то це може бути підставою для відмови у задоволенні заяви.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, №14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК)

Отже, подання доказів стороною у справі на обґрунтування своїх вимог є правом особи.

Розглядаючи справу по суті суд оцінює надані докази, на підставі яких приймає судове рішення. Не подання доказів, так само як і не посилання на них у позові не може бути підставою відмови особі у доступі до правосуддя.

Отже, висновки суду, зазначені в оскаржуваній ухвалі про невиконання заявником вимог ухвали про залишення без руху її заяви не можуть бути підставою для позбавлення заявника права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для повернення позову і вважає, що ухвала суду є передчасною, постановлена суддею з порушенням норм процесуального права.

За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2021 року скасувати, а справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко