Березівський районний суд Одеської області
23.02.2022
Справа № 494/904/21
Провадження № 2/494/99/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панчишина А.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Твердун Т.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницького Сергія Івановича з участю третьої особи: приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколи Борисовича про припинення іпотеки, зняття заборони відчуження предмета іпотеки, виключення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, стягнення моральної шкоди та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

21 липня 2021 року ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про припинення іпотеки, знаття заборони відчуження предмета іпотеки, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позов мотивований тим, що 22.09.2006 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» було укладено договір кредиту №ОД20/09/2006/840-К/19. Відповідно до договору кредиту ВАТ КБ «Надра» надало позичальнику ОСОБА_2 у тимчасове користування грошові кошти на умовах строковості, платності та цільового характеру в сумі 24500 доларів США, зі сплатою 10 відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 21.09.2021 року. У забезпечення виконання боргових зобов`язань за договором кредиту між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» був укладений іпотечний договір серії ВЕВ №392240 від 22 вересня 2006 року. Відповідно до якого позивач передав ВАТ КБ «Надра» в наступну іпотеку нерухоме майно житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований під АДРЕСА_1 , житловою площею 49,9 кв. м., загальною площею 119,2 кв. м. Відповідно до умов договору іпотеки до 21.09.2021 року ОСОБА_2 зобов`язаний був повернути кредит в сумі 22 000 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 10 % річних, сплатити плату за управління кредитом із розрахунку 0,35 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначив в позовній заяві, що достроково та в повному обсязі виконав всі зобов`язання за договором іпотеки, що підтверджується перерахуванням коштів до 2014 року на рахунок ВАТ КБ «Надра» на загальну суму 31124 доларів США. Також позивач зазначив, що на його адресу надходять листи від ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» з вимогами про дострокове погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. Однак будь-яких договорів з вказаним товариством він не укладав та заборгованості за кредитним договором у нього немає. Крім цього, вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача щодо вимагання боргу йому завдано моральну шкоду, яка полягає у спричиненні йому душевних страждань, нервових переживань та стресів, що призвело до погіршення стану його здоров`я. Таким чином відповідачем спричинено йому моральну шкоду, яку позивач оцінює в 200 000 грн.

Враховуючи наведене, просив визнати іпотечний договір серії ВЕВ №392240 від 22 вересня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований під АДРЕСА_1 , таким, що втратив чинність. Зняти заборону на відчуження з житлового будинку з господарськими будівлями, розташований під АДРЕСА_1 , який в цілому складається з одного житлового будинку, житловою площею 49,9 кв. м., загальною площею 119,2 кв. м., позначеного на схематичному плані літерою А- житловий будинок, Б-житлова прибудова та господарські будівлі позначені, В гараж, Г-сарай, Е-сарай, 1-2 огорожа та земельної ділянки площею 514 кв. м., на якій вони розташовані. Виключити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером №37530336 від 28.07.2020 року про реєстрацію договору іпотеки серія та номер 2239, виданого 22.09.2006 року Березівською районною державною нотаріальною конторою. Виключити запис з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та реєстраційним номером 3776332 від 23.09.2006 року, вчиненого Березівською районною державною нотаріальною конторою. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 200000 грн. та судовий збір.

30.09.2021 року представником позивача було подано доповнення позовних вимог, в яких ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТзОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницького С.І. з участю третьої особи: Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. про визнання виконавчого напису нотаріуса №2671 від 01.09.2021 року про стягнення заборгованості в розмірі 586 356 грн. 60 коп. таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування доповнених позовних вимог зазначає, що 29 вересня 2021 року під час користування платіжними картками позивачеві стало відомо, що всі його банківські картки є заблокованими приватним виконавцем Шуляченко М.Б. на підставі виконавчого напису нотаріуса №2671, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем, 01.09.2021 року. Внаслідок неправомірного виконавчого напису позивач позбавлений можливості отримувати пенсію та використовувати свої кошти на банківських картках. Вважає, що вищевказаний виконавчий напис приватного нотаріуса Кобельницького С.І. винесений з порушенням вимог законодавства та не підлягає виконанню. Вважає, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Крім цього, на думку позивача, нотаріусу не було надано всіх необхідних документів, не надано нотаріально завіреного кредитного договору та інших документів, що підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором №ОД20/09/2006/840 К/19. Враховуючи наведене, просить також визнати виконавчий напис №2671 від 01.09.2021 року, що видав приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький С.І. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості в розмірі 586 356 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про судовий розгляд.

Представник позивача - адвокат Шулик М.Ю., який діє на підставі ордера на надання правничої допомоги, у судовому засіданні не з`явився, подав заяву про розгляд позовних вимог без його участі, просив такі задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Дніпрофінансгруп» та третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про судовий розгляд, що вбачається з повідомлень про вручення поштових відправлень.

Відповідач ОСОБА_4 був повідомлений про судовий розгляд через оголошення про виклик на сайті Березівського районного суду Одеської області. Останній неодноразово повідомлявся про судовий розгляд судовими повістками, однак конверти були повернуті до суду неврученими.

Узагальнені доводи та заперечення відповідачів.

Представник відповідача, директор ТОВ «Дніпрофінансгруп» Скребець О.С. в судове засідання не з`явився, направив поштовим відправленням відзив, в якому вказав на необґрунтованість позовних вимог та просив у задоволені позовних вимог відмовити повністю. Зауважив, що заявлені позовні вимоги щодо визнання іпотечного договору таким, що втратив чинність та зняття заборони на відчуження житлового будинку не призведуть до бажаного результату, у зв`язку з тим, що умови кредитного договору, похідним якого є іпотечний договір, не виконані, сам кредитний договір є чинним та ніким не визнаний розірваним, не чинним, нікчемним або інше та у позивача наявна кредитна заборгованість та позовні вимоги направлені на уникнення виконання зобов`язань шляхом подальшої реалізації заставного майна. Стверджує, що позивачем не подано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, сам борг станом на 21.07.2020 року становить 10686,71 доларів США. Також відповідач наголошує, що зі змісту заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що позивач вважає незаконним виконавчий напис нотаріуса, вчинений на кредитний договір №ОД/20/09/2006/840-К/19 від 22.09.2006 року на підставі якого відкрито виконавче провадження та розпочато процедуру примусового виконання, разом з тим, позивач сам вважає, вказаний кредитний договір виконаним, але вимоги щодо визнання такого договору виконаним або недійсним не ставить. Враховуючи наведене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 22 вересня 2006 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» укладений кредитний договір №ОД-20/09/2006/840-К-19, відповідно до якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 22000 доларів США строком до 21 вересня 2021 року. Відсотки за користування кредитом були розраховані банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 10 відсотків річних. Надання кредиту відбулось за умови надання позичальником відповідного забезпечення виконання своїх зобов`язань по кредитному договору, а саме підписання та нотаріального оформлення договору іпотеки наступного нерухомого майна: одноповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 119,2 кв. м. Мінімальний необхідний щомісячний платіж по договору кредиту складав 297 доларів США.

22 вересня 2006 року, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Березівської державної нотаріальної контори Мухаір В.Т. та зареєстрований в реєстрі за №2239. Згідно пункту 1.1. договору іпотеки ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, належне йому на праві власності - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 119,2 кв. м. Вказаний договір іпотеки посвідчений державним нотаріусом Березівської державної нотаріальної контори Мухаір В.Т. на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням іпотечного договору накладена заборона відчуження вказаного будинку, зареєстрована в реєстрі за №45. Термін дії договору іпотеки встановлено до повного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього (п.6.3).

21 липня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено Договір № GL48N718070_1_4 про відступлення прав вимоги. За умовами даного договору ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за кредитним договором №ОД-20/09/2006/840-К-19 від 22.09.2006 року укладений між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» та договорами забезпечення. За умовами договору про відступлення права вимоги новий кредитор набуває усі права кредитора за основними договорами, зокрема: право вимагати виконання належного боржниками зобов`язання за основними договорами, право вимагати застосування наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного чи іншого майна боржника тощо.

Згідно постанови про арешт коштів боржника від 28.09.2021 року винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. на підставі виконавчого напису №26771 виданого 01.09.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесеної постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_2 .

Застосовані норми права.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Отже, іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних із припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення основного зобов`язання його виконанням.

За відсутності заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється.

Мотиви та висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором та погасив заборгованість ще до 2014 року.

Заперечуючи проти позову, представник ТОВ «Дніпрофінансгруп» вказував, що зобов`язання за кредитним договором не припинилися, оскільки позивач не погасив заборгованість в повному обсязі, а саме непогашеною залишилась сума в 10686,71 доларів США, а відтак похідний договір іпотеки не припинив своєї дії.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач долучив до позовної заяви ряд платіжних доручень про оплату своїх зобов`язань за договором №ОД-20/09/2006/840-К-19. Загальна сума сплачених коштів ВАТ КБ «Надра» з 09.10.2006 року по 04.01.2013 рік становить 26242,66 доларів США. Вказана сума перекриває розмір кредиту, однак така не перекриває ще 10 відсотків річних за вказаний період, які були передбачені в самому кредитному договорі. Таким чином кредитні зобов`язання ОСОБА_2 перед ВАТ КБ «Надра» не виконанні належним чином та в повному обсязі.

Суд не бере до уваги ряд платіжних доручень, які надані позивачем, оскільки з таких вбачається, що вони стосуються не сплати кредитних зобов`язань, а валютно-обмінних операцій, які не мають жодного відношення до позовних вимог та з незрозумілих причин долучені позивачем до позовних вимог.

Окрім того, судом було задоволено клопотання відповідача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та витребувано інформації з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо наявності або відсутності у ОСОБА_2 відповідної заборгованості за кредитним договором №ОД-20/09/2006/840-К-19 від 22.09.2006 року перед ВАТ КБ «Надра» станом на 01.01.2014 року. На виконання вимог суду Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав 24.11.2021 року заяву, в якій зазначив, що за інформацією, яка знаходиться в його розпорядженні, зокрема, за даними облікових систем ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором від 22.09.2006 року за №ОД-20/09/2006/840-К-19, укладеним між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 сума заборгованості станом на 01.01.2014 року становила 12089,05 доларів США.

Оскільки внаслідок неналежного виконання, основне зобов`язання не припинене, термін дії договору іпотеки, який є похідним, та встановлений до повного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього (п.6.3), не закінчився, тому підстав для застосування ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» немає.

Суд зауважує, що у разі належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (такий правовий висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц). Тобто, лише належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

З огляду на те, що позивач не довів фактичного повного погашення заборгованості за кредитом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання договору іпотеки припиненим, оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконано.

Відсутні правові підстави і для задоволення вимог позивача щодо зняття заборони відчуження предмета іпотеки, виключення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав, зокрема є внесення відомостей до Державного реєстру прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зі змісту абзацу другого - третього п.2 ч.1 ст.6 Закону систему органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав становлять: суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації); державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Абзацом другим п.2 ч.1 ст.10 Закону встановлено, що державним реєстратором є нотаріус. Державний реєстратор діє на підставі і в межах повноважень, передбачених Законом, який є спеціальним законом у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Абзацом першим п.6 Порядку №1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Згідно п.1 ч.2 ст.27 Закону державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Крім того, відповідно до ч.3 ст.26 Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Абзацом четвертим п.3 ч.1 ст.2 Закону передбачено, що у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки заявником є іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи.

Згідно ст.4 ЗУ «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.

Стосовно припинення обтяження (зняття заборони відчуження) згідно ч.4 ст.31-2 Закону державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до ЗУ «Про нотаріат» проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям. Тобто дана норма статті 312 Закону передбачає одночасність вчинення нотаріальної дії зняття заборони відчуження нерухомого майна та державної реєстрації припинення обтяження такого речового права. Крім того ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про нотаріат» щодо усунення законодавчих колізій та прогалин» від 14 липня 2020 року №775-ІХ зняттю заборони відчуження майна надано статусу нотаріальної дії. Процедура вчинення нотаріальної дії - зняття заборони відчуження регулюється ст.74 ЗУ «Про нотаріат».

Таким чином, основне зобов`язання ОСОБА_2 перед ВАТ КБ «Надра» не виконане в повному обсязі, договір іпотеки продовжує свою дію, до виконання основного зобов`язання, а відтак позовні вимоги в частині зняття заборони відчуження предмета іпотеки, виключення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не підлягають задоволенню.

За змістом ч.ч.1, 2ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичної білі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Позивач не обгрунтував належними та допустимими доказами заподіяння йому маральної шкоди в розмірі 200 000 грн., а відтак суд відмовляє в задоволенні вказаних вимог в цій частині.

Стосовно позовних вимог в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2671 від 01.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості в розмірі 586356,60 коп.

Згідно постанови про арешт коштів боржника від 28.09.2021 року винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. на підставі виконавчого напису №26771 виданого 01.09.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесеної постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_2 .

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1ст. 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України «Про нотаріат»).

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано та визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 01.09.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яку було відповідно до ухвали Вищого адміністративно суду України залишено без змін.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати беззаперечна заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й встановити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмового повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Так, у своїй постанові від 15 квітня 2020 року в справі № 554/6777/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Зважаючи на те, що укладений між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, всупереч вищезазначеним нормам не був посвідчений нотаріально, а також беручи до уваги наявний спір щодо вказаної заборгованості, суд вважає, що наявні всі підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Слід зазначити, що саме до такого висновку прийшов Верховний Суд при вирішенні аналогічного спору у своїй постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18, провадження № 61-16749св19.

Стосовно вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Позивач просить стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грривень.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ. Згідно до п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справ належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом Шуликом Максимом Юрійовичем, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2568 від 22.02.2013 року, та позивачем ОСОБА_2 був укладений Договір про надання правової допомоги.

Із змісту вказаного договору вбачається, що адвокат Шулик М.Ю. бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу ОСОБА_2 у Березівському районному суді Одеської області.

Відповідно до п.4.2. Договору, гонорар складається з суми вартості наданої правової/правничої допомоги, тарифи яких узгоджені Сторонами та зазначені в Акті до цього Договору.

В договорі передбачено, що факт наданої правової допомоги підтверджується актом наданих послуг.

Згідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 вищевказаного закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною 3, 4 ст. 137 ЦПК України, передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Дослідивши докази, надані представником позивача в особі Шулика М.Ю. на підтвердження своїх вимог, а саме: копію договору про надання правничої допомоги, укладеного між ним та ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., так як позивачем та його представником, в порушення вимог ст.137 ЦПК України, не наданий Акт до договору про надання правничої допомоги та/або детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, судом врахована позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 03.11.2020 року по справі № 810/3213/16, згідно з якою, відсутність розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, а також про співрозмірність цих витрат складності справи та розумності, реальності й необхідності витрат на правничу допомогу адвоката виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з позовними вимогами в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання сплачено судовий збір в розмірі 918,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

За таких обставин вказаний судовий збір слід стягнути солідарно з відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 546, 593, 599, главою 50 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 13, 81, 82, 141, 263-265, 268 ЦПК України,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницького Сергія Івановича з участю третьої особи: приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколи Борисовича про припинення іпотеки, зняття заборони відчуження предмета іпотеки, виключення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, стягнення моральної шкоди та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис №2671 від 01.09.2021 року, що видав приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості в розмірі 586 356 гривень 60 копійок, таким що не підлягає виконанню.

В задоволенні інших позивних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про припинення іпотеки, зняття заборони відчуження з предмета іпотеки, виключення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та стягнення моральної шкоди - відмовити за безпідставністю вимог.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницького Сергія Івановича на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 918 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Березівським РВ УМВС УКРАЇНИ в Одеській області 16 червня 2000 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

відповідач 1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», , місцезнаходження: вул. Автотранспортна, 2 м. Дніпро, 49089;

відповідач 2: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, вул. Глінки, 1, м.Дніпро, 49005;

третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович, місцезнаходження: вул. Желябова, буд. 4-А, ОФІС 307,308 м. Одеса, 65033.

Повний текст рішення виготовлено 03 березня 2022 року.

Суддя Панчишин А.Ю.