Номер провадження: 22-ц/812/337/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 лютого 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участю: відповідачки - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №489/6072/21 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на її утримання у розмірі ј частки від усіх видів доходів (заробітку), починаючи з дати подання позову по життєво.

Позивачка зазначала, що вона є пенсіонеркою за віком та отримує пенсію у розмірі 4 386,99 грн. щомісячно, проте її пенсії не вистачає. Вона проживає у двокімнатній квартирі, в місяць витрачає на оплату комунальних послуг близько 1 500 грн., взимку 2 500 грн., а разом на життя та ліки приблизно 2 300 грн. Натомість її донька ОСОБА_1 - відповідачка по справі, працює у Національній поліції та отримує заробітну плату приблизно 13 000 грн. на місяць. У доньки на утриманні знаходиться малолітній син ОСОБА_3 , 2008 року народження, на утримання якого стягуються аліменти у розмірі 7000 грн.

Посилаючись на вказані обставини та на положення ст. ст. 202, 205 СК України позивачка просила про задоволення позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її користь у розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 19 вересня 2021 року і по життєво. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що суд, визначаючи розмір аліментів на утримання непрацездатної матері, враховує матеріальне та сімейне становище позивача, всі види її заробітку та доходу, непрацездатність позивача та її потребу у матеріальній допомозі, щодо забезпечення достатнього життєвого рівня та необхідних умов для існування, отримання необхідної медичної допомоги, інших додаткових втрат, які не покриваються сумами отриманих нею пенсій. Так, судом враховано те, що ОСОБА_2 є пенсіонером за віком і отримує пенсію, яка за серпень 2021 року становить 4386,99 грн. За такого суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на утримання позивачки аліменти у розмірі 1/8 частки від усіх видів доходів (заробітку) відповідачки, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову і пожиттєво.

В апеляційній скарзі відповідачка посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, незаконність оскарженого судового рішення, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не враховано факту, що вона не має можливості утримувати свою матір, хоча і працює, оскільки в зв`язку із неможливістю проживання з матір`ю, вона змушена винаймати квартиру, має на утриманні неповнолітнього сина, який страждає хронічним захворюванням - аутизмом, потребує спеціального догляду, лікування тощо. Крім того, вона сама також страждає на хронічне захворювання, щоквартально проходить курс хіміотерапії, в зв`язку з чим заробітної плати їй не вистачає на своє утримання та на утримання свого малолітнього сина. Натомість на вказані обставини суд належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Позивачка своїм правом на відзив не скористалась.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачки. дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, з матеріалів справи, вбачається, і таке встановлено судом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с 6).

Відповідачка ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

З пенсійного посвідчення позивачки № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_2 є пенсіонеркою за віком (а.с. 6).

Згідно довідки про доходи № 2542 0455 2556 1612 від 13 серпня 2021, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Інгульському об`єднаному управлінні ПФУ м. Миколаєва в Миколаївській області і отримує пенсію за віком, яка в серпні 2021 року становить 4386,99 грн. (а.с. 2).

ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 квітня 2005 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21 липня 2005 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 липня 2005 року (а.с. 3).

Згідно виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого з Кардіоревматичного відділення КНП ММР «Міська лікарня №1», ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні з 15 липня 2021 року по 20 липня 2021 року. Рекомендовано спостереження сімейного лікаря та прийом медикаментів (а.с. 7).

Відповідно до довідки про доходи № 432/28/1-2021 від 04 листопада 2021 року, ОСОБА_1 працює у Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області та її заробітна плата за жовтень 2021 року складає 12794,04 грн. (а.с. 29).

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , вбачається, що позивачка має сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого вказано - ОСОБА_7 (а.с. 43).

Відповідачка зазначає, що на даний час дитина проживає з нею, а з батька дитини ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 3000 грн. та 2000 грн. на додаткові витрати, пов`язані з лікуванням.

Як вбачається з довідок, виданих медичними установами, син відповідачки неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має хронічне захворювання (аутизм), потребує спостереження у дитячого психіатра, відповідної терапії, особливого догляду з індивідуальними програмами реабілітації, та особливого виховання для нормального розвитку (а.с. 30, 31).

Відповідно до довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Миколаївській області» від 15 листопада 2021 за вих. № 896, ОСОБА_1 має захворювання фіброзно-кістозну мастопатію, кісту правої молочної залози з запаленням та знаходилася на амбулаторному лікуванні з 13 серпня 2021 року по 25 серпня 2021 року (а.с. 42).

У відзиві на позовну заяву зазначено, що в 2020 році позивачка та відповідачка проживали разом, проте через конфлікти з побутових причин, ОСОБА_1 вимушена була 02 листопада 2020 року винаймати квартиру АДРЕСА_2 за ціною 4500 грн., окрім того, сплачує комунальні платежі за цю квартиру у сумі 2200 грн.

