Справа № 308/2766/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2022 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мигальчич Людмила Анатоліївна, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, особа дії якої оскаржуютьюся: Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Івано- Франківськ) Ужгородський відділ державної виконавчої служби,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мигальчич Людмила Анатоліївна, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, особа дії якої оскаржуютьюся: Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Івано- Франківськ) Ужгородський відділ державної виконавчої служби.

Згідно п. Постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" Скарги, заяви, подання мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК ( 1501-06, 1502-06, 1503-06 ) і ГПК ( 1798-12 ), та містити відомості, перелічені в пунктах 3 5 ч. 3 ст. 85 Закону N 606-XIV ( 606-14 )

Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, перелічені п. 4 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження», зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Дослідивши матеріали скарги вважаю, що така підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст. 175, 177, ЦПК України.

Відповідно до вимог п.п. 4,5 ч.3 с. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Разом із тим, до вказаної скарги не додано постанов якими було накладено обтяження на майно боржника. Матеріали скарги містять копію відповіді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Ужгородського ВДВС в Ужгородському районі на адвокатський запит про надання інформації щодо підстав накладення арештів на майно боржника. Вказана відповідь містить запитувану адвокатом інформацію, однак не містить відомостей щодо наявність чи відсутність у відділі ДВС відповідних постанов.

Твердження представника позивача про те, що зважаючи на інструкцію зберігання ВП, а саме 3 роки та зважаючи на дати завершення виконавчих проваджень 2011 та 2012р. такі напевно в зв`язку з закінченням строків зберігання знищено, не підтверджені відповідними доказами, а є лише припущеннями.

Слід зазначити, що матеріали скарги не містять відомостей щодо звернення заявника чи його представника до органів ДВС із заявою чи скаргою про скасування арештів майна.

При цьому у самій скарзі заявник зазначає, що «у разі якщо зняття арешту з майна не пов`язано зі спором про право на це майно, особа, яка вважає себе власником спірного майна, повинна звернутися до державної виконавчої служби з вимогою про зняття арешту зі спірного майна. У випадку відмови державної виконавчої служби у знятті арешту з майна, останній повинен звернутися до суду з вимогою про оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, шляхом подання до суду скарги на рішення, дію чи бездіяльність органів державної виконавчої служби та зобов`язання зняти арешт в межах розглянутої господарської справи».

Разом із тим, представником заявника не зазначено відомостей щодо того, чи звертався сам боржник чи його представник до органів ДВС із вимогою про зняття арештів. Підтвердження тому до матеріалів скарги не додано.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Разом із тим, боржник у виконавчому провадженні, має право звертатись до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця в порядку, передбаченому розділом X Закону та відповідними розділами Цивільного процесуального кодексу або Господарського процесуального кодексу України.

Вказане узгоджується із позицією що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 904/51/19. Так, у вказаній постанові позивачу, який звернувся до господарського суду із позовом про звільнення з-під арешту майна, роз`яснено його право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців та посадових осіб державної виконавчої служби в порядку частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», якщо цей виконавчий документ виданий на виконання судового рішення, або - до адміністративного суду в порядку частини другої цієї ж статті, якщо він виданий на виконання рішення іншого органу (посадових осіб), та/або за умови перебування його у зведеному виконавчому провадженні, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

В даному випадку заявник вірно звернувся до суду саме із скаргою в якій просить: визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Ужгородського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) стосовно не зняття обтяжень у вигляді арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчих провадженнях № 15549969, № 28587275, № 30843766 та зобов`язати державного виконавця (службову особу) зняти обтяження накладені на боржника у виконавчих провадженнях № 15549969 від 19.10.2009р. , № 28587275 від 08.09.2011р., №30843766 від 24.01.2012р.

Разом із тим, із доданих до матеріалів скарги відповіді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано- Франківськ) Ужгородського ВДВС в Ужгородському районі , вбачається, що

обтяження № 9199124 від 30.10.2009 накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 15549969 від 19.10.2009, щодо примусового виконання наказу № 18/71 виданого 21.09.2009 Господарським судом Закарпатської області, про стягнення з суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь АБ «Київська Русь» в особі Ужгородського центрального відділення Львівської філії АБ «Київська Русь» заборгованість у розмірі 95258,13 грн.

обтяження № 11587740 від 08.09.2011 накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 28587275 від 08.09.2011, щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-9185/10 виданого 23.08.2011 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, про стягнути: солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Третє Банк» заборгованість у розмірі 173266,05 грн.

обтяження № 12090688 від 24.01.2012 накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 30843766 від 24.01.2012, щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1771/11 виданого 05.12.2011 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 20 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

В той же час відповідно до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч.1 ст. 340 вказаного Кодексу, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 21 ГПК України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З наведеного вбачається, що одне із обтяжень про скасування якого просить заявник, накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 15549969 від 19.10.2009, щодо примусового виконання наказу № 18/71 виданого 21.09.2009 Господарським судом Закарпатської області, тоді як обтяження № 11587740 від 08.09.2011 накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 28587275 від 08.09.2011, щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-9185/10 виданого 23.08.2011 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, про стягнути: солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Третє Банк» заборгованість у розмірі 173266,05 грн., а також обтяження № 12090688 від 24.01.2012 накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 30843766 від 24.01.2012, щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1771/11 виданого 05.12.2011 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області.

В даному випадку судом що розглядав справу, як суд першої інстанції є Господарським судом Закарпатської області (наказ № 18/71 виданого 21.09.2009), а також Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області (виконавчого листа № 2-9185/10 виданого 23.08.2011 та виконавчий лист № 2-1771/11 виданого 05.12.2011) .

Вказаним заявником порушено вимоги ст. 20 ЦПК України.

При цьому слід зазначити, що окрім звернення із скаргою про зняття арешту із майна боржника, до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, боржник має право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, у якій просити зобов`язати орган Державної виконавчої служби зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.03.2020 р. дійшов висновку, що незняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу Державної виконавчої служби, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Крім того, до матеріалів самої скарги не надано вказаних в скарзі рішень судів на підставі яких видавались відповідні виконавчі листи.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури. На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено, зокрема задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Ще у справі Trukh v. Ukraine ((dec.), no. 50966/99, 14 October 2003) Європейський суд дав оцінку застосуванню процесуальних обмежень у вигляді обовязку сплатити мито, надати копії документів у певній кількості та направити звернення до конкретного суду. Європейський суд не виявив жодних підстав вважати, що застосування згаданих процесуальних обмежень у цій конкретній справі було свавільним чи невиправданим.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21 грудня 1975 року).

За таких обставин скаргу необхідно залишити без руху та надати заявнику час, достатній для усунення вищезазначених недоліків шляхом оформлення скарги до суду з врахуванням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 185, 258-260, 447, 450 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мигальчич Людмила Анатоліївна, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, особа дії якої оскаржуютьюся: Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Івано- Франківськ) Ужгородський відділ державної виконавчої служби, залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки протягом трьох днів з дня отримання копії даної ухвали. Роз`яснити, що інакше скарга буде вважатися неподаною та повернута заявнику. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош