Справа № 165/2384/20 Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М.
Провадження № 22-ц/802/332/22 Категорія: 8 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на заочне рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 07 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 3/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира є двокімнатною, розташована на 4-ому поверсі чотириповерхового будинку загальною площею 45 кв. м, житловою площею 29,4 кв. м.

Позивач зазначала, що 1/4 частка квартири належить відповідачу ОСОБА_2 , яка є її тіткою. Підставою виникнення у відповідача права власності на частку у квартирі є свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, вона не може належним чином розпоряджатися належним їй майном, так як не може досягнути із відповідачем згоди щодо користування та обслуговування спірної квартири, яка згідно висновку оціночно-будівельної експертизи від 27 червня 2020 року потребує ремонту, внутрішнє оздоблення квартири потребує повної заміни. У зазначеній квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає, весь тягар оплати комунальних платежів несе вона і за період з 27 травня 2019 року по 15 липня 2020 року нею сплачено 13 821 грн.

Позивач також вказувала, що відповідач зареєстрована та проживає у будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Згоди щодо користування квартирою, яка належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності не досягнуто. Виділити із спірної квартири 3/4 частини з окремим ізольованим приміщенням та самостійним входом, яке може використовуватись як окрема квартира, або яку можна переобладнати в таку квартиру, немає технічної можливості, а частка відповідача 1/4 є незначною, спільне користування чи володіння квартирою з відповідачем є неможливим. Висновком експерта підтверджено, що розподіл в натурі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в частках 3/4 до 1/4 з метою обладнання окремих ізольованих квартир неможливий. Судовий експерт визначив ринкову вартість квартири у розмірі 304 030 грн, вартість 1/4 частки 76 007 грн. Грошові кошти у розмірі 76 007 грн вона внесла на депозитний рахунок суду.

Позивач вважає, що припинення права власності на 1/4 частку у спільному майні не завдасть шкоди відповідачу, оскільки остання не користується квартирою та не бере витрат на її утриманні.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на 1/4 частку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на 1/4 частку вказаної квартири, стягнути з депозитного рахунку у Територіальному управлінні ДСА у Волинській області на користь відповідача ОСОБА_2 76 007 грн грошової компенсації вартості її частки у праві власності, а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн 80 коп., 2 800 грн витрат, понесених на проведення оціночно-будівельної експертизи та витрати на професійну правничу допомогу, підтвердження розміру яких буде подано у строки визначені законодавством.

Заочним рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 07 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що спірна квартира є неподільною, а спільне користування, володіння квартирою є неможливим через відсутність у відповідача ОСОБА_2 потреби користуватися цією квартирою. ЇЇ частка у квартирі, яка становить 1/4 та є предметом спору, у порівнянні з часткою позивача є незначною, так як житлова площа, на яку може претендувати відповідач, майже вдвічі менше площі однієї з кімнат у квартирі та вдвічі менша за норму жилої площі на одну особу, тому припинення права відповідача на її частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласнику зазначеної квартири. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавала.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 09 березня 2022 року - дата складення повного судового рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №200375628, сформованої 14 лютого 2020 року Нововолинською державною нотаріальною контрою, відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 354, виданого 29 березня 2017 року приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Бобак Ж. С., належить на праві приватної спільної часткової власності 1/4 частка двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45 кв. м, житлова площа 29,4 кв. м, що розташована на 4-ому поверсі чотириповерхового будинку, право власності зареєстровано 29 березня 2017 року державним реєстратором: приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Бобак Ж. С. (а.с.11-12).

Позивачу ОСОБА_1 згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 934, виданого 21 серпня 2015 року приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Бобак Ж. С., належить на праві приватної спільної часткової власності 3/4 частки згаданої квартири, право власності зареєстровано 21 серпня 2015 року державним реєстратором: приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Бобак Ж. С. (а.с.11-12).

Як слідує з копії будинкової книги у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ніхто не зареєстрований (а.с.15).

Як вбачається з копії технічного паспорта на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вона складається з двох кімнат: 1-а кімната житловою площею 17,8 кв. м, 2-а кімната житловою площею 11,6 кв. м, кухні площею 6,0 кв. м, вбиральні (сполученої) 3,0 кв. м, коридору 3,1 та 1,9 кв. м, вбудованої шафи 0,9 кв. м, балкону 0,7 кв. м. (а.с.16-17).

Згідно виписки з погосподарської книги № 5 за 2016 - 2020 роки Литовезької сільської ради Іваничівського району від 25 лютого 2020 року вих. № 157 по особовому рахунку № НОМЕР_1 в будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , проживає відповідач ОСОБА_2 , а згідно довідки Виконавчого комітету Іваничівського району Волинської області Литовезької сільської ради від 25 лютого 2020 року вих. № 158 остання зареєстрована за вказаною адресою (а.с.18, 20).

Судом також встановлено, що представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на адресу відповідача ОСОБА_2 17 лютого 2020 року за вих. № 2/17-20 направлялося письмове звернення із пропозицією з мирного врегулювання питання щодо права власності на квартиру і витрат на її утримання, зокрема щодо відчуження (продажу) 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однак докази направлення вказаного письмового звернення в матеріалах справи відсутні (а.с.21).

Відповідно до висновку експерта № 278/3 від 27 червня 2020 року розподіл в натурі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в частках 3/4 до 1/4 з метою обладнання окремих ізольованих квартир неможливий (а.с.22-29).

Згідно копій дублікатів квитанцій позивачем ОСОБА_1 періодично оплачувались комунальні послуги по квартирі за зазначеною адресою (а.с.32-59).

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно з ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс12.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачу ОСОБА_2 належить 1/4 частка спірної квартири, вказана частина у порівнянні із частиною співвласника ОСОБА_1 , якій належить 3/4 частки квартири, не може бути визначена як незначна.

Поняття «незначна частка» є оціночним і має встановлюватися виходячи з конкретних обставин справи. При цьому умовою припинення права на частку є саме незначний розмір частки у праві, а не частини спільного майна, яка припадає на цю частку.

Однак, позивач звертаючись із позовом про припинення права відповідача ОСОБА_2 на частку у спільному майні, жодним чином не обґрунтувала чи не завдасть таке припинення істотної шкоди відповідачу.

Та обставина, що відповідач зареєстрована та проживає в житловому будинку у с. Литовеж Іваничівського району Волинської області, сама по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено. Доказів того, що будинок в якому проживає відповідач належить їй на праві власності позивачем не надано, а тому не можна прийти до категоричного висновку, що припинення права власності на частку в нерухомому майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Отже, вищенаведене дає підстави вважати, що позивач ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не довела тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, не надала належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні її позову.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Наведені представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди представника позивача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам, які викладені у позовній заяві, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 07 грудня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: