Справа № 136/1708/20
Провадження № 22-ц/801/338/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 рокуСправа № 136/1708/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 16 березня 2021 року, ухвалене суддею Кривенком Д.Т., дата складення повного тексту рішення невідома, в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 20 290,03 грн за кредитним договором №б/н від 26.10.2009 станом на 14.09.2009 та судові витрати у розмірі 2 102 грн.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 26.10.2009.

Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Розмір кредитного ліміту було збільшено до 15 500 грн.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 14.09.2020 має заборгованість у розмірі 20 290,03 грн, яка складається з наступного: 16 244,38 грн заборгованість за тілом кредиту (простроченим); 4 045,65 грн заборгованість за відсотками (простроченими).

Порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 16 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скарга мотивована тим, що позивачем обґрунтовано та підтверджено суму заборгованості, яку він просить стягнути; виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами у справі; суд безпідставно звільнив боржника від сплати відсотків.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

ОСОБА_1 , отримавши копію ухвали апеляційного суду від 14 січня 2022 року про відкриття апеляційного провадження не надала суду відзив на апеляційну скаргу.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволення позову суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 26.10.2009 ОСОБА_1 підписала заяву, в якій зазначено, що позичальнику видано платіжну картку «Універсальна» «55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом у сумі 1 000 грн, номер катки 699923. Базова процента ставка за кредитом становить 2,5 % на місяць на залишок заборгованості (а.с.15).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 кредитний ліміт в подальшому змінювався (11.04.2013 збільшено до 15 500 грн, 04.05.2020 зменшено до 0 грн) (а.с.13).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк», згідно укладеного між ним та ОСОБА_1 кредитного договору останній було видано наступні картки: 26.10.2009 № НОМЕР_1 з терміном дії до грудня 2012 року; 07.04.2011 № НОМЕР_2 з терміном дії до грудня 2014 року; 11.12.2012 №002545 з терміном дії до вересня 2016 року; 04 жовтня 2016 року №264483 з терміном дії до березня 2020 року (а.с.14).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.10.2009 станом на 14.09.2020 становить 20 290,03 грн: 16 244,38 грн заборгованість за тілом кредиту (простроченим); 4 045,65 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено судом першої інстанції, копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 26.10.2009 не містить даних про видачу кредитної картки, доказів отримання кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі крім особистих даних та підпису відповідача, тому підстав вважати, що у відповідача виникли будь-які зобов`язання перед позивачем у зв`язку з подачею такої анкети-заяви відсутні.

Апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про недоведеність банком позовних вимог факту виникнення будь-яких зобов`язань з боку ОСОБА_1 , а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Так, підписана ОСОБА_1 заява містить відомості щодо видачі платіжної картки «Універсальна» «55 днів пільгового періоду», номер катки - 699923.

За розрахунками банку заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту (простроченим) становить 16 244,38 грн.

Дана заборгованість підтверджується випискою по рахунку станом на 15.09.2020, з якої вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та частково виконувала свої зобов`язання щодо їх повернення (а.с.34-40).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому, згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідачки ОСОБА_1 за наданим кредитом.

ОСОБА_1 , отримавши копії позовної заяви та апеляційної скарги не скористалася своїм правом на подання відзиву, жодних заперечень щодо позовних вимог не надала.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не спростований, доказів погашення заборгованості останньою не надано, а тому колегія суддів вважає доведеним, що станом на 14.09.2020 відповідач мала заборгованість перед банком.

Отже, доведеним є факт укладення кредитного договору між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом отримання позичальником кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом та використання позичальником кредитних коштів.

З огляду на те, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України (за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав), беручи до уваги, що відповідачка не оспорювала укладення кредитного договору з банком та отримання кредитної картки, користувалася кредитними коштами, частково сплачувала заборгованість, колегія суддів дійшла до висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом (простроченим) кредиту у розмірі 16 244,38 грн станом на 14 вересня 2020 року.

Крім того, банк просив стягнути з відповідача заборгованість по процентам (простроченим) в розмірі 4 045,65 грн, однак, така вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Як вбачається з наданого банком розрахунку, з 01.09.2014 банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 34,8% річних (з 01.04.2015 - до 43,20%).

Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів наголошує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Оскільки позивачем не дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Матеріали справи містять докази на підтвердження обізнаності позичальника лише про відсоткову ставку 30% річних (2,5% на місяць), яка застосовувалася до 31.08.2014.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 31.08.2014 (останній день застосування банком процентної ставки в розмірі, що погодили сторони) заборгованість за процентами становила 398,40 грн.

Розмір заборгованості по процентам до 31.08.2014 розрахований на підставі умов договору, а отже розрахунок заборгованості в цій частинні є законним та обґрунтованим, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам в розмірі 398,40 грн (до моменту збільшення банком процентної ставки) станом на 31.08.2014. Решта суми відсотків є необґрунтованою, а тому не підлягає стягненню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та частковим задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст.141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 724,15 грн за подання позовної заяви та 2 586,23 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 16 березня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором №б/н від 26 жовтня 2009 року в розмірі 16 642 (шістнадцять тисяч шістсот сорок дві) гривні 78 копійок, з яких: 16 244 (шістнадцять тисяч двісті сорок чотири) гривень 38 копійок заборгованість за тілом кредиту; 398 (триста дев`яносто вісім) гривень 40 копійок заборгованість за процентами.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 724 (одна тисяча сімсот двадцять чотири) гривні 15 копійок та за подання апеляційної скарги в розмірі 2 586 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят шість) гривень 23 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко