Справа № 944/6851/21
Провадження №2/944/559/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2022 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Колтуна Ю.М.,

заучастю секретаря судового засідання Романик Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Яворів Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бірківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів імені Тараса Шевченка Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, відділу освіти, культури, молоді та спорту Івано-Франківської селищної ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення, допущення до роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бірківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів імені Т.Шевченка Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, відділу освіти, культури, молоді та спорту Івано-Франківської селищної ради, яким просить визнати незаконним та скасувати наказ № 165 від 08.11.2021 р. «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », зобов`язати відділ освіти, культури, молоді та спорту Івано-Франківської селищної ради нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, (без врахування обов`язкових платежів та зборів), тобто з дня відсторонення від роботи 08.11.2021 р. до дня фактичного виконання судового рішення (включно), стягнути в його користь моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що 08 листопада 2021 року Бірківським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів імені Т.Шевченка Івано-Франківської селищної ради в особі директора Лінника А. прийнято наказ № 165 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ». Цього ж дня його з таким наказом ознайомлено. Підставою відсторонення згідно цього наказу є повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID -19 ОСОБА_1 від 11.10.2021 р. Вважає Наказ № 165 протиправним, оскільки такий базується на наказі МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 р. № 2153, який є незаконним, оскільки обмежує право на працю, яке гарантоване йому Конституцією України та є прийнятим в спосіб та у порядку, які не передбачені чинним законодавством України, за умов відсутності особливого періоду (надзвичайного/воєнного стану) та суб`єктом владних повноважень, який відповідно до закону не уповноважений на прийняття рішень в частині звуження прав людини.

Наголосив, що в статті 46 КЗпП є відсутніми норми, які регламентують можливість прийняття рішення про відсторонення від роботи на підставі повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID 19.

Зазначив, що визначення переліку інфекційних хвороб від яких є обов`язковими профілактичні щеплення є компетенцією Верховної Ради України як законодавчого органу, а не МОЗ, оскільки хвороби відносно яких є обов`язковими профілактичні щеплення є складовим елементом основ охорони здоров`я і повинні регулюватись виключно законом, а не будь яким іншим підзаконним актом, яким є Наказ МОЗ від 04.10.2021 р.; відсторонення не є самостійним рішення роботодавця, оскільки прийняттю його передує подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення особи від роботи, яка ухиляється від обов`язкових профілактичних щеплень; обов`язок вакцинації стосується виключно тих хвороб, проти яких вакцинація вважається науковою спільнотою ефективною та безпечною; будь яка дискримінація прав людини не є недопустимою, а будь-які зобов`язання щодо добровільно-примусової участі в клінічних випробуваннях чи/або вакцинації є такими, що суперечать джерелам міжнародного права, зокрема: Конвенції «Про захист прав і гідності людини щодо застосування біології та медицини, Нюрбергзькому кодексу (1947 р.), Гельсінській декларації Всесвітньої медичної асоціації «Етичні принципи медичних досліджень за участю людини у якості об`єкта дослідження». З посиланням на норми Конституції України, Загальної декларації прав людини, Європейської соціальної хартії та КЗпП України вважає своє відсторонення незаконним.

Ухвалою від 10.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду на 20.01.2022 року.

17.01.2021 року на адресу суду надійшов відзив проти позову, яким представник відповідача Бірківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів імені Т.Шевченка Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області заперечив позовні вимоги повністю, посилаючись на те, 11.10.2021 директор Бірківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів ім. Т.Шевченка повідомив ОСОБА_1 про обов`язкове профілактичне щеплення проти COV1D-19 на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Згідно цього повідомлення адміністрація закладу просила до 05.11.2021 надати документ, який підтверджувати наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 р. № 595. Також позивача було попереджено, що у випадку ненадання зазначених документів його буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. Інформовано також, що період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до страхового стажу для призначення пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, адже за цей період роботодавець не сплачуватиме за позивача страховий внесок. Період відсторонення без збереження зарплати не увійде й до стажу, що дає право на щорічну відпустку. Оскільки позивач не надав адміністрації Бірківського ЗЗЗСО І-ІІІ ступенів ім. Т.Шевченка жодного документу (ні щодо проведення профілактичного щеплення проти COVID-19, ані щодо наявності протипоказань до вакцинації проти COVID-19), 08.11.2021 винесено наказ № 165 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ». Наказ Бірківського ЗЗСО І-ІІІ ступневі ім. Т. Шевченка винесений на підставі ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пункту 41-6 постанови КМ України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами, наказу МОЗ від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Директор Бірківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів ім. Т.Шевченка, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення Позивача від роботи.

Щодо незаконності наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153, вважає доводи позивача неспроможними, оскільки Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України, введення його в дію відбулось із дотриманням процедури згідно чинного законодавства

Додатково зазначає, що ст.46 КЗпП України передбачає відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом, зокрема, в інших випадках, передбачених законодавством. В даному випадку, відсутнє порушення права позивача на працю, визначене ст.43 Конституції України, оскільки за ним зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, обмеження позивача було правомірним та виправданим переважанням суспільного інтересу у забезпеченні безпеки життя та здоров`я людей та контролю над поширенням інфекційних хвороб над приватним інтересом позивача.Вважає, що наказ Бірківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів про відсторонення позивача від роботи є обґрунтованим, містить належні посилання на норми чинного законодавства, що дають підстави для відсторонення останнього від роботи, просить врахувати всі обставини справи та повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

03.02.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що відповідачем не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що ним же при відстороненні позивача від роботи у зв`язку із відсутністю у нього щеплення проти COVID-19 дотримано вимог ч.6 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хворіб» в частині отримання письмового лікарського підтвердження про відмову від обов`язкового профілактичного щеплення чи акту, складеного у присутності свідків, в разі відмови дати таке підтвердження, а також вимог ч.2 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» щодо недопуску позивача до роботи саме на підставі подання відповідних посадових осіб державної санітарно- епідеміологічної служби.

Також позивач скерував на адресу суду додаткові пояснення в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 30000 грн.

10 лютого 2022 року ухвалою Яворівського районного суду Львівської області залучено відділ освіти, культури, молоді та спорту Івано-Франківської селищної ради до участі у справі в якості співвідповідача та прийнято заяву позивача про зміну предмета позову також долучено до матеріалів справи копію довідки №01 від 11.01.2021 року виданої Бірківським ЗЗСО І-ІІІ ступенів імені Тараса Шевенка.

18 лютого 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким представник відповідача відділу освіти, культури, молоді та спорту Івано-Франківської селищної ради заперечила позовні вимоги повністю, посилаючись на те, що оспорюваний наказ був виданий відповідно до ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 зі змінами і доповненнями, у відповідності до якої на території України встановлено карантин та відповідні обмежувальні заходи та на виконання Постанови КМУ «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» від 20.10.2021 № 1096, яка зобов`язує керівників установ, організацій, підприємств забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 та відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком, та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153, який набрав чинності з 08.11.2021 року затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, у відповідності до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають зокрема працівники закладів вищої, післядипломної, фахової перед вищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у т. ч. спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Додатково зазначає, що відсторонення не є порушенням права позивача на працю, оскільки за ним зберігається робоче місце, трудовий договір не розірвано, а трудові відносини лише призупинено. Просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, також просить слухати справу без участі представника відділу освіти, культури, молоді та спорту.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, 18.01.2022 року від нього на адресу суду надійшла заява, у якій заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у його відсутності.

До суду 02.02.2022 надійшла заява від представника відповідача директора Бірківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів ім..Т.Шевченка Лінника А.М. про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки у судове засідання 21.02.2022 року не з`явились всі учасники справи, датою ухвалення рішення, у відповідності до положень ч.5 ст.268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює вчителем інформатики у Бірківській ЗЗСО І-ІІІ ступенів імені Тараса Шевченка, що підтверджується копією довідки складеної 11.01.2022 року за підписом директора школи Бірківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів імені Тараса Шевенка А.М. Лінника за № 01.

Наказом Бірківській ЗЗСО І-ІІІ ступенів імені Тараса Шевченка № 165 Івано-Франківської селищної ради Львівської області від 08.11.2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » позивача відсторонено від роботи з 08.11.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID -19 без збереження заробітної плати.

Позивача ОСОБА_1 повідомлено роботодавцем 11.10.2021 про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID -19, що стверджується самим позивачем у позовній заяві, у якій також підтвердив факт про отримання наказу від 08 листопада 2021 року №165 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » Крім цього, позивач також не заперечив у позовній заяві, що не надав документ про щеплення від COVID -19. Таким чином, вказані обставини, відповідно до ст. 82 ЦПК України, судом визнаються, як такі, що не підлягають доказуванню, оскільки сторони їх визнали.

Ст.46 КЗпП України передбачає, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

У визначенні поняття «законодавством» суд враховує рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року № 12-рп/09 (справа про тлумачення терміну «законодавство»), відповідно до якого термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 Кодексу законів про працю України, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

За вимогами ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно із затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90) Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, є Міністерство охорони здоров`я України (далі - МОЗ).

Наказом МОЗ України від 5.02.2020 за N 521 Перелік особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, доповнено розділом «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39 такого змісту: «COVID-19».

Поряд з цим, наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153), відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Відповідно до примітки до Переліку № 2153 обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року №2070).

Крім того, Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ України № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 № 731).

Відтак, відповідач видавши оспорюваний наказ № 165 про відсторонення ОСОБА_1 , застосував відсторонення позивача від роботи, оскільки це прямо передбачено чинним законодавством.

Так, зокрема, відповідно до постанови Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 9 грудня 2020 р (в редакції від 26.10.2021 року, що діяла на час спірних правовідносин) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2021 р. установити на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

Постановою КМУ № 1096 від 20 жовтня 2021 р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» постанова № 1236 доповнена п.41-6, відповідно до якого «керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Крім того, суд звертає увагу, що за статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Порушення правил щодо карантину людей», яка визначає порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, роботодавець може бути притягнений до адміністративної відповідальності за бездіяльність щодо невиконання контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень.

Працівники ж в свою чергу, мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством (стаття 2 КЗпП).

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України, викладеними у пункту 10 Постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП).

Оскільки норми щодо примусової вакцинації в законодавстві України не міститься, тому діюче законодавство у разі відсутності обов`язкової вакцинації дозволяє відсторонювати таких працівників без виплати заробітної плати. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу, а оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19) зазначено, що «відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Таким чином суд вважає, що роботодавець, з метою забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням пандемії, вимог статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення від роботи позивача ОСОБА_1 .

Стосовно посилань позивача про те, що рішення відповідача про відсторонення від роботи порушено його право на працю, суперечать джерелам міжнародного права, нормам Конституції України, то такі не заслуговують на увагу враховуючи вищенаведене та беручи до уваги наступне.

Позивач ОСОБА_1 суду не надав доказів щодо наявності у нього абсолютних протипоказань, згідно наказу МОЗ № 2153, до проведення профілактичних щеплень, що встановлюється сімейним або лікуючим лікарем, що фіксується у висновку про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтерміновання через COVID-19 в анамнезі. Якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин.

Право на медичну таємницю закріплене в Основах законодавства України про охорону здоров`я.

Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. Право на таємницю про стан здоров`я, закріплене у статті 286 ЦК України.

Разом з тим, інформації про COVID-сертифікат та щеплення в переліку документів, що підпадають під медичну таємницю, в українському законодавстві немає. Відтак, COVID-сертифікат не є медичною таємницею.

Також судом враховується практика Верховного суду, який стверджує наступне (постанова від 10.03.2021 року у справі №331/5291/19):

«Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави тобто було виправданим».

Крім цього, Європейський суд у своїй діяльності, дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві та налогошує, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання. (див. Вавржичка та інші проти Чеської Республіки (заява № 47621/13), Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки [GC], №№28859/11і 28473/12, Сальветті проти Італії, № 42197/98, 9 липня 2002 р., Маттер проти Словаччини, № 31534/96, 5 липня 1999 р. Соломахін проти України від 15 березня 2012 року, заява № 24429/03)

Отже, держава, встановивши відсторонення працівників освіти від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й самих дітей. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має виправдану мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

З огляду на викладене, суд вважає, що обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 (захворювання, яке згідно наказу МОЗ України від 19.07.95 № 133 належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби) задля попередження його поширення серед населення є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції.

Дійсно, відсторонення від роботи має наслідком втрату заробітної плати, однак це було прямим наслідком свідомого рішення та обрано саме такий шлях позивача для себе особисто.

У спірних правовідносинах суд не вбачає порушення права позивача на працю, визначеного ст.43 Конституції України, оскільки за ним зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений. Обмеження позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я людей.

Що стосується вимоги позивача про поновлення у виконанні трудових обов`язків, слід зазначити наступне.

В законодавстві відсутнє визначення поняття «відсторонення від роботи», на практиці відсторонення від роботи означає призупинення трудових правовідносин (тимчасове увільнення працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і, в свою чергу, тимчасове увільнення роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання та відповідно, сплачувати заробітну плату.

Тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) в даній справі за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про поновлення у виконанні трудових обов`язків не підлягає до задоволення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Інші твердження позивача ОСОБА_1 стосовно визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу і допущення до роботи стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеним. Отже, на підставі досліджених у справі доказів та аналізу норм чинного законодавства, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

За таких обставин, на підставі положень ст.141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Бірківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів імені Тараса Шевченка Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, відділу освіти, культури, молоді та спорту Івано-Франківської селищної ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення, допущення до роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення виготовлене і підписане 28 лютого 2022 року.

Суддя Ю.М.Колтун