Проживання відповідачки за договором найму житла підтверджується відповідним договором оренди житла від 02 листопада 2020 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 винаймає квартиру АДРЕСА_2 за ціною 4500 грн. щомісячно та окремо сплачуються комунальні послуги та актом прийому-передачі до цього договору (а.с. 32-41).

Обставини проживання позивачки та відповідачки за однією адресою та те, що між ними виникали конфлікти з побутових питань підтверджується довідкою, листом, реєстрацією звернення до поліції, поясненням в поліцейські органи, які долучені до матеріалів справи (а.с.35-41).

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Таким чином із змісту наведених норм слідує, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.

Так, районний суд вирішуючи спір по суті та задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому законом, а також, що при вирішенні розміру аліментів на утримання батьків суд має враховувати обставини, що мають істотне значення.

Також, суд зазначав, що позивачка перебуває на обліку в Інгульському об`єднаному управлінні ПФУ м. Миколаєва з 27 квітня 2010 року, отримує пенсію за віком, яка за серпень 2021 року становить 4386 грн. 99 коп., а також, що відсутні докази отримання відповідачкою аліментів на утримання дитини, та дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Проте з таким висновком неможна погодитись, оскільки само по собі перебування позивачки на обліку в пенсійному фонді та отримання пенсії, без надання оцінки отримуваних доходів позивачкою, не є достатньою підставою для висновку про те, що позивачка потребує матеріальної допомоги.

Так, в позовній заяві позивачка вказувала що отримування нею пенсії в розмірі 4386 грн. 99 коп. є недостатнім для проживання, оскільки вона змушена значну її частину витрачати на сплату комунальних послуг, які складають 1500 грн. влітку та 2500 грн. взимку щомісяця, в зв`язку з чим на життя залишається 2386 грн. 99 коп., що не є достатнім.

В той же час належних доказів сплати комунальних послуг у вказаних позивачкою розмірах суду не надано.

Крім того, як вбачається із свідоцтва про приватизацію на житло від 08 квітня 2005 року квартири АДРЕСА_1 , вказана квартира складається з двох кімнат площею відповідно 17, 2 кв.м. та 14, 0 кв. м. і допоміжних приміщень, загальна площа квартири складає 47,8 кв. м. (а.с.3,4). Позивачкою не наведено обґрунтування необхідності в утриманні вказаної квартири такого розміру для власних потреб. В той же час, судом не враховано можливість отримання доходу від вказаного нерухомого майна.

Так, районний суд вірно зазначив, що відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено в 2021 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 01 січня 2021 року - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні. Та, вказав на те, що згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Проте, будь якої оцінки вказаним посиланням в рішенні суду не навів.

В той же час, суд не зважив на те, що розмір отримуваної пенсії позивачки більше в два рази перевищує, встановлений в державі прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. А також суд не врахував, що позивачка при наявності підстав може скористатися і іншим запровадженим в державі видом допомоги, а саме субсидією.

Також, визначаючи розмір присуджених судом аліментів, районний суд врахував в тому числі і необхідність забезпечення належних умов для існування, необхідність в отриманні медичної допомоги, інших додаткових витрат.

Однак, враховуючи проживання позивачки в облаштованому житловому приміщенні з усіма зручностями, суд не навів доводів які саме вади мають умови проживання позивачки та щодо умов її існування. Так само суд не вказав, які саме витрати позивачки пов`язані з необхідністю в медичній допомозі. Із наданої позивачкою довідки щодо стаціонарного лікування з 15 липня 2021 року по 20 липня 2021 року, вбачається наявність захворювань, які відповідають її віку, даних про платне надання медичної допомоги чи придбання позивачкою ліків, їх вартість суду не надано.

При цьому, районний суд обґрунтовано послався на висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18 та у інших справах, щодо тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

При цьому, сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Суд вважає необхідним зазначити, що батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому законом. При вирішенні розміру аліментів на утримання батьків суд має враховувати обставини, що мають істотне значення.

В той же час, районний суд в оскаржуваному рішенні не вказав на обставини, які мають істотне значення та в силу яких суд дійшов висновку щодо потреби позивачки в матеріальній допомозі.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів доходить висновку про недоведеність позивачкою своєї потреби в матеріальній допомозі, що виключає можливість стягнення аліментів з відповідачки, а тому і відсутня необхідність з`ясування її матеріального стану. Таке є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Виходячи з викладеного, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачка відповідно до ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то судовий збір сплачений відповідачкою у розмірі 1362 грн. за апеляційну скаргу компенсується їй за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 03 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1362 грн. за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, 28 лютого 2022 року.

Судді: Т.З. Бондаренко

Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська