Провадження №2/523/309/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря судових засідань - Кащавцевої А.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами в яких зазначила, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем вони за договором довічного утримання від 19.09.2009р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б., р. № 3649, придбали Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 . На теперішній час зареєстрований шлюб розірваний, втім між ними виник спір про поділ вказаної частини квартири, який вони не можуть вирішити добровільно. Посилаючись на вказані обставини позивач просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати Ѕ частки вказаної квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за ним право власності на ј частку. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги підтримала, просить задовольнити.

Відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що за договором довічного утримання від 19.09.2009р. витрати на утримання ОСОБА_4 несла її мати ОСОБА_5 , так як ні вона ні позивач не мали доходу. Крім того на теперішній час Ѕ частина спірної квартири зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.02.2018р., якою була затверджена мирова угода. Просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі в частині виникнення права спільної сумісної власності подружжя, регулюються СК України, зокрема, ст.60, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 та 2 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Такими об`єктами є : заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В той же час стаття 57 СК України, визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналіз зазначених норм, які регулювали правовідносини на час придбання спірного майна, вказує на те, що придбане майно особами під час їх зареєстрованого шлюбу презюмується його належністю дружині та чоловікові в рівних частках, якщо інше не буде доведено в судовому порядку (ч.1 ст. 57 СК України). Тобто, у випадку наявності спору між подружжям щодо належності майна на праві особистої власності, придбаного під час шлюбу, тягар доведеності такого факту покладається на сторону, яка не визнає факту його належності подружжю.

Крім того, суд приймає до уваги правовий висновок ВП ВС у справі 372/504/17, де було зазначено, - «…Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутність судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю особи підтверджує, що у судів попередніх інстанцій відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні. Спір про поділ майна, заявлений особою не вирішено….».

Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладається саме на цю сторону (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. (ч.1,2 ст.13 ЦПК України).

Частиною першою статті 70 СК України, яка кореспондується із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Матеріалами справи встановлено, що 11.11.1995р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений шлюб.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.02.2016р. (справа №504/4055/15-ц), яке набрало законної сили, зареєстрований між сторонами шлюб був розірваний.

Судом встановлено, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, на ім`я ОСОБА_3 було зареєстровано право приватної власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 . Така реєстрація відбулась на підставі договору довічного утримання від 19.09.2009р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б., р. № 3649, за умовами якого ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_3 вказану вище частку квартири, а остання прийняла на себе зобов`язання по довічному догляду та утриманню ОСОБА_4 . Отже придбання квартири в період зареєстрованого шлюбу вказує на те, що така належить подружжю ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Відділом ДРАЦС у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції на підставі а/з № 11455 від 13.11.2014р.

Статтями 70 та 71 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (стаття 68 СК). Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, слід дійти висновку, що придбана частка спірної квартири є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, а як наслідок підлягає поділу в рівних частках, шляхом визнання за позивачем права власності на ј її частку.

Суд відхиляє заперечення відповідача про те, що витрати за спірним договором несла її мати, оскільки по перше, таке не підтверджено належними та допустимими доказами, по друге такі посилання суперечать умовам самого договору за яким саме ОСОБА_3 прийняла на себе зобов`язання по його виконанню.

Є неприйнятним посилання відповідача на те, що спірна частка квартири на сьогодні зареєстрована на ім`я її матері ОСОБА_5 , оскільки підстава за якою відбулась така реєстрація - ухвала Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.02.2019р. (справа №504/2823/17), була скасована постановою Одеського апеляційного суду від 13.04.2020р., а під час нового розгляду справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.08.2021р. було відмовлено у повному обсязі. Таке рішення суду набрало законної сили та на час розгляду даної справи є чинним.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення пред`явлених позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 908,00грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259,263-265,268 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити у повному обсязі.

Визнати Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання від 19.09.2009 р. посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б., р. № 3649 - спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн: НОМЕР_1 ) право приватної власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності подружжя на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_1 ) понесені судові витрати в розмірі 908,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 22.02.2022р.

Суддя