ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 588/1080/16-ц Номер провадження 22-ц/814/169/22Головуючий у 1-й інстанції Линник О.С. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справ за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Зіньковського І. М. про визнання недійсним договору позики,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Сумцова Євгена Станіславовича

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 01 грудня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому збільшивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу у розмірі 463000,00 грн., 3 % річних за час прострочення виконання взятих на себе зобов`язань у розмірі 71276,00 грн., а також понесені ним судові витрати (том 2 а.с.102-104, 132-133).

Позов мотивовано тим, що 04 серпня 2013 року між ним та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого відповідач позичила у нього кошти в сумі 463000,00 грн, строком до 04 вересня 2013 року. У встановлений договором строк відповідач своє зобов`язання із повернення грошових коштів не виконала, тому просив позов задовольнити.

ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Зіньковського І.М., уточнивши позовні вимоги, просила поновити строк звернення до суду з позовом та визнати недійсним договір позики грошових коштів у сумі 463000,00 грн, укладений між нею та ОСОБА_1 04 серпня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Зіньковським І.М. (том 2 а.с.107-108, а.с.162-164).

Позов мотивовано тим, що договір позики від 04 серпня 2013 року, вчинений нею проти справжньої її волі, внаслідок застосування до неї фізичного та психічного тиску із боку ОСОБА_1 , фактично коштів у вказаній сумі вона не отримувала, тому договір є фіктивним. Тиск виражався у незаконному позбавленні її волі, залякуванні, погрозах та у застосуванні фізичної сили, а також у погрозах розповсюдити інформацію, що стосується її приватного життя у спотвореній формі. Після підписання оскаржуваного договору позики, 05 серпня 2013 року, вона звернулась із заявою до Тростянецького РВ УМВС України в Сумській області про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за вимагання грошових коштів та спричинення тілесних ушкоджень. Отримавши від знайомих співробітників правоохоронних органів інформацію про її звернення до Тростянецького РВ, 05.08.2013, ОСОБА_1 ініціював кримінальне провадження відносно неї за ч.5 ст.191 КК України, у якому, під час допиту у якості потерпілого, неодноразово наголошував на тому, що укладання договору позики є способом по поверненню грошових коштів, як виявленої нестачі у магазині. У подальшому він відмовився від обвинувачення та ухвалою колегії суддів Охтирського міськрайсуду Сумської області кримінальне провадження відносно неї було закрито.

Зазначила, що Тростянецьким ВП проводиться розслідування кримінального провадження по факту незаконного позбавлення її волі ОСОБА_1 , яке було внесене Охтирською місцевою прокуратурою 17.05.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При здійсненні відповідачем на неї тиску, вона була змушена для захисту свого життя, здоров`я, приватних стосунків, уникнення завдання страждань близьким членам родини від неправомірних посягань, укласти невигідну для неї угоду. Фактично при укладенні такої угоди вона мала єдину волю - уникнути несприятливих наслідків, а така її воля не повинна породжувати зобов`язання. Вказує, що між тиском на неї та укладанням угоди має місце причинний зв`язок, угода була вчинена саме тому, що до неї застосовувався тиск. Вважає, що укладений між нею та відповідачем правочин є фіктивним правочином, оскільки внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву. ОСОБА_1 , укладаючи договір, знав, що він не буде виконаний у частині передачі їй грошових коштів, діяв умисно, мав свідомий намір невиконання умов договору. Даним договором відповідач приховав свої справжні наміри - стягнути із неї суму нестачі у магазині за наслідками ревізії, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема, показами свідків, наявністю у справі цивільного позову та показами потерпілого.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 01 грудня 2020 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 463000 грн 00 коп. та 3% річних за час прострочення виконання взятих на себе зобов`язань у розмірі 71238 грн 00 коп. та у відшкодування понесених судових витрат зі сплати судового збору 5322 грн 31 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Зіньковського І.М. про визнання недійсним договору позики - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у сумі 295 грн 68 коп.

Постановою Сумського апеляційного суду від 11 березня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сумцова Євгена Станіславовича залишено без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 01 грудня 2020 року залишено без змін.

Судові рішення в частині задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_1 мотивовані тим, що договір позики був укладений у належній формі, нотаріально засвідчений та підписаний сторонами у справі, проте у строк, передбачений договором, ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконала, грошові кошти у сумі 463 000 грн не повернула, тому з неї підлягає стягненню на користь позивача сума основного боргу та 3% річних від простроченої суми.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суди виходили із того, що позивач не довела, що була вимушена укласти договір позики у зв`язку із фізичним тиском на неї, застосуванням до неї фізичного та психологічного впливу зі сторони відповідача. При цьому суди виходили з того, що між сторонами виникла конфліктна ситуація з приводу виявленої недостачі у магазині «Диса-майстер», належного ОСОБА_1 , проте безспірних доказів, що він стосувався договору позики суду не надано.

Постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Сумського апеляційного суду від 11 березня 2021 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 10.05.2011 року працювала продавцем-консультантом в магазині «Діса-майстер», на підставі трудового договору укладеного між нею та ФОП ОСОБА_3 .

04 серпня 2013 року ОСОБА_1 із однієї сторони та ОСОБА_2 із другої сторони, уклали договір позики, посвідчений цього ж дня приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Зіньковським І. М. та зареєстрований у реєстрі за №1416. За змістом цього договору, ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 463 000 грн строком до 04 вересня 2013 року (а. с. 9, т. 1).

05 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Тростянецького РВ УМВС України в Сумській області із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за вимагання грошових коштів та спричинення тілесних ушкоджень. Відомості внесені 05 серпня 2013 року до ЄРДР за №0000531 за частиною другої статті 189 КК України. Також внесені відомості до ЄРДР за частиною першою статті 185 КК України за заявою ОСОБА_2 про зникнення із її квартири 04 серпня 2013 року телефону, документів; за частиною другою статті 146 КК України з приводу незаконного позбавлення волі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань, із застосуванням зброї ОСОБА_1 ..

Відповідно до висновку експерта № 166 від 05 серпня 2013 року, ОСОБА_2 отримала легкі тілесні ушкодження, які могли утворитися від тупого твердого предмету з обмеженою поверхнею, при обставинах вказаних потерпілою, від ударів кулаками та ногами, але не при обставинах, вказаних ОСОБА_1 та не від зіткнення з тупим твердим предметом у водоймі, про що свідчить характер ушкоджень. Час утворення тілесних ушкоджень може відповідати часу, вказаному потерпілою (04 серпня 2013 року), що вказує колір синців та стан саден. (т. 2 а.с. 38-40)

05 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Тростянецького РВ УМВС України в Сумській області із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за фактом привласнення та розтрати нею, як продавцем-консультантом магазину «Діса-майстер» грошових коштів у розмірі 463000 грн

30 жовтня 2013 року ОСОБА_2 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченому частиною п`ятою статті 191 КК України за фактом привласнення та розтрати нею, як продавцем-консультантом магазину «Діса-майстер» упродовж жовтня 2012 року до серпня 2013 року грошових коштів у розмірі 461 040,69 грн, належних приватному підприємцю ОСОБА_1 . Вказаний розмір нестачі в магазині «Діса-майстер» визначено згідно висновку судово-економічної експертизи від 27.09.2013 року.

В кримінальному провадженні № 0000536 ОСОБА_1 був заявлений цивільний позов на суму 461 040,69 грн.

12 травня 2015 року складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР від 05 серпня 2013 року за №0000536 за вказаних у підозрі обставин.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 листопада 2017 року кримінальне провадження, внесене по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України, закрите у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Цивільний позов ОСОБА_1 - залишено без розгляду. (т. 2 а.с. 116)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що договір позики був укладений у належній формі, нотаріально засвідчений та підписаний сторонами у справі, проте у строк, передбачений договором, ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконала, грошові кошти у сумі 463 000 грн не повернула, тому з неї підлягає стягненню на користь позивача сума основного боргу та 3% річних від простроченої суми.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд виходив з того, що позивач не довела, що була вимушена укласти договір позики у зв`язку із фізичним тиском на неї, застосуванням до неї фізичного та психологічного впливу зі сторони ОСОБА_1 . При цьому суд виходив з того, що між сторонами виник конфлікт з приводу виявленої недостачі у магазині «Диса-майстер», належного ОСОБА_1 , але прийшов до висновку, що доказів, того що спір стосується договору позики не надано.

Колегія суддів з таким висновком погодитися не може, виходячи з наступного.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

У статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сум і/аборечі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Згідно із статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним, через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, тобто насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних, не обов`язково злочинних, діях. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про здійснення ОСОБА_1 фізичного та психологічного насильства відносно неї, саме з метою примусити останню укласти спірний договір позики, обґрунтованими, які підтверджені належним доказами.

Встановлено, що спірний договір було укладено 04 серпня 2013 року, згідно якого ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 463 000 грн. Наступного дня, 05 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до правоохоронних органів із заявою про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вимагання грошових коштів в розмірі 463 000 грн. та спричиненні їй тілесних ушкоджень. В рамках кримінального провадження № 0000531, відкритому за заявою ОСОБА_2 , проведено судово-медичну експертизу. Згідно висновку експерта від 05 серпня 2013 року, ОСОБА_2 отримала легкі тілесні ушкодження, які могли утворитися від тупого твердого предмету з обмеженою поверхнею, при обставинах вказаних потерпілою, від ударів кулаками та ногами, але не при обставинах вказаних ОСОБА_1 . Час утворення тілесних ушкоджень може відповідати часу, вказаному потерпілою 04 серпня 2013 року, тобто у день укладення між сторонами договору позики.

За заявою ОСОБА_1 від 05 серпня 2013 року відкрито кримінальне провадження № 0000536 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за фактом привласнення та розтрати нею, як продавцем-консультантом магазину «Діса-майстер» грошових коштів.

Згідно змісту протоколів допиту потерпілого від 05 серпня, 19 та 23 вересня 2013 року, в кримінальному провадженні № 0000536, ОСОБА_1 вказував на розтрату ОСОБА_2 коштів з належного йому магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у розмірі 463 000 грн. та добровільне погодження останньої на відшкодування завданих нею збитків, на що він погодився, тому у нотаріуса між ними був укладений договір позики, відповідно до якого він позичив ОСОБА_2 463 000 грн (т. 1 а.с. 84-89). При допиті потерпілого - ОСОБА_1 , йому було роз`яснено його права та попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання). Кримінальне провадження за ст. 384 КК України не порушено, тобто показання ОСОБА_1 є достовірні.

Кримінальне провадження ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 листопада 2017 року за заявою ОСОБА_1 - закрите (т.2 а.с. 116-118).

Вказані обставини доводять, що посилання ОСОБА_2 про наявність фізичного та психологічного впливу на неї з метою спонукання до укладення договору позики від 04 серпня 2013 року, з метою погашення нею недостачі у належному ОСОБА_1 магазині відповідають дійсності.

Враховуючи викладене, зібрані по справі докази, колегія суддів вважає, що укладений 04 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір позики, посвідчений цього ж дня приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Зіньковським І. М., є фіктивним. Внутрішня воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву. Крім того, вказаний правочин є безгрошовим, так як встановлено, що гроші не передавалися. Оформлення договору позики фактично відбулося з метою стягнення з ОСОБА_2 суми нестачі в магазині за наслідками ревізії, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме: показаннями свідків та самого ОСОБА_1 , а також наявністю у справі цивільного позову із зазначенням суми нестачі, яка відповідає сумі позики.

Таким чином, доводи ОСОБА_2 про фіктивність укладеного договору позики між нею і ОСОБА_1 , є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними доказами в їх сукупності. Але, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики слід відмовити, з підстав пропуску строку нею позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною першою статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", наведених у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого положеннями Цивільного процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір укладено 04 серпня 2013 року, тобто саме з цього часу ОСОБА_2 знала про порушення її прав, а отже пред`являючи зустрічний позов про визнання недійсним правочину в 2017 році, пропустила строк позовної давності, про застосування якої заявлено ОСОБА_1 , що є підставою для відмови у позові. Поважних причин для поновлення пропущеного строку, не встановлено.

Крім того, колегія суддів прийшла до висновку, що правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики не має, оскільки, договір позики укладений 04 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , є фіктивним, укладеним без передачі коштів. У справі відсутні належні та допустимі докази передачі ОСОБА_1 коштів на виконання зобов`язань за договором, що вказує на безгрошовість правочину. У справі встановлено, що спір між сторонами, щодо суми боргу виник з приводу виявленої недостачі у магазині «Диса-майстер», належного ОСОБА_1 в якому ОСОБА_2 працювала продавцем консультантом, тобто фактично спір виник з трудових правовідносин.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сумцова Євгена Станіславовича, слід задовольнити частково, рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 01 грудня 2020 року скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Зіньковського І. М. про визнання недійсним договору позики відмовити.

Керуючись ст.ст 367, п.2 ч.1 ст. 374, п. 3, 4 ч.1 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сумцова Євгена Станіславовича - задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 01 грудня 2020 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Зіньковського І. М. про визнання недійсним договір позики відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

В разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.02.2022.

Головуючий: Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль