Номер провадження: 22-ц/813/2134/22
Головуючий у першій інстанції Кузнецова В. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (третя особа - Міністерство оборони України) про зобов`язання вчинити певні дії, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Кузнецової В.В. 17 грудня 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, в якій просив зобов`язати Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси подати до виконавчого комітету Одеської міської ради клопотання, з належними документами, про виключення із числа службового житла трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 110,34 кв.м., житловою площею 54,3 кв.м., для забезпечення ОСОБА_1 та його сім`ї постійним житлом, та стягнути судові витрати у розмірі 5 000 грн..

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він є військовослужбовцем, ветераном війни, учасником бойових дій АТО, має календарну вислугу більше 26 років, перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Одеси, але постійного житла до цього часу не отримав.

09 липня 2020 року позивач звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси із заявою, у якій просив звернутися до виконавчого комітету Одеської міської ради з клопотанням про виключення квартири АДРЕСА_1 зі списку службових, однак листом відповідача відповідь №2970 від 17.07.2020 року йому було відмовлено.

ОСОБА_1 вважав, що бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права позивача на житло, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України, а тому він змушений був звернутися до суду із вимогою зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси звернутися до виконавчого комітету Одеської міської ради з клопотанням про виключення квартири АДРЕСА_1 зі списку службових.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси подати до виконавчого комітету Одеської міської ради клопотання, з належними документами, про виключення з числа службового житла трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 110,34 кв.м., житловою площею 54,3 кв.м., для забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. деси на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що законодавством передбачено низку компетентних органів, рішення яких, у сукупності, оформлені документом установленої форми, є підставою для виключення житла з числа службового. Відповідно, КЕВ м. Одеси не можна зобов`язати подати клопотання до Виконавчого комітету Одеської міської ради про виключення житла з числа службового, так як така дія суперечить чинному законодавству.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, є учасником АТО, ветераном війни - учасником бойових дій.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2019 року за №201-РС позивача було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я.

Вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах становить: календарна - 26 років 04 місяці 26 днів, безперервна - 26 років 04 місяці 26 днів, пільгова - 04 роки 05 місяців 01 день.

21.09.2007 року Приморською районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської ради було видано ордер на службове жиле приміщення №1570 серія ПР на ім`я ОСОБА_1 з сім`єю з 4 осіб, а саме: дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , жилою площею 54,3 кв.м., що складається з 3 кімнат за адресою: АДРЕСА_2 ,

Ордер було видано на підставі Розпорядження Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради №1870 від 20.09.2007 року.

З 15.10.2007 року ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 , 1978 року народження, сином ОСОБА_3 , 1998 року народження, та сином ОСОБА_4 , 2003 року народження, зареєстровані за вказаною адресою.

Згідно витягу з протоколу №6 засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 від 07.08.2019 року було постановлено: у відповідності до пункту 10 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31.07.2018 року №380 надати для постійного проживання шляхом виключення із числа службового житла Міністерства оборони України квартиру АДРЕСА_1 , загальної площі 110.34 кв.м. старшому прапорщику ОСОБА_1 , який має вислугу на військовій службі більш 25 років, перебуває на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 04.07.1997 року, користується правом першочергового одержання жилих приміщень з 10.11.2009 року (учасник бойових дій) на склад сім`ї з 4 осіб: він, дружина ОСОБА_2 , 1978 р.н, син ОСОБА_3 , 1998 р.н., син ОСОБА_4 , 2003 р.н., із зняттям його та членів сім`ї з квартирного обліку.

09.07.2020 року позивач звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси із заявою, у якій просив звернутися до виконавчого комітету Одеської міської ради з клопотанням про виключення квартири АДРЕСА_1 зі списку службових.

Листом від 17.07.2020 року №2970 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси надав відповідь ОСОБА_1 , у якій зазначив, що відповідно розпорядження начальника Головного квартирно- експлуатаційного управління Збройних сил України від 04.10.2016р. №303/4/11 та тво начальника Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 04.10.2016р. №303/22/1/1/1228 було призупинено надання пропозицій по розподілу житла, в тому числі виключення із числа службових до Головного управління. Відповідно до телеграми звичайної тво начальника Головного квартирно- експлуатаційного управління Збройних сил України від 31.10.2017р. №303/22/1/1490 «...не надавати на перевірку справи, які стосуються виключення квартир з числа службових» Відповідно розпорядження начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України від 04.10.2018 року №303/4/2074 було заборонено надання пропозицій по розподілу житла, які не відповідають вимогам законодавства, в тому числі виключення із числа службових до Головного управління. Відповідно окремого доручення Міністра оборони України від 12.12.2019 року № 19360/з «з метою створення службового житлового фонду у гарнізонах ЗСУ, не подавати командирами військових частин до квартирно-експлуатаційних відділів пропозицій щодо виключення житла із числа службового до окремого розпорядження, в зв`язку з реформуванням шляхів забезпечення військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби в запас житлом в межах чинного законодавства.»

Таким чином, КЕВ м. Одеса вважало, що немає підстав надати клопотання про виключення із числа службових квартири АДРЕСА_1 .

Згідно статті 47 Конституції України, кожен має право на житло.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається з підстав, що не заборонені законом.

Згідно пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

За змістом ст. 118 ЖК Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей, надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла».

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше:

1. наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного новозбудованого;

2. надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного з числа службового;

3. надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб;

4. надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Таким чином, позивач мав право обрати будь - який спосіб для забезпечення житлом, оскільки вказаним Порядком не передбачено, що Квартирно-експлуатаційний відділ повноважний вирішувати, яким чином забезпечити військовослужбовців житлом.

Як вірно зазначено у рішенні суду першої інстанції, бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права на житло, передбачено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями у п. 11 встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, а саме: виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно - експлуатаційного органу.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380, передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією, зокрема, на цей час позивач є військовослужбовцем, має календарну вислугу більше 26 років, є учасником АТО, перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Одеси, але постійного житла до цього часу не отримав.

Питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом Одеської міської ради, а не КЕВ м. Одеси.

Таким чином, саме відповідач повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини.

Не подаючи відповідне клопотання, КЕВ м. Одеси порушено конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ м. Одеси у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що внаслідок бездіяльності відповідача позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн., то суд першої інстанції обґрунтовано вважав дані вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси про те, що законодавством передбачено низку компетентних органів, рішення яких, у сукупності, оформлені документом установленої форми, є підставою для виключення житла з числа службового. Відповідно, КЕВ м. Одеси не можна зобов`язати подати клопотання до Виконавчого комітету Одеської міської ради про виключення житла з числа службового, так як така дія суперечить чинному законодавству.

Колегія суддів зауважує, що КЕВ м. Одеси не надало доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності відповідного клопотання з цього приводу. Немотивована бездіяльність КЕВ м. Одеси обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19 (провадження № 61-19985св19), у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 636/1527/19 (провадження № 61-4425св20).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 призведе до порушення прав інших громадян, які перебувають в черзі на отримання житла, є безпідставними, оскільки спірне житло не є вільним, зайняте ОСОБА_1 і його сім`єю, який має право на покращення житлових умов, і в такий спосіб буде забезпечений житлом та знятий з черги на його отримання.

Колегія суддів вважає, що, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що позивачем дотримано усі умови, що визначені нормативно-правовими актами для забезпечення житлом для постійного проживання, зокрема, він є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу на військовій службі більше 20 років, перебуває на квартирному обліку, а отже, має право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 04 березня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе