Справа № 686/2552/14-ц
Провадження № 2/686/1600/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2022

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючого судді - Салоїд Н.М.,

при секретареві Лоб І.А.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Хмельницький в залі суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про відшкодування збитків, заподіяних незаконними діями перевізника, стягнення коштів за проїзд, відновлення права на безоплатний проїзд та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних незаконними діями перевізника, стягнення коштів за проїзд, відновлення права на безоплатний проїзд в автобусах Хмельницької області та стягнення моральної шкоди.

Він є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Згідно ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зазначено, що інвалідам війни надаються пільги на безоплатний проїзд усіма видами пасажирського транспорту та автобусами приміських і міжміських маршрутів.

Однак він не згоден із діями відповідача, оскільки його неправомірними діями, які носять умисний характер порушено його законні права та завдано матеріальної та моральної шкоди, завдано значної шкоди його здоров`ю, було принижено його честь і гідність.

15 травня 2012 року біля 15 години дня по приїзду з м. Бердичева до м. Хмельницького він звернувся у білетну касу автостанції № 3, що по вул. Примакова для отримання посадочного квитка за маршрутом слідування до с. В. Бубнівка Волочиського району і пред`явив посвідчення інваліда війни ІІ групи. Касиром у касі такий безоплатний квиток було надано.

Повертаючись наступного дня назад, 16.05.2012 року о 06 годині 00 хвилин при посадці в автобус, який слідував за маршрутом Червоний Кут Хмельницький він пред`явив водієві посвідчення інваліда війни.

Проте, водій автобуса державний реєстраційний знак НОМЕР_2 у відповідь на пред`явлення йому посвідчення інваліда війни категорично відмовився надати безоплатний проїзд та примусив його сплатити 11 грн. 50 коп. в розмірі 100% вартості проїзду.

Він змушений був звернутися до працівників поліції, котрі по приїзду на автостанцію №3, запросили його та водія до відділку, де ними були відібрані письмові пояснення. Він подав заяву про вчинення таких неправомірних дій відповідачем. Йому було видано талон-повідомлення під номером 3, про те що заяву прийнято та зареєстровано за № 243 у ЖРЗПЗ.

В результаті неправомірних дій перевізника ОСОБА_2 йому було завдано нервових потрясінь та моральної шкоди. Їх розмір становить 11 000 грн. Просить визнати дії відповідача незаконними, стягнути з відповідача завдані його неправомірними діями збитки та відновити його право на безоплатний проїзд..

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином,подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши доводи позивача, перевіривши матеріали справи доказами, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом достовірно установлено, що позивач, ОСОБА_1 15 травня 2012 року близько 15 години здійснював поїздку з м. Хмельницький до с. В. Бубнівка Волочиського району Хмельницької області.

ОСОБА_1 на час здійснення перевезення є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням війни серії НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 7 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги - безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі. Це право поширюється і на особу, яка супроводжує особу з інвалідністю I групи.

З цих підстав відповідно до Закону 3551-12 позивачу ОСОБА_1 15 травня 2012 року касиром автостанції № 3, що знаходиться по вул. Примакова 29 у м. Хмельницькому було видано безоплатний посадочний квиток з врахуванням наявної пільги для безоплатного проїзду.

Повертаючись, 16 травня 2012 року о 06 00 годині назад із с. Бубнівка до Хмельницького при посадці в автобус, який слідував за маршрутом Червоний Кут Хмельницький він пред`явив водію посвідчення інваліда війни для безоплатного проїзду. Проте, водій автобуса державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , відмовився надати безоплатний проїзд, і змусив його сплатити вартість проїзду в сумі 11.5 грн., надавши при цьому квиток. З цього приводу йому прийшлось звернутись до правоохоронних органів, написавши заяву, яка була внесена до ЖЗРПЗ під номером 243.

В результаті таких неправомірних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у завданні значних змін у життєвих стосунках, витрачанні багато часу на відновлення стану здоров`я та принижень, образ, як інваліду війни ІІ групи. Розмір таких моральних страждань позивач оцінює в 11 000 грн.

Мотивувальна частина рішення, порушення прав, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Відповідно до положень пункту 7 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі. Це право поширюється і на особу, яка супроводжує особу з інвалідністю I групи.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344 від 05.04.2001 року пільгові перевезення осіб, які відповідно до законодавства користуються такими правами, здійснюються пасажирськими перевізниками усіх форм власності та підпорядкування. Пасажирському перевізнику забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно з законом.

На час здійснення перевезення ОСОБА_2 здійснював перевезення, а відповідно до Закону України № 3552-ХІІ ОСОБА_1 має право на безоплатний 100 % пільговий проїзд на приміських маршрутах.

Тому права позивача є порушеними та підлягають захисту.

Відмова у наданні безоплатного проїзду відповідачем ОСОБА_2 позивачу 16.05.2012 року є незаконною, необґрунтованою, а сплата позивачем коштів в розмір 11,5 грн. підтверджується квитком на автобус серії НОМЕР_3 , талоном-повідомленням № 3 про реєстрацію заяви ОСОБА_1 16.05.2012 року за № 243.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд визнає, що незаконна відмова відповідача здійснити безоплатний проїзд потягла завдання моральної шкоди позивачеві, яка виразилась у переживаннях завданих при здійсненні перевезення, душевних стражданнях, що змушували позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Однак посилання на те, що перевізник протягом тривалого часу порушував закон, продовжував цинічно глумитися і знущатися над ним, продовжував приносити біль і страждання , що призвело до різкого погіршення його здоров`я в ході розгляду справи свого підтвердження не знайшло. Позивач таких обставин, крім посилання на них у позовній заяві, не довів, а суд їх відповідно не встановив.

Розмір завданої моральної шкоди з вини відповідача суд оцінює у 1000 грн. та вважає такий розмір необхідним і достатнім для покриття завданої шкоди. Позивач не надав належних та допустимих доказів щодо завдання відповідачем йому моральної шкоди на суму 11 000 грн., а суд таких не здобув.

Не підлягає до задоволення вимога про відновлення його законного права, як інваліда війни, на безоплатний проїзд в автобусах Хмельницької області. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тому, тільки порушене право підлягає судовому захисту, і суд не може захистити право на майбутнє, яке є не порушеним.

4. Судові витрати.

Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову сплата судового збору покладається на відповідача. Позивач при поданні позову звільнений від сплати судового збору звільнений, тому підлягають стягненню з відповідача на користь держави в сумі 243,6 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12,13,76.81,89,265,288,289, 365 ЦПК України, статей 15, 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати необґрунтованою відмову ОСОБА_2 щодо безоплатного проїзду ОСОБА_1 інваліда війни ІІ групи

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 11,5 грн. (Одинадцять грн. 50 коп.) та моральних збитків 1000 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243,6 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Хмельницькому апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25 лютого 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя: