Справа № 344/3725/18
Провадження № 2/344/170/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до територіальної громади міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради про встановлення факту перебування в родинних відносинах з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ; визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним із позивачів, як спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнання права власності на 1/2 частину автомобіля марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_1 року випуску та 1/2 частину автомобіля марки Mitsubishi Galant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 1983 року випуску за кожним із позивачів, як спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як чоловіка та дружини однією сімєю без реєстрації шлюбу; визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 142,5 кв.м., житловою площею 68,9 кв.м.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до територіальної громади міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради про встановлення факту перебування в родинних відносинах з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ; визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним із позивачів, як спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обгрунтовуючи свої вимоги вказують на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який постійно проживав в АДРЕСА_2 . Померлий - це їхній двоюрідний брат, оскільки мати померлого ОСОБА_5 та їхня мати ОСОБА_6 є рідними сестрами. В зв`язку зі смертю брата та відповідно до ст.1220 ЦК України на його спадкове майно відкрилася спадщина. На час смерті покійний ОСОБА_3 проживав в квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира в рівних долях була приватизована покійним та його матір`ю ОСОБА_5 . ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , єдиним спадкоємцем по закону після її смерті був син покійної - ОСОБА_3 , який прийняв спадок після смерті матері. Тобто, ОСОБА_3 на день своєї смерті володів вищевказаною квартирою в цілому, як набутою в порядку приватизації та в порядку спадкування. На час смерті померлий ОСОБА_3 в шлюбі не перебував, дітей у нього не має, батьки також померли. Їхня мати, ОСОБА_7 була рідною тіткою ОСОБА_3 , однак померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Якби вона була живою на час смерті свого племінника , то відносилась би до спадкоємців третьої черги по закону. Вони як діти ОСОБА_8 і двоюрідні сестра і брат померлого ОСОБА_3 є єдиними його родичами та належать до кола його спадкоємців за правом представлення. 25.07.2017 року вони подали до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті двоюрідного брата ОСОБА_3 та видачу свідоцтв про право на спадщину після його смерті. Нотаріусом заведено спадкову справу №6/2017 та відомості внесені до спадкового реєстру. Шестимісячний строк на прийняття спадщини спливав 19.10.2017 року. 07.11.2017 року ОСОБА_1 , звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті брата, оскільки дотрималась 6 місячного строку на її прийняття та є законним спадкоємцем померлого. 08.11.2017 року нотаріус надала відповідь, що є труднощі у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки є розбіжності в прізвищі, імені та році народження померлої ОСОБА_5 з анкетними даними її сестри - нашої матері ОСОБА_8 (дівоча ОСОБА_9 ) і рекомендовано звернутись з позовом до суду. Іншого способу, як звернутись з позовом до суду про встановлення факту перебування в родинних стосунках з померлим двоюрідним братом по материнській лінії в позивачів не має, адже це стосується спору про право. Крім того, в документації покійного на квартиру відсутній оригінал свідоцтва про право власності на житло, не зберігається він і в Івано-Франківському ОБТІ, що стверджується довідкою ОБТІ від 27.02.2018 року, хоча житло пройшло інвентаризацію та реєстрацію , як вимагалось. Просили встановити факт перебування в родинних відносинах з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та визнати права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним із позивачів, як спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.05.2018 року ОСОБА_4 , як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як чоловіка та дружини однією сімєю без реєстрації шлюбу; визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 142,5 кв.м., житловою площею 68,9 кв.м. Позовні вимоги мотивувала тим, що в серпні 2009 року вона та ОСОБА_3 вирішили проживати однією сім`єю. Вона поселилася в його квартирі на АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 одруженим не був, дітей не мав, вона теж не одружена. Вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обв`язки, але не вбачали потреби для звернення до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. Квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_10 на праві власності. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.02.2002р. квартира належала на праві спільної власності ОСОБА_3 та його матері ОСОБА_5 в рівних долях внаслідок приватизації . В 2008 році ОСОБА_5 померла. ОСОБА_3 - єдиний спадкоємець першої черги, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1268 ЦКУ ОСОБА_3 є таким, що прийняв спадщину, тобто набув право власності на іншу половину квартири. Незважаючи на те, що свідоцтво про право на спадщину він не отримував, квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_3 в цілому. Оскільки житло знаходилось в поганому стані, давно потребувало ремонту, вони прийняли рішення зробити капітальний ремонт та реконструкцію квартири. На той час вона мала заощадження, не була зайнята роботою, а тому в основному саме вона займалася ремонтом квартири. Вона придбавала будівельні матеріали, наймала робітників для виконання будівельних робіт. В 2012 році стан здоров`я ОСОБА_3 значно погіршився, він потребував дороговартісної операції (встановлення кардіостимулятора), їм не вистачало коштів ні на лікування, ні на закінчення ремонту, а тому 09.02.2012 року вона змушена була продати свою квартиру на АДРЕСА_4 . 05.05.2012 року ОСОБА_3 був успішно прооперований в регіональному центрі кардіохірургії в м. Одесі. За систему кардіостимуляції вони заплатили 23000грн. Вона, за виручені кошти від продажу своєї квартири закінчувала робити ремонт та реконструкцію квартири. За результатами інвентаризації після реконструкції площа квартири збільшилася на 96,3 кв.м., тобто майже в 1,5 рази. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 раптово помер. Вона як дружина за власні кошти організувала поховання, поминальні служби. Відповідачі вважають себе родичами її покійного чоловіка та звернулися з позовом до Івано-Франківської міської ради про встановлення факту перебування і родинних стосунках та визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 . Вона майже 8 років проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю, внаслідок її праці та її коштів квартира, яка належала ОСОБА_3 , істотно збільшилася у своїй вартості, а тому є об`єктом їхньої спільної сумісної власності. Зважаючи на викладене, їй належить квартира АДРЕСА_3 . Іншу половину квартири вона має право успадкувати згідно ст. 1264 ЦКУ. Відповідачі стверджують, що вони є спадкоємцями третьої черги за законом за правом представлення, так як їх мати була рідною тіткою ОСОБА_3 . Ці обставини не підтверджені доказами та не відповідають дійсності. Її покійний чоловік взагалі сумнівався, чи є вони його родичами. Спілкувалися вони вкрай рідко, ці родичі не провідували його навіть коли він хворів, не надавали йому допомоги, коли він потребував стороннього догляду (а.с.4-7, т.2).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04.06.2018 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №344/3725/18 провадження №2/344/2644/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до територіальної громади міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради про встановлення факту перебування в родинних свідносинах з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ; визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним із позивачів, як спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , і цивільну справу №344/7252/18 провадження №2/344/3196/18 за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як чоловіка та дружини однією сімєю без реєстрації шлюбу; визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 142,5 кв.м., житловою площею 68,9 кв.м. (а.с. 59, т.1).

19.11.2018 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, і якому зазначила, що на час своєї смерті померлий ОСОБА_3 в шлюбі не перебував, дітей у нього не має, батьки також померли. Твердження відповідача -позивача ОСОБА_4 про те , що вона є фактичною дружиною померлого та набула з ним в шлюбі майно, а відтак є самостійним власником майна та майна після смерті ОСОБА_3 дійсності не відповідає та не базується на законодавстві.Покійний ОСОБА_3 був дуже комунікабельною людиною, мав багато друзів серед яких були і жінки, постійно знайомив їх з ними, як зі своєю родиною , вони запрошували його з друзями на різні свята, сімейні події. Проживав ОСОБА_3 в одноповерховому будинку по АДРЕСА_2 і був дуже задоволений, що це індивідуальний будинок і він мав можливість розвести там живність. В будинку покійного часто ночували його друзі, а найближчий з них ОСОБА_11 навіть тривалий час з 02.2008 року по січень 2012 року в нього постійно проживав, так як мав сімейні негаразди. Покійний ОСОБА_3 до дня своєї смерті працював за межами України - в Росії за вахтовим методом (там і помер), будучи відсутнім від 1 до 2-х місяців в місті свого проживання. На період своєї відсутності для догляду за жилим будинком та живністю залишав родину, знайомих або оплачував за догляд будинку. За місцем своєї роботи покійний ОСОБА_3 отримував велику заробітню платню, мав пенсію, тобто був матеріально забезпеченим. Після смерті своєї матері ОСОБА_5 покійний дядько виявив намір здійснити добудову до свого будинку, і ОСОБА_2 , як головний архітектор проекту розробляв йому проект реконструкції житла і попередив, що необхідно отримати дозвіл в ДАБК , так як в іншому випадку це самовільна забудова. Покійний ОСОБА_3 йому говорив, що дозвіл зробить і продовжував роботи без погодження, кошти на будівництво він мав , добре заробляв і у сторонніх осіб їх не брав і не залучав нікого для цього. Будівельні роботи покійний ОСОБА_3 часто призупиняв сезонно та в силу свого стану здоров`я, яке погіршилось з 2009 року. Далі він лікувався стаціонарно і в травні 2012 року був оперований в центрі кардіохірургії в м.Одеса . В період своєї хвороби він постійно підтримував зв`язки з родиною та своїми друзями. В медичних картах стаціонарного хворого ОСОБА_3 в графі адреса родичів він зазначав свого друга ОСОБА_11 . Супровід покійного ОСОБА_3 до медичної установи в м.Одесу з боку ОСОБА_4 здійснювався оплатно, про що всі знали і про що їх повідомив сам покійний. Таке доглядальництво практикується ,однак ці обставини не відносяться до набуття членства сім`ї, як висвітлює ОСОБА_4 ОСОБА_4 , як знайома ОСОБА_3 , також платно доглядала за будинком в період його відсутності. ОСОБА_4 очевидно померлий ОСОБА_3 подобався, однак взаємної приязні він до неї не виявляв, хоча інколи вона , як і інші жінки доєднувалась до компанії його друзів. ОСОБА_4 проживала постійно в АДРЕСА_5 разом з сином , а з 2012 року по АДРЕСА_6 . Крім того , ОСОБА_4 тривало перебувала за кордоном (в Іспанії) на заробітках і навіть в силу цих причин не могла з покійним ОСОБА_3 вести спільне господарство. Надумано ОСОБА_4 зазначає , що за виручені кошти від продажу своєї квартири вона закінчувала ремонтні роботи та реконструкцію житла, а відтак набула право власності на 1/2 частину спірного житла, як один із подружжя без реєстрації шлюбу. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 9.02.2012 року, що був укладений між ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_12 здійснено продаж квартири по АДРЕСА_5 вартістю 240000 грн, яку продавець отримав до підписання даного договору. Напередодні, 8.02.2012 року між приватним підприємцем ОСОБА_13 та гр. ОСОБА_4 було укладено попередній договір №Верб.-2/2 на придбання квартири по АДРЕСА_6 вартістю 279000,00 грн. .03.09.2013 року між приватним підприємцем ОСОБА_13 та гр. ОСОБА_4 вже було укладено договір купівлі-продажу №Верб- 2/2 про придбання двохкімнатної квартири. 5.05.2014 року за актом прийому -передачі згідно договору №Верб-2/2 від 3.09.2013 року ОСОБА_4 прийняла двохкімнатну квартиру АДРЕСА_7 , в подальшому оформила на неї власність та прописалася у вказаному житлі. Тобто, ОСОБА_4 суму коштів від продажу своєї попередньої квартири спрямовано внесла на придбання нової квартири з поденним збігом цих подій в часі і що вказує на неправдивість її тверджень про нібито витрачання нею коштів на реконструкцію житлового будинку по АДРЕСА_2 . Відповідач-позивач ОСОБА_4 не входить в коло спадкоємців після смерті ОСОБА_3 навіть при віднесенні себе до спадкоємців 4 черги. (а.с.153-158, т.2).

18.03.2019 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подали доповнення до позовної заяви, в якій зазначили, що спадковим майном померлого ОСОБА_3 є також автомобіль марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_1 року випуску та автомобіль марки Mitsubishi Galant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 1983 року випуску. Тому просили, визнати право власності на 1/2 частину автомобіля марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_1 року випуску та 1/2 частину автомобіля марки Mitsubishi Galant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 1983 року випуску за кожним із позивачів, як спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.216-218, т.2).

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити в повному обсязі.

Представник Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, просили задоволити. В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили відмовити в повному обсязі на підставі поданого відзиву.

Заслухавши учасників процесу, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Норма аналогічного змісту міститься у статті 4 ЦПК України.

Згідно з п.1 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнові права фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку встановлення.

Відповідно до копії актового запису №23 від 02.07.1956 року складеного Карагайлинською селищною радою Каркаралінського району Карагандинської області Республіки Казахстан, ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_14 , та змінила прізвище на ОСОБА_15 (а.с.160, т.3).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб № НОМЕР_3 ОСОБА_8 (сестра ОСОБА_5 ) змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с.21, т.1).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 , батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_14 та ОСОБА_8 (а.с.23, т.1).

Згідно копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_5 батьками ОСОБА_16 є ОСОБА_14 та ОСОБА_8 (а.с.19, т.1).

ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_17 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 (а.с.20, т.1).

30.10.2017 року головним управлінням національної поліції в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 , видано, архівну довідку №51/108/13/01-2017 року про підтвердження примусового виселення їхньої сім`ї ОСОБА_18 , 1987 р.н., ОСОБА_19 , 1905 р.н., ОСОБА_20 , 1926 р.н., та ОСОБА_21 , 1930 (1931) р.н.. ІНФОРМАЦІЯ_6 як члени сім`ї учасника ОУН виселені із с.Хростків, Жовтневого району Станіславської області на спецпоселення в Карагандинську область Казахської РСР. Разом з ними були вивезені неповнолітні: ОСОБА_22 (1933) р.н. та ОСОБА_23 , 1938 р.н.. ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_24 померла (а.с.25, т.1).

Згідно архівних довідок державного архіву Івано-Франківської області від 22.12.2017 року та метричних книг про народження, шлюб, смерть по костелу м-ка Більшівці Рогатинського повіту (нині смт.Більшівці Галицького району) між ОСОБА_25 та ОСОБА_26 06.11.1921 року був зареєстрований шлюб у даному костелі (а.с.27-29, т.1). Від цього шлюбу у них народилися: дочка ОСОБА_27 ІНФОРМАЦІЯ_8 , у с.Хорстків Станіславського повіту (нині у складі села Тустань Галицького району)(а.с.30-32, т.1); ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у с.Хорстків Станіславського повіту (нині у складі села Тустань Галицького району) (а.с.33-35, т.1); ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_10 у с.Хорстків Станіславського повіту (нині у складі села Тустань Галицького району), ОСОБА_30 , 1927 року народження, у с.Хорстків Станіславського повіту (нині у складі села Тустань Галицького району) (а.с.134, 139-141, т.3).

Відповідно до заяв ОСОБА_31 1934 р.н та гр. ОСОБА_32 , 1931 року, що проживають в с.Тустань, встановлено, факт кровних родинних зв`язків між вказаними особами, про найменування їхніх прізвищ, імен і про допущені помилки в написанні. А саме, що ОСОБА_33 ( ОСОБА_34 ) є одна і та ж сама особа, а ОСОБА_35 ( ОСОБА_34 ), теж одна і та сама особа, які були рідними сестрами. В жовтні 1947 року були заслані до Казахської РСР, і саме тоді були допущені помилки у прізвищах родини (а.с.36-37, т.1).

Дані факти підтвердили свідки ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 .

Таким чином, судом встановлено, що помилковість у написанні прізвищ ОСОБА_3 , 1987 р.н., ОСОБА_40 1905 р.н., ОСОБА_41 , 1926 р.н., ОСОБА_8 , 1930 (1931) р.н., ОСОБА_42 1934 (1933) р.н. та ОСОБА_43 , 1938 р.н., відбулось в час примусового виселення як членів сім`ї учасника ОУН із с.Хростків, Жовтневого району Станіславської області на спецпоселення в Карагандинську область Казахської РСР, а отже ОСОБА_8 (дівоче прізвище ОСОБА_9 ) та ОСОБА_5 є рідними сестрами.

Відповідно до копії повторного свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_7 ОСОБА_5 (мати ОСОБА_3 ), померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.16, т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_8 ОСОБА_8 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.17, т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть № НОМЕР_9 ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15, т.1).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25.07.2017 року у передбачений ст. 1276 ЦК України строк вчасно подали до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.121,129, т.2).

07.11.2017 року ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Шеленко І.І. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.146, т.2)

Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шеленко І.І. 08.11.2017 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки виявлено ряд розбіжностей у прізвищі, імені та році народження тітки померлого ОСОБА_8 та матері померлого ОСОБА_5 , неможливо достовірно підтвердити родинні відносини між сестрами (42, т.1).

Встановлення факту родинних відносин у даній справі позивачам необхідно для визнання права на спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 вказав, що він був товаришем покійного ОСОБА_3 , який працював в Росії вахтовим методом, а тому періодично він займався господарством покійного. У 2013 році отримав травму ноги, а тому не міг займатись господарством померлого, а тому ОСОБА_4 у відсітність покійного доглядала за домогосподарством, за що їй платилися гроші. ОСОБА_3 був неодружений, мав багато жінок. Покійний йому повністю довіряв, на ремонт будинку давав йому гроші, які зберігалися в сейфі. ОСОБА_44 двоюридний брат покійного робив проект реконструкції. Крім того, зазначив, що разом із своєю мамою з 2009 року проживав у житлі покійного на час відсутності ОСОБА_45 , де по сьогодні зберігаються його особисті речі.

Свідок ОСОБА_46 вказав, що покійний є дядьком його дружини ОСОБА_47 . Познайомились у 2008 році на Пасху, були два брати ОСОБА_48 та ОСОБА_3 . Був у покійного вдома, який проживав на ОСОБА_49 , бачив як проживав сам холостяк, був не одружений, жінок мав різних, квартира була холостяцька. Покійний ОСОБА_3 мав гроші, робив реконструкцію будинку. Покійний ОСОБА_45 був у них вдома на хрестинах, старшій доньці подарив шведську стінку, дружині сковорідку, басейн. Робили ремон, допомагав вибирати плитку, матеріали. У 2009 році на роковинах після смерті матері ОСОБА_3 була інша жінка, ОСОБА_4 не було. Побережну вперше побачив у 2010 році на весіллі, знав, що жінка, яка не має офіційних стосунків. Довгий час ОСОБА_4 не було, була закордоном, на квартирі покійного був до десяти разів, час від часу бачив її там. Проте, що вони родичі з покійним чув від бабусі своєї дружини, рідних, що вивезли в ОСОБА_50 не знає, з мамою покійного не спілкувався, доглядають гробівці на цвинтарі.

Свідок ОСОБА_51 вказала, що є свекрухою Ірини, знала покійного ОСОБА_3 , возив до шлюбу сина і невістку. Покійний працював в Росії вахтовим методом, за будинком доглядав його товариш, якому він довіряв. Покійного ОСОБА_45 бачила на хрестинах, днях народження (2005, 2012 роки) подарув крісло качалку, шведську стінку, робив подарунки свасі. У 2012 році покійний захворів, був у лікарні, ОСОБА_47 невістка теж була хвора, а тому до нього ходив її син.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_36 вказала, що знає ОСОБА_52 з роддому, приходила до ОСОБА_47 в гості, спілкувалися, ОСОБА_53 проживала на ОСОБА_54 . Покійного бачила на весіллі у ОСОБА_55 , багато про нього чула. Покійну маму ОСОБА_56 знала, родичі були вивезені в Казахстан, сестри бідували. Відносини родичів були дружні, часто зустрічалися на свята, празники, у покійного родини не було, спілкувалися між собою ОСОБА_45 Надійка.

Свідок ОСОБА_37 вказав, що одружився з ОСОБА_16 , знав діда батька ОСОБА_3 , було 3 сестри, старша - теща, друга ОСОБА_57 , третя ОСОБА_58 . Покійний ОСОБА_45 жив з батьками, ходив до них у гості, запрошували на весілля. У 1987 році переїхали у Тернопіль, на зелені свята приїздили у м.Івано-Франківськ до ОСОБА_45 . Коли помер батько залишився ОСОБА_45 і мама. Покійний ОСОБА_45 був дуже дружній, мав гроші, робив дорогі подарунки. Його донька ОСОБА_47 вийшла заміж, жила у ОСОБА_59 , покійний ОСОБА_45 приходив до них в гості, купляв колонку, пралку, хлібопічку, золотий годинник, шведську стінку, басейн. Дружина народилася в ОСОБА_50 . Їх було два брати і три сестри. Побережну побачив на весіллі своєї молодшої доньки у 2010 році. У 2016 році у березні був в гостях у покійного, Побережної там не було. Після того бачив її на похороні ОСОБА_45 , хотіли ховати з хати яку він будував, однак ОСОБА_60 заперечувала, не дозволяла, тіло було відправлено у будинок скорботи. На похороні був з дружиною, два зяті, донька, внуки. На похорони ОСОБА_61 (мати покійного ОСОБА_45 ), їхала дружина, теща, а він був з дітьми на господарстві.

Допитатий свідок ОСОБА_38 , вказав, що є судідом померлого, знає ОСОБА_45 з дитинства. Знає, що ОСОБА_48 . Він як журналіст на прохання покійного ОСОБА_45 досліджував родинне дерево його матері, родичі якої були вивезені в Казахстан, та було виявлено розбіжності у їхніх прізвищах. Працював покійний вахтовим методом у Росії. Коли був вдома зустрічалися з друзями ОСОБА_62 та ОСОБА_63 . Побережну не знає, зазначив, що ОСОБА_3 не був одружений, цивільних його жінок не знає. Сім років тому у покійного ОСОБА_45 , було переформатування сердечного клапана і його дружина надавала ОСОБА_45 першу медичну допомогу. У відсутнісь ОСОБА_45 , за його дорученням, ОСОБА_64 будучи директором автопідприємства займався будівництвом, надавав автотранспорт, дивився за господарством, доглядав собаку, в будинку покійного були особисті речі ОСОБА_64 . У ОСОБА_45 був перед останньою вахтою, був на похоронах та панахиді. Серед знайомих людей Побережної не бачив, якби була активна учасниця на похованні то замітив би. Поховали ОСОБА_45 побратими, привезли з Росії, а ОСОБА_64 забезпечив транспорт. Активними учасниками були його колеги з ОСОБА_65 , ОСОБА_64 , інші люди які були найняті за гроші. Померлий ОСОБА_3 давав йому доручення щодо пошуку родичів у ОСОБА_50 . У 2007 2008 зробив запит до архіву у ОСОБА_50 на не відповідність прізвища ОСОБА_66 ОСОБА_9 і роки народження, та разом їхали до архіву на ОСОБА_67 . Після цього він попав у ДПТ і більше цим не займався. У лікарні померлого не провідував, бо сам там лежав. У будинку померлого ОСОБА_45 з часу смерті ніхто не живе, коли там був то нікого не бачив.

Отже, аналізуючи письмові докази надані позивачами як на підставу позовних вимог, суд приходить до висновку що, мати ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та мати ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , були рідними сестрами, а відповідно, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_48 є двоюрідними сестрою та братом.

Відповідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст.1266 ЦК України, двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 07.06.2017 року у справі № 6-161цс17: «Спадкування за правом представлення це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини. Спадкування за правом представлення є різновидом спадкового правонаступництва.

Якби особа, яку представляють, була б живою на час відкриття спадщини, то вона і була б спадкоємцем за законом, у даному ж випадку на її місце заступив спадкоємець за правом представлення, обсяг прав якого у праві представлення не залежить від фактичних прав особи, яка померла на час відкриття спадщини.

Отже, під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини».

Згідно з вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна».

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно технічного паспорта виданого 13.02.2002 року на квартиру АДРЕСА_1 , власником даної квартири є ОСОБА_3 (а.с.38-39, т.1).

Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 матері в рівних долях (а.с.17, т.2).

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від.10.08.2018 року №31/9/3847 за гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 01.03.2008 року зареєстровано автомобіль марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_10 , 1999 року випуску та 25.03.2015 року автомобіль марки Mitsubishi Galant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 , 1983 року випуску (а.с.219, т.2).

Отже, оскільки, спадкодавцеві ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 належало право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , автомобілі марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_10 , 1999 року випуску та марки Mitsubishi Galant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 , 1983 року випуску, то вони переходять до її спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , частки яких становлять по 1/2.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають до задоволення в повному обсязі.

Що стосується вимог позову третьої особи ОСОБА_4 про встановлення факту проживання ОСОБА_4 із ОСОБА_3 , як чоловіка та дружини однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , то суд приходить до наступного висновку.

За правилами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст.74 СК України (уредакції ЗаконуУкраїни від 27.07.2007№ 524-V) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю,але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі,майно,набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності,якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що єоб`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі,поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактично шлюбних відносинах, необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склались відносини, що притаманні подружжю (пункт 20 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Таким чином, для визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі (далі - фактичне подружжя) за статтею 74 СК достатньо довести факт проживання сторін однією сім`єю без шлюбу та факт придбання спірного майна у цей період.

У разі встановлення цих фактів майно буде вважатись таким, що є об`єктом спільної сумісної власності фактичного подружжя та підлягає поділу між ними за правилами поділу майна осіб, що перебувають у зареєстрованому шлюбі (глава 8 СК).

При цьому презумція набуття фактичним подружжям майна у спільну сумісну власність застосовується і у випадку, якщо один з фактичного подружжя не мав з поважних причин самостійного заробітку (стаття 60 СК). Але презумція статусу спільного майна не позбавляє одного з фактичного подружжя (як і тих, хто перебуває у зареєстрованому шлюбі) доводити факт придбання спірного майна за рахунок інших джерел та віднесення його до особистої власності за правилами статті 57 СК.

Таким чином, із системного аналізу указаних норм слідує, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах і не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Верховний Суд України звертає увагу на необхідність врахування цих обставин у постановах від 8 червня 2016 року (справа № 6-2253цс15), від 7 вересня 2016 року (справа № 6-801цс16).

25.08.2017 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.134, т.2).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05.10.2017 року встановлено факт проживання ОСОБА_4 із ОСОБА_14 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років з серпня 2009 року до часу відкриття спадщини ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.67, т.2).

Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.02.2018 року рішення Івано-Франківського міського суду від 05.10.2017 року скасовано. Заяву ОСОБА_4 , заінтересована особа: Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залишено без розгляду (а.с.71-73, т.2).

Позивач звернулась з даним позовом до суду посилаючись на те, що починаючи з серпня 2009 року, вона перебувала з померлим ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах та проживали спільно однією сім`єю, але без реєстрації шлюбу, вважали один одного подружжям, вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, разом несли спільні витрати на утримання їхньої родини. Також зазначила, що вона продала свою квартиру, а за виручені кошти від продажу квартири робила ремонт та реконструкцію будинку ОСОБА_3 .

Так, згідно договору купівлі-продажу квартири від 09.02.2012 року ОСОБА_68 продала квартиру за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.77, т.2).

08.02.2012 року між ПП ОСОБА_13 та ОСОБА_4 було укладено попередній договір №Верб.-2/2 про купівлю нерухомого майна, а саме квартиру в багатоквартирному будинку на розі АДРЕСА_6 , вартістю 279 000 грн. (а.с.186-191, т.2).

Відповідно до копії Прибуткового касового ордеру ОСОБА_4 08.02.2012 року сплачено 32 000 грн., підстава: Внесок згідно №Верб-2/2 від 08.02.2012 року (а.с.199, т.2).

Відповідно до копії Прибуткового касового ордеру ОСОБА_4 15.02.2012 року сплачено 214 000 грн., підстава: Внесок згідно №Верб-2/2 від 08.02.2012 року (а.с.200, т.2).

Відповідно до копії Прибуткового касового ордеру ОСОБА_4 15.02.2012 року сплачено 558 грн., підстава: 0,2 % за внесення готівки в банк (а.с.201, т.2).

Згідно договору купівлі-продажу №Верб-2/2 від 03.09.2013 року ОСОБА_4 придбала 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_8 , загальною прощею 62,00 м.кв. (а.с.192-196,197, 198, т.2).

Більш того, у відповіді на запит адвоката, ПП ОСОБА_69 вказав, що при укладенні даного договору місце проживання ОСОБА_4 зазначено АДРЕСА_5 . Заяв, довідок, іншої інформації про членів сім`ї та спільне проживання гр. ОСОБА_4 для укладення договору купівлі-продажу №Верб-2/2 від 03.09.2013 року та акту прийому передачі двокімнатної квартири від 05.05.2014 року, не надавала (а.с.17, т.2).

Таким чином, суд не погоджується з твердженням ОСОБА_4 , що кошти виручені від продажу її власної квартири відповідно договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_5 від 09.02.2012 року, вкладені нею в реконструкцію будинку по АДРЕСА_2 покійного ОСОБА_3 , оскільки, відповідно до договору купівлі-продажу №Верб-2/2 від 03.09.2013 року ОСОБА_4 на своє ім`я було придбано 2-х кімнатну квартиру по АДРЕСА_6 .

Відповідно до листа Департаменту соціальної політики від 27.02.2019 року №14/45.21-12/339, Департаментом соціальної політики ОСОБА_4 була призначена субсидія: за адресою АДРЕСА_5 з 01.01.2010 року по 30.04.2010 року, та за адресою АДРЕСА_9 (за місцем реєстрації), на підставі заяви про призначення житлової субсидії, декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг з 01.10.2015 року по 30.04.2018 року (а.с.14, т.3).

Відповідно до листа Департаменту соціальної політики від 27.02.2019 року №14/45.21-12/340, Департаментом соціальної політики ОСОБА_3 , зареєстрованому за адресою по АДРЕСА_2 , на підставі: заяви про призначення житлової субсидії, декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії та акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства по рішенню комісії з розгляду питань надання субсидій на оплату житлово-комунальних послуг, пільг для населення призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг з 01.10.2015 року по 30.04.2017 року. З 01.05.2017 року надання субсидії припинено, в звязку із смертю заявника (а.с.15, т.3).

Отже, дані факти свідчать про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не проживали спільно однією сім`єю як подружжя в будинку ОСОБА_3 , по АДРЕСА_10 .

На підтвердження факту проживання однією сім`єю позивачкою також надано договір № 55539 про надання телекомунікаційних послуг, акт здачі-прийому виконаних робіт по монтажу абонентського відгалуження № 55539, квитанції про оплату комунальних та телекомунікаційних платежів, заяви ОСОБА_70 , ОСОБА_71 та ОСОБА_72 , які вказали, що їм відомо про те, що заявниця проживала за адресою: АДРЕСА_11 разом з ОСОБА_3 як чоловік і дружина, вели спільне господарство та спільні фотографії, надані позивачем ОСОБА_4 , не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання. Така позиція міститься у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_73 суду вказав, що ОСОБА_3 знав з 1964 р. У 2009 році ОСОБА_3 познайомив його з дружиною ОСОБА_4 ОСОБА_4 вела господарство, прибирала. Вони разом приходили до нього в гості. Інших жінок у ОСОБА_3 він не бачив. Під час ремонту він до них не проходив.

Допитана свідок ОСОБА_74 зазначила, що ОСОБА_4 знає 30 років, вона є її кумою. У 2009 році ОСОБА_4 познайомила її з ОСОБА_3 . Відносини між ними були гарні, всі свята вони проводили разом. Знає, що ОСОБА_4 робила ремонт в будинку ОСОБА_3 . Похорон також робила ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_75 вказав, що з ОСОБА_3 знайомий з 1986 року, знає його по роботі. З 2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом почали жити у квартирі ОСОБА_3 , були постійно разом як чоловік та жінка. Похороном займалась ОСОБА_76 , родичів не бачив. Знає, що разом перебудували будинок.

Свідок ОСОБА_39 вказала, що знає ОСОБА_3 з дитинства, а саме з 1971 року. Живе від нього через дорогу. Їхні батьки спілкувалися. ОСОБА_77 , мати ОСОБА_3 розказувала про Казахстан. Знає, що в неї була молодша сестра. ОСОБА_3 жив сам, працював вахтовим методом. У 2010 року познайомилася з ОСОБА_4 у ОСОБА_3 , він казав, що це його жінка. ОСОБА_4 проживала там, бачила її один, два рази на тиждень. Ремонтом керувала ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_78 зазаначив, що вони з ОСОБА_3 друзі з 2000 року, часто спілкувалися, померлий працював вахтовим методом. З ОСОБА_4 познайомився ближче до смерті матері ОСОБА_3 . Вони відпочивали разом, їздили до родичів, ремонт робили разом, однак за чиї кошти не знає. Коли ОСОБА_3 робили операцію в Одесі, вона була з ним.

Свідок ОСОБА_70 в судовому засіданні вказав, що з покійним познайомилася на роботі, проводили разом час, покійний працював вахтовим методом. Побережну знає, покійний ОСОБА_45 на корпоративах був з ОСОБА_60 , вона була в якості дружини, вели спільне господарство, всюди були разом. Після смерті мами почав перебудовувати будинок. Коли покійний їхав на роботу, ремонтні роботи вела ОСОБА_60 . Ремонт робився за кошти ОСОБА_3 , потім продали квартиру ОСОБА_60 і доробляли ремонт. Померлий будучи у лікарні для зв`язку залишав телефон ОСОБА_64 . ОСОБА_60 була закордоном пів року, а в цей час померлий ОСОБА_45 працював по вахтам. Сілецький доглядав та надавав послуги транспорта.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Суд не бере до уваги покази свідків зі сторони позивача ОСОБА_4 на підтвердження того, що сторони проживали однією сім`єю, оскільки їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності у ОСОБА_4 і ОСОБА_3 усталених відносин, які притаманні подружжю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 26.02.2002 року, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 матері в рівних долях (а.с.17, т.2).

Відповідно до 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Як вбачається з матеріалів справи жодного дозволу ДАБК на проведення реконструкції житла ОСОБА_3 не мав, тобто всі переобладнання і реконструкція будинку здійснені ним самочинно. Дане підтверджується також листом управління державної архітектурно- будівельної інспекції Івано-Франківській області від 13.08.2018 року №2164/1009/1.18/2018 про відсутність інформації в реєстрі дозвільних документів ДАБІ України на реконструкцію житла померлим ОСОБА_3 , що є обов`язковим за вимогами законодавства (а.с.202, т.2).

В технічному паспорті на житловий будинок, який ОСОБА_4 долучила до матеріалів справи на титульній сторінці є відмітка Івано-Франківського ОБТІ, що реконструкція проведена самовільно. В довідці ОБТІ від 26.03.2018 року №00389 також зазначено, що реконструкція житлового будинку здійснена самовільно (а.с.40-42, 45, т.2).

Крім того, висновок №005/БТ-18 судової будівельно- технічної експертизи експерта не базується на законодавстві та фактичних матеріалах про відповідність ремонтно-будівельних робіт вимогам архітектурних і будівельних правил.

Отже, позивачкою ОСОБА_4 не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, що вона приймала участь своїми особистими коштами у реконструкції будинку, який належав на праві власності покійному ОСОБА_3 , оскільки з накладних та квитанцій, наданих на підтвердження придбання нею будівельних матеріалів, меблів, оплату будівельних робіт, не вбачається, що саме ці матеріали були придбані для реконструкції будинку по АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, врахувавши докази, надані сторонами, а також положення СК України, суд приходить до висновку про те, що позивач ОСОБА_4 не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, наявності в них спільного бюджету, спільних витрат. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно (будинку) таке, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними доказами відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування ( ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Інші доводи учасників справи, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення первісного позову в повному обсязі, в задоволенні позову третьої особи слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 1261, 1266, 1268, 1272 ЦК України, ст. ст. 315,316,317, 319 Цукраїни, ст.ст. 12, 13, 76-82,89,141,263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до територіальної громади міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради про встановлення факту перебування в родинних відносинах з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ; визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним із позивачів, як спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнання права власності на 1/2 частину автомобіля марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_1 року випуску та 1/2 частину автомобіля марки Mitsubishi Galant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 1983 року випуску за кожним із позивачів, як спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_12 є двоюрідними сестрою та братом ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом за правом представлення після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом за правом представлення після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 право власності на 1/2 частину автомобіля марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_1 року випуску та 1/2 частину автомобіля марки Mitsubishi Galant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 1983 року випуску в порядку спадкування за законом за правом представлення після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 право власності на 1/2 частину автомобіля марки BMW 525 td номерний знак НОМЕР_1 року випуску та 1/2 частину автомобіля марки Mitsubishi Galant 2.0 TD номерний знак НОМЕР_2 1983 року випуску в порядку спадкування за законом за правом представлення після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як чоловіка та дружини однією сімєю без реєстрації шлюбу; визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 142,5 кв.м., житловою площею 68,9 кв.м.- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 04.03.2022 року.

Суддя Пастернак І.А.