Справа № 301/3140/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" лютого 2022 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області

В особі головуючої судді Даруда І.А.

при секретарі Сатін Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «МІЛОАН», третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ТОВ «МІЛОАН», третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на те, що 20.06.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Гораєм Олегом Станіславовичем був виданий виконавчий напис №2070 (далі - виконавчий напис) відповідно до якого з позивача на користь відповідача стягується заборгованість в розмірі 34 116,00 гривень.

На підставі виконавчого напису нотаріуса №2070 від 20.06.2020 р. приватним виконавцем Клименко Романом Васильовичем 26.06.2020 р. відкрито виконавче провадження № 62423124.

Позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням норм діючого законодавства, заборгованість, яка примусово стягується з Позивача на користь Відповідача абсолютно не відповідає критеріям, які законом пред`являються до такої заборгованості, яка може бути примусово реалізована шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом, а тому оскаржуваний виконавчий напис підлягає визнанню судом таким, що не підлягає примусовому виконанню з огляду на наступне.

Оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса було вчинено з порушенням діючого законодавства, оскільки, між Позивачем та Відповідачем нотаріально посвідченогот кредитного договору, на підставі якого могла бути стягнута заборгованість, не укладалося, а тому заборгованість не була безспірною, на що не звернув увагу приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису.

Крім того, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріус не мав права керуватися 2 розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки Постанова Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року, якою було доповнено Перелік вказаним розділом, в цій частині визнана нечинною Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили.

Згідно ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів (надалі - Перелік).

Переліком в свою чергу є затверджений відповідним органом виконавчої влади, до повноважень якого законодавством України про нотаріат (ст. 87 ЗУ «Про нотаріат») віднесено це питання, ряд правовстановлюючих документів, на підставі яких нотаріусом, відповідно до порядку, визначеному законом та іншими релевантними підзаконними актами, може бути вчинено виконавчий напис задля примусової реалізації відповідного зобов`язання боржника, яке виникло на підставі перелічених в Переліку правовстановлюючих документів.

Перелік за своїм характером є вичерпним.

Перелік в ред. від 29.11.2001 року, який діяв до 10.12.2014 року, не містив в собі в якості правовстановлюючого документу, на підставі якого можливе вчинення виконавчого напису нотаріусом, кредитний договір.

Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 року до Переліку було внесено зміни, в наслідок яких до Переліку включено в якості правовстановлюючого документу, на підставі якого можливе вчинення нотаріусом виконавчого напису, кредитний договір, а саме Перелік доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Відповідно з цього моменту на підставі кредитного договору нотаріуси можуть вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, яка виникла з кредитного договору.

22 лютого 2017 року Київський апеляційний адміністративний суд переглянув адміністративну справу № 826/20084/14, за результатами чого постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 року скасовано, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, а саме зокрема: п.2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів:

«Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми

заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення

заборгованості."

Ухвалою ВАСУ від 01.11.2017 року постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року була залишена без змін за результатами її перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 265 КАС України, резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили. Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

У відповідності до ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відтак з 22.02.2017 року є нечинним розділ Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, які випливають з кредитних правовідносин», який передбачав за можливе вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі кредитного договору.

Згідно ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

З огляду на викладене оскаржуваний виконавчий напис підлягає скасуванню, Позивач не укладав з Відповідачем жодного нотаріально посвідченого договору, що є порушенням чинного законодавства.

Відповідач ТОВ «МІЛОАН» подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що позивач звернув увагу, що при зверненні до нотаріуса, Товариство просило вчинити виконавчий напис на Кредитному договорі згідно постанови Кабінету Міністрів України № 1172, якою затверджений Перелік документів. Розділом другим Переліку документів визначено стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин із визначенням оригіналу кредитного договору та засвідчено: стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, як достатній для вчинення виконавчого напису обсяг документів, що свідчать про безспірність грошових вимог.

Одночасно Позивач послався на внесені до цієї постанови зміни, зокрема Постановою Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року про внесення змін до Перелік) документів в частині другого розділу, за яким стягнення заборгованості провадиться на підставі оригіналу кредитного договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника.

Таким чином, Позивач обгрунтував заявлену позовну вимогу із посиланням на порушення нотаріусом процедури вчинення напису, як підставу, що Верховним Судом визначена самостійною підставою для оскарження виконавчого напису (постанова від 10.04.2019 року по справі №201/11696/16-ц).

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачений механізм оскарження нотаріальних дій. Виходячи зі змісту цього Закону, а також положень статті 16 ЦК України, у судовому порядку можливо оскаржити дії нотаріуса у разі їх невідповідності на предмет вимоги закону щодо порядку їх здійснення Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 року № 2 «Про практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні питання про обгрунтованість скарг суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому як потурання відхиленням від зазначеного порядку, так і формального скасування нотаріальної дії коли ці відхилення не вплинули на її вчинення.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини (п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Судове рішення має бути обґрунтованим, тобто ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

За визначених обставин, через необґрунтованість, невизначеність і недоведеність позовної вимоги Позивача, що заявлена як оскарження дій нотаріуса із встановленим у прохальній частині способом відновлення порушеного права - визнати оскаржуваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, Позивач в обгрунтуванні не навів суду яким саме чином Відповідач порушив його права, а також не надав суду належні і достатні докази заявленої вимоги саме до Відповідача. Правова позиція Позивача є лише припущенням, яка не може бути покладена в основу судового рішення, в зв`язку з чим вимога Позивача не підлягає задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 , та її представник адвокат Марусич М.С. в судове засідання не з`явилися, подали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали з мотивів, що викладені в позовній заяві, просили справу розглянути у їх відсутність.

Представник відповідача ТОВ «МІЛОАН» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, а тому розгляд справи відбувся на підставі ст. 223 ЦПК України у його відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олег Станіславович в судове засідання не з`явився, пичини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Нормативно - правове обгрунтування та засоби доказування щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню полягають у наступному.

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів (надалі - Перелік).

Переліком в свою чергу є затверджений відповідним органом виконавчої влади, до повноважень якого законодавством України про нотаріат (ст. 87 ЗУ «Про нотаріат») віднесено це питання, ряд правовстановлюючих документів, на підставі яких нотаріусом, відповідно до порядку, визначеному законом та іншими релевантними підзаконними актами, може бути вчинено виконавчий напис задля примусової реалізації відповідного зобов`язання боржника, яке виникло на підставі перелічених в Переліку правовстановлюючих документів.

Перелік за своїм характером є вичерпним.

Перелік в ред. від 29.11.2001 року, який діяв до 10.12.2014 року, не містив в собі в якості правовстановлюючого документу, на підставі якого можливе вчинення виконавчого напису нотаріусом, кредитний договір.

Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 року до Переліку було внесено зміни, в наслідок яких до Переліку включено в якості правовстановлюючого документу, на підставі якого можливе вчинення нотаріусом виконавчого напису, кредитний договір, а саме Перелік доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Відповідно з цього моменту на підставі кредитного договору нотаріуси можуть вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, яка виникла з кредитного договору.

22 лютого 2017 року Київський апеляційний адміністративний суд переглянув адміністративну справу № 826/20084/14, за результатами чого постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 року скасовано, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, а саме зокрема: п.2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів:

«Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми

заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення

заборгованості."

Ухвалою ВАСУ від 01.11.2017 року постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року була залишена без змін за результатами її перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 265 КАС України, резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили. Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

У відповідності до ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відтак з 22.02.2017 року є нечинним розділ Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, які випливають з кредитних правовідносин», який передбачав за можливе вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі кредитного договору.

Згідно ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

З огляду на викладене оскаржуваний виконавчий напис підлягає скасуванню, Позивач не укладав з Відповідачем жодного нотаріально посвідченого договору, що є порушенням чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 81, 82, 83, 175, 177, 184 , 259, 263, 265, 268 ЦПК України ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд,-

Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2070 виданий 20 червня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Гораєм Олегом Васильовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МІЛОАН» заборгованість в сумі 34 116,00 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя : І. А. Даруда