Дата документу 23.02.2022 Справа № 311/2728/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 311/2728/21

Провадження №22-ц/807/732/22

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2021 року, в складі судді Задорожка Д.А, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначала, що 01 березня 2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем.

Відповідно до рішення суду відповідач сплачував на користь позивача аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття

На даний час донька сторін досягла повноліття та навчається у відокремленому структурному підрозділі «Василівський фаховий коледж Таврійського державного агротехнологічного університету імені Дмитра Моторного» Запорізької області першого рівня акредитації на І курсі за спеціальністю «Ветеринарна медицина» денної форми навчання, на контрактній основі. Термін навчання з 01 вересня 2020 року до 30 червня 2024 року. Стипендію не отримує.

ОСОБА_2 після досягнення дочкою повноліття ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки є працездатною особою, може працювати та отримувати дохід, та відповідно до ст.. 199 СК України зобов`язаний утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися до досягнення нею 23 років. Відповідач не є інвалідом, не має інших дітей, на його утриманні не перебуває непрацездатних батьків.

Зазначає, що вона працює, має середньомісячний заробіток 3800, 00 грн., має на утриманні ще одну неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим має тяжке матеріальне становище.

З огляду на вказане, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_3 , яка подовжує навчання, в розмірі ј частини від заробітку (доходу), до 30 червня 2024 року.

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнення почато з 08 липня 2021 року, тобто з дня подання позову до суду.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави витрати на оплату судового збору в розмірі 908,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не навів обґрунтування часткового задоволення позовних вимог, зокрема, щодо відсутності підстав для повного задоволення позову, не дослідив обставини справи, що враховуються при визначенні розміру аліментів.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Апеляційний суд звертає увагу, що оскаржуване заочне рішення в цій справі переглядається судом відповідно до вимог ст.. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , а саме в частині наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитини у зв`язку з її навчанням у розмірі ј частини від його заробітку (доходу).

Апеляційним судом не переглядається оскаржуване рішення суду в частині задоволених позовних вимог, зважаючи на відсутність заяви відповідача про перегляд заочного рішення та на відсутність відповідних вимог в апеляційній скарзі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із засад розумності, справедливості, пропорційності, приймаючи до уваги законодавчо встановлений обов`язок обох батьків надавати допомогу на утримання дітей, які продовжують навчання, зважаючи на те, що відповідач є працездатною особою, а відомості про незадовільний стан здоров`я відповідача чи наявність інших обставин, які унеможлювали б стягнення з нього аліментів не встановлені.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 01 березня 2003 року до 31 серпня 2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 01.03.2003 та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 18.05.2006 (а.с. 5, 6).

Сторони по справі від шлюбу мають спільну повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 12.07.2003 (а.с. 7).

Повнолітня ОСОБА_3 зареєстрована разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 2, 9).

Згідно з довідкою №139 від 11 червня 2021 року, виданої відокремленим структурним підрозділом «Василівський фаховий коледж Таврійського державного агротехнологічного університету імені Дмитра Моторного» Запорізької області, ОСОБА_3 є студенткою відокремленого структурного підрозділу «Василівський фаховий коледж Таврійського державного агротехнологічного університету імені Дмитра Моторного» Запорізької області І курсу денного відділення за спеціальністю «Ветеринарна медицина» на контрактній основі. Термін навчання з 01 вересня 2020 року, строк закінчення навчання 30 червня 2024 року; стипендію не отримує (а.с.10).

Згідно з довідкою № 978 від 10 червня 2021 року, виданою комунальним некомерційним підприємством «Василівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Василівської міської ради Запорізької області, ОСОБА_1 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 6 років (а.с. 11).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із положеннями ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_3 , яка є дочкою відповідача, на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжує навчання, та не працює, навчання на денній формі позбавляє останню можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, у зв`язку з чим вона є такою, що потребує матеріальної допомоги, а відповідач в свою чергу є працездатною особою, зобов`язаний утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання до досягнення 23 років.

На час вирішення цього спору, матеріали справи не містять доказів на спростування вищеназваних висновків суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не навів обґрунтування щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, при визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Проте, ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі не зазначено вартість таких витрат та не надано суду жодних доказів на підтвердження витрат дитини ОСОБА_3 , пов`язаних саме її з навчанням.

В позові не конкретизовано, яку суму в місяць слід надавати дочці для покриття її витрат, щоб малась можливість належним чином порівняти ці витрати з наявним майновим станом матері та батька, а також визначитись із потребою повнолітньої дитини в отриманні матеріальної допомоги від батьків.

Сам по собі факт навчання дитини в навчальному закладі не може бути підставою для призначення аліментів у заявленому позивачем розмірі, а має бути визначена потреба у них повнолітньої дитини, що слід довести відповідним чином.

Крім цього, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків.

В матеріалах справи відсутні відомості про доходи відповідача.

Таким чином, позивачем не обґрунтована потреба ОСОБА_3 в матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням у визначеному нею у позовній заяві розмірі.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на повнолітню дитини у зв`язку з її навчанням у розмірі ј частини від його заробітку (доходу) не підтверджені належними та допустимими доказами.

Перевіривши обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Інших належних, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2022 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова