Справа №639/1187/21
Провадження №2/639/406/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря Волкової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 і просить суд розірвати договір про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину, який було укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20.10.2020 року, посвідчений ПН ХМНО Самощенко О.А., зареєстрований в реєстрі за № 1805; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів за договором про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину, який було укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20.10.2020 року, посвідчений ПН ХМНО Самощенко О.А., зареєстрований в реєстрі за № 1805 у розмірі 3 208,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем 22.08.2008 року було укладено шлюб, що був зареєстрований у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ, актовий запис №321. Разом з тим, 09.10.2020 року на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова, шлюб між ними розірвано. Від цього шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого вказаний у свідоцтві про народження відповідач. Так, 20.10.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину, посвідчений ПН ХМНО Самощенко О.А., зареєстрований в реєстрі за № 1805. Відповідно до п. 2 вищезазначеного договору, за домовленістю батьків, даним договором встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання сина аліменти в розмірі базової суми, що дорівнює 1/4 частину від всіх доходів батька, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Згідно до п. З вищезазначеного договору, аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 5 (п`ятого) числа кожного поточного місяця за наступний місяць (починаючи з 01 листопада 2020 року) шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на ім`я матері картковий рахунок НОМЕР_1 . Відповідно до п. 5 Договору, батько бере на себе обов`язок нести додаткові витрати на розвиток та потреби дитини в розмірі 50 % від суми витрат: на заняття в басейні, на заняття в музичній школі, мобільний зв`язок. Станом на момент укладення договору загальна сума даних витрат на розвиток та потреби дитини становить 850 гривень на місяць, таким чином сума, що підлягає сплаті батьком становить 425 гривень. Як відомо позивачу, відповідач ОСОБА_2 з моменту посвідчення договору та до теперішнього часу ніде офіційно не працевлаштований. При цьому відповідач, при сплаті платежу виключно розраховує суму сплати виходячи лише із мінімального гарантованого розміру аліментів, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так ОСОБА_2 02.11.2020 року сплатив 1 600 грн., при цьому 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в листопаді 2020 року склав 1159, 00 грн. та якщо додати додаткові витрати на розвиток та потреби дитини в розмірі 50 % від суми витрат, що складає відповідно до договору 425,00 гривень, то загальна сума платежу буде дорівнювати 1584 грн., при цьому відповідачем було сплачено 1600 грн., що лише на 16 гривень більше від зазначеного мінімуму. Аналогічна ситуація була зі сплатою наступного платежу, так ОСОБА_2 04.12.2020 року сплатив 1630 грн., при цьому 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в грудні 2020 року склав 1197, 50 грн., однак, якщо додати додаткові витрати на розвиток та потреби дитини в розмірі 50 % від суми витрат, що складає відповідно до договору 425,00 гривень, то загальна сума платежу буде дорівнювати 1622,5 грн. при цьому відповідачем було сплачено 1630 грн., що лише на 7,5 гривень більше від зазначеного мінімуму. За таких умов, відповідач виконав покладені на нього за договором обов`язки лише в частині стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не в розмірі, що повинна визначатись виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, як це визначено діючим законодавством. Відповідно доданих Головного управління статистики у Харківський області середньої заробітної плати працівника для даної місцевості за листопад складає 10383,00 грн., а за грудень 11969,00 грн. За таких умов сума, що підлягала до сплати в листопаді повинна була дорівнювати (10 383/4 = 2 595,75 грн.), за таких умов сума заборгованості по сплаті аліментів за листопад дорівнює 2 595,75-1175,00 (1600 грн. платіж від якого відняти 425 додаткові витрати) = 1420,75 грн. Сума, що підлягала до сплати в грудні повинна була дорівнювати (11 969/4 = 2 992,25 грн.) за таких умов сума заборгованості по сплаті аліментів за листопад дорівнює 2 992,25 - 1205,00 (1630 грн. платіж, від якого відняти 425 грн. додаткові витрати) =1787,25 грн. Таким чином,сума заборгованості за листопад та грудень 2020 року складає 1420,75+ 1787,25= 3 208 грн.

У зв`язку з викладеним, посилаючись на вимоги ЦК України та Сімейного кодексу України, позивач вважає зазначені вище обставини істотними порушеннями договору, тому просить його розірвати та стягнути аліменти за рішенням суду, стягнувши на її користь також заборгованість за договором, тому позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.02.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину та стягнення аліментів - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.

На виконання ухвали суду від 24.02.2021 року позивачем вказані недоліки позовної заяви були усунуті та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину та стягнення аліментів. Призначено судове засідання.

Разом з тим, 31.03.2021 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що дійсно між відповідачем та позивачем 22.08.2008 року було укладено шлюб, зареєстрований у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ, актовий запис №321. Шлюб між відповідачем та позивачем розірвано 09.10.2020 рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова. Від шлюбу відповідач та позивач мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу відповідач та позивач домовилися, що їх спільний син залишиться проживати з матір`ю, а відповідач буде матеріально допомагати сину, шляхом сплати аліментів. Так, 20.10.2020 року між відповідачем та позивачем було укладено нотаріальний договір про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., який зареєстровано в реєстрі за №1805. Між тим позивач не довела, яким чином на даний час порушуються її права чи інтереси. В п. 2 вказаного Договору встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання сина аліменти в розмірі базової суми, що дорівнює 1/4 частини від всіх доходів батька, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Також, у п. 3 вказаного Договору прописується, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить 2318 гривень, з 01 грудня - 2395 гривень. Відповідно, сума, що підлягає сплаті в жовтні та листопаді 2020 року: по 1159 гривень щомісяця, в грудні 1197,50 гривень, з 01 січня 2021 року згідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» і надалі в сумі, передбаченій Законом на відповідний рік. Тобто, вищевказаним договором було прямо та чітко встановлено, що у жовтні та в листопаді відповідач мав сплатити - по 1159 гривень, а в грудні мав сплатити - 1197,5 гривень. Також, у п. 5 вказаного Договору встановлюється обов`язок батька нести додаткові витрати на розвиток та потреби дитини в розмірі 50% від суми витрат: на заняття в басейні, на заняття в музичній школі, мобільний зв`язок. Станом на момент укладення договору загальна сума даних витрат на розвиток та потреби дитини становить 850 гри. на місяць, таким чином, сума, що підлягає оплаті батьком становить 425 гри. У разі збільшення суми витрат на розвиток та потреби дитини, мати повідомляє про це батькові усно, письмово або будь-яким засобом зв`язку. Позивач при укладенні договору про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину була обізнана та розуміла, який розмір аліментів буде сплачуватися їй при укладенні договору, адже добровільно укладала даний договір та ознайомлювалася зі всіма його пунктами. Більш того, у позовній заяві позивач вказує, що ОСОБА_2 02.11.2020 року сплатив 1 600 грн., при цьому 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в листопаді 2020 року склав 1 159,00 грн. та якщо додати додаткові витрати на розвиток та погреби дитини в розмірі 50% від суми витрат, що складає відповідно до договору 425 грн., то загальна сума платежу буде дорівнювати 1584 грн., при цьому відповідачем було сплачено 1600 грн., що лише на 16 гривень більше від зазначеного мінімуму. Також позивач вказує, що аналогічна ситуація була й зі сплатою наступного платежу, так ОСОБА_2 04.12.2020 сплатив 1630 грн., при цьому 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в грудні 2020 року склав 1197,50 грн. та якщо додати додаткові витрати на розвиток та потреби дитини в розмірі 50% від суми витрат, що складає відповідно до договору 425,00 гривень, то загальна сума платежу буде дорівнювати 1622,5 грн. при цьому відповідачем було сплачено 1630 грн., що лише на 7,5 гривень більше від зазначеного мінімуму. Тобто, позивач сама вказує, що відповідач виконав покладені на нього договором обов`язки та сплачував аліменти у розмірі не меншому, ніж встановлено договором. Відповідач сплачував і основний розмір аліментів, і розмір додаткових витрат на розвиток та потреби дитини. Відповідач вказує, що позивач жодного разу не зверталася до нього письмово чи усною вимогою про збільшення розміру додаткових витрат на розвиток та потреби дитини. Тобто, відповідач щомісяця перераховував на користь позивача аліменти у розмірі, що встановлений договором про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину від 20.10.2020 року. Більш того, позивач жодного разу не пропонувала у добровільному порядку вирішити питання про розірвання договору про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину, та навіть не вказувала, що вона має намір найближчим часом вирішити дане питання у судовому порядку. Однак, на підтвердження викладеного факту позивач не надала жодного доказу (письмової пропозиції для відповідача, зразка додаткового договору до вищевказаного договору про сплату аліментів). Так, у п. 4 вищевказаного Договору встановлюється, що сума аліментів підлягає відповідному корегуванню, зокрема, шляхом укладення додаткових договорів до даного договору, які є його невід`ємною частиною. Однак, позивачем не було навіть запропоновано укласти додатковий договір до даного договору, та взагалі не було висловлено жодного заперечення щодо раніше укладеного договору. До того ж, позивач у позовній заяві сама вказала, що на час посвідчення договору та до теперішнього часу відповідач ніде офіційно не працював. Тобто, на момент посвідчення договору позивач знала, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак, незважаючи на це позивач не запропонувала прописати в договорі вимогу про те, що аліменти будуть стягуватися у розмірі 1/4 частини від мінімальної заробітної плати по регіону. Можна прийти до висновку, що на час посвідчення договору про сплату аліментів, позивача влаштовували умови договору та розмір виплачуваних на її користь аліментів. Відповідач вказує, що до моменту отримання від Жовтневого районного суду м Харкова копії позовної заяви про розірвання договору про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину та стягнення аліментів, він навіть не знав про будь-які заперечення позивача щодо розміру виплачуваних ним аліментів. До того ж, у Договорі про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину також вказується, що у разі невиконання батьком своїх обов`язків за даним договором, аліменти на дитину з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Тобто, якщо позивач вважає, що відповідач не виконує договір про сплату аліментів, то вона може звернутися з цього приводу до нотаріуса у встановленому законом порядку. Таким чином позивач не довела належними та допустимими доказами факту порушення, невизнання або оспорювання її прав відповідачем, жодним чином не довела порушення відповідачем укладеного між ними договору та навпаки в позовній заяві вказана, що саме вимоги договору відповідач не порушував, а тому відповідач вважає, що вимоги про розірвання договору про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину та стягнення аліментів, задоволенню не підлягають.

07.04.2021 року представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 подано відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.06.2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину та стягнення аліментів задоволено. Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області надати суду: інформацію про отримання доходів за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

У судове засідання 03.02.2022 року учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність позивача, крім того позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 надали письмові заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутність, заперечували проти задоволення позовних вимог.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зароблено відповідний актовий запис №148 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданий 25.02.2009 року. Батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.10).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.10.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 22 серпня 2008 року у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №321. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840, 80 грн.(а.с.8-9).

20.10.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину, посвідчений Приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А. та який зареєстровано в реєстрі за №1805 (а.с.11-12).

Зокрема, в п. 2 вказаного Договору встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання сина аліменти в розмірі базової суми, що дорівнює 1/4 частини від всіх доходів батька, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця.

Також, у п. 3 вказаного Договору зазначено, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від б до 18 років становить 2 318 гривень, з 01 грудня - 2395 гривень. Відповідно, сума, що підлягає сплаті в жовтні та листопаді 2020 року: по 1159 гривень щомісяця, в грудні 1197,50 гривень, з 01 січня 2021 року згідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», надалі в сумі, передбаченій Законом на відповідний рік.

Крім того, у п. 4 вищевказаного Договору встановлюється, що сума аліментів підлягає відповідному корегуванню, зокрема, шляхом укладення додаткових договорів до даного договору, які є його невід`ємною частиною.

У п. 5 вказаного Договору встановлюється обов`язок батька нести додаткові витрати на розвиток та потреби дитини в розмірі 50% від суми витрат: на заняття в басейні, на заняття в музичній школі, мобільний зв`язок. Станом на момент укладення договору загальна сума даних витрат на розвиток та потреби дитини становить 850 гри. на місяць, таким чином сума, що підлягає оплаті батьком становить 425 гри. У разі збільшення суми витрат на розвиток та потреби дитини, мати повідомляє про це батькові усно, письмово або будь-яким засобом зв`язку./

Відповідно до повідомлення з Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 06.07.2021 року інформація про доходи ОСОБА_2 про доходи за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року відсутня (а.с.73).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Статтею 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині другій статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя

Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Виходячи з положень ч. 1, 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті. - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1)в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2)зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3)виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4)із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року в разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.

Так, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд встановив, що сторони в добровільному порядку шляхом укладення нотаріально посвідченого договору вирішили питання щодо сплати аліментів, додаткових витрат. Між тим суду не надано належних і достатніх доказів з боку позивача щодо наявності заборгованості відповідача по виконанню вказаного договору, в тому числі позивачем не надано суду і доказів, які б підтверджували наявність підстав для розірвання договору про сплату аліментів з підстав істотного порушення умов Договору про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину від 20.10.2020 року з боку відповідача ОСОБА_2 , а також доказів наявності шкоди, яка, на думку позивача, була їй завдана у вигляді реальних збитків і неотримання нею. Відтак, суд не знаходить передбачених законом підстав для розірвання Договору про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину, який було укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20.10.2020 року, посвідчений ПН ХМНО Самощенко О.А., зареєстрований в реєстрі за № 1805 та стягнення заборгованості по сплаті аліментів за договором про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину. За наявності чинного договору про сплату аліментів у суду відсутні передбачені СК України підстави для стягнення з ОСОБА_2 аліментів за рішенням суду.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину та стягнення аліментів задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судовий збір на користь позивача не стягується.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1-18, 76-82, 95, 141, 142, 228, 229, 235, 244, 245, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 526, 527, 626, 629, 651, 652 ЦК України, ст. 6, 8, 180-183, 189, 191 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про сплату аліментів та додаткових витрат на дитину та стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 23.02.2022 року.

Суддя Н.В. Баркова