Провадження №2/522/2503/22
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2022 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.

за участю секретаря судових засідань Тофан Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Одеська товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Одеська товарна біржа про визнання договору купівлі продажу майна дійсним.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 07 липня 1994 року на Одеській товарні біржі між ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , з іншої сторони, був укладений договір купівлі продажу 538/1000 часток квартири АДРЕСА_1 . Сторони повністю виконали умови договору, позивач вселилася в квартиру та зареєстрована там. Право власності на квартиру зареєстрована за позивачем в КП «ОМТІ та РОН». Однак, на даний час позивач не має змоги відчужити квартиру у нотаріальному порядку, оскільки договір був укладений за участю неповнолітньої особи, яка не могла бути членом товарної біржі.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

У судове засідання, призначене на 22.02.2022 року, позивач не з`явився, однак надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07 липня 1994 року на Одеській товарні біржі між ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , з іншої сторони, був укладений договір № 3596 купівлі продажу 538/1000 часток квартири АДРЕСА_1 .

Договір був зареєстрований в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №3569 від 07.07.1994 року. Відповідно до листа КП «БТІ» ОМР від 25.11.2021 року №11143 право власності за позивачем зареєстровано, про що зроблено запис від 07.07.1994 року.

15 лютого 2002 року позивач зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 та зареєстрована там по даний час.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу квартири складається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, у випадку недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір у відповідності з ч.1 ст. 220 ЦК України є нікчемним. Обов`язковість нотаріального посвідчення даної угоди була також передбачена ст. 227 ЦК України(1963 року), який діяв на момент укладення договору.

Разом з тим, у відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно з ч.2 ст. 47 ЦК УРСР (1963 р.), діючого на момент укладення сторонами договору, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право за вимогою виконавшої договір сторони визнати угоду дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення ЦК України застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності до діючого на даний час законодавства а саме ст. 204 ЦК України «правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним».

За таких обставин, суд вважає, що, оскільки при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі продажу 538/1000 часток квартири АДРЕСА_1 , правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1994 році, суд дійшов до висновку про необхідність задовольнити позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Керуючись ст.ст.4, 12,13, 43, 49,76, 247, 258-260, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі продажу майна дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір №3596 від 07 липня 1994 року, який укладений між ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , з іншої сторони, щодо 538/1000 часток квартири АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 24 лютого 2022 року.

Суддя Чернявська Л.М.