РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2022 року

м. Рівне

Справа № 570/114/21

Провадження № 22-ц/4815/282/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: - Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 вересня 2021 року (ухвалене у складі судді Кушнір Н.В.) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 16.05.2011 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку" складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. При укладені договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 10000 гривень. Зауважує, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та у межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язання за договором не виконав, тобто не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим відповідач станом 30 листопада 2020 року має заборгованість у сумі 16025 грн. 67 коп., з яких: 14 496 грн. 12 коп. - заборгованість за тілом кредиту; у тому числі 9 905 грн. 95 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 4590 грн. 17 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1020 грн. 51 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 509 грн. 04 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість у зазначеному розмірі.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 21 вересня 2021 року позов АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 травня 2011 року у розмірі 16 025 грн. 67 коп., а саме: 14 496 грн. 12 коп. - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 9905 грн. 95 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 4 590 грн. 17 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 020 грн. 51 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 509 грн. 04 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону, оскільки визначені у ньому умови кредитування сторонами погоджені та підписані, договір виконувався позичальником, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача і свідчить про добровільне волевиявлення сторін і про погодження ними усіх його умов. Жодних претензій до банку з приводу його умов або укладення договору з порушеннями вимог закону, відповідач не пред`являв. Крім того, відповідач не надав суду жодних належних доказів, що спростовують наявність кредитних відносин та не спростував подані позивачем розрахунки заборгованості за таким кредитним договором.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що анкета-заява не містить інформації про істотні умови кредитного договору. Зокрема, не містить умов щодо строку повернення позичених коштів, умов про порядок нарахування, сплати та розмір процентів за користування позиченими коштами, умови щодо порядку та підстав стягнення пені, комісії за користування банківськими послугами. Наголошує, що із долученими до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг, а також із Тарифами банку, він не ознайомлювався та не погоджувався. Покликається на висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Вважає, що довідка про умови кредитування не є складовою кредитного договору, оскільки про неї не вказується і підписаній ним анкеті-заяві. Стверджує, що у нього відсутня кредитна заборгованість, оскільки кредит ним погашено у повному обсязі.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16 травня 2011 року між сторонами підписано анкету-заяву, яка разом з пам`яткою клієнта, "Умовами і Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що визначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який у подальшому було збільшено до 10 000 грн..

Позичальник зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку - www.privatbank.ua.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, посилався на те, що у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 30 листопада 2020 року становить 16 025 грн. 67 коп., а саме: 14 496 грн. 12 коп. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 9 905,95 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 4 590 грн. 17 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 020 грн. 51 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 509 грн. 04 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

На підтвердження погодження умов договору АТ КБ "Приватбанк" надано до матеріалів позовної заяви копію підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви, довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", Паспорт споживчого кредиту, довідку про встановлення кредитного ліміту по картці, який з 10 вересня 2017 року складав 10000 грн., а з 05 січня 2019 року - 0.00 грн., довідку про видачу ОСОБА_1 кредитних карток, виписку про рух коштів по них, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також розрахунки заборгованості.

Згідно з ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг банку.

З огляду на їхній мінливий характер, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, ці умови не можна вважати складовою кредитного договору.

Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, окрім особистих даних позичальника, не містить жодних даних щодо умов кредитування.

Роздруківка ж із сайту банку не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Отже, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто банк міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У справах споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну, рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інше не відповідало б принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливило покладання на слабшу сторону невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Разом з цим, суд першої інстанції при вирішення даного спору не врахував висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Застосування до даного спору зазначеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду є правомірним, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на його характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім підписаної анкети-заяви, відповідач 16 травня 2011 року підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка містить, зокрема, умови щодо розміру базової процентної ставки - 2,5% в місяць, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня = (пеня1)+ (пеня2), де: пеня(1)= (базова відсоткова ставка за договором) / 30-нараховується за кожний день прострочення кредиту, (пеня2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. та більше.

У наданому АТ КБ "Приватбанк" розрахунку, заборгованість за користування кредитом обрахована за різними відсотковими ставками, зокрема, у розмірі більшому ніж погодили сторони у довідці про умови кредитування, а саме: 43,2%., заборгованість за якими відносилася на тіло кредиту поза межами ліміту, встановленого за кредитною картою. На тіло кредиту, збільшене за рахунок списання вказаних процентів, в свою чергу нараховувалися відсотки.

Грошові кошти, які були сплачені відповідачем на погашення заборгованості неправомірно відносилися на погашення протиправно збільшених відсотків та тіла кредиту, збільшеного за рахунок списання цих відсотків. Отже, розмір заборгованості за відсотками, заявлений позивачем, визначений усупереч вимог закону та умов довідки про умови кредитування.

Враховуючи, що позичальник періодично здійснював погашення за наданим кредитом, у т.ч. й нарахувань не передбачених в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування, колегія суддів позбавлена можливості встановити дійсний розмір заборгованості за відсотками.

Неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості за відсотками не є безспірним доказом їх розміру, а тому позовні вимоги про їх стягнення не можуть бути задоволені.

З системного аналізу положень Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, фактично, зокрема, є й завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить і плата за користування кредитом, а не, власне, лише надані позичальнику в користування кошти.

Заборгованість за тілом кредиту не може бути більшою за розмір фактично отриманої суми кредитних коштів, якими користувався відповідач (кредитний ліміт 10 000 грн.). При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання відповідачем коштів у збільшеному розмірі.

Щодо долученого позивачем Паспорту споживчого кредиту суд зазначає, що зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Так, у третьому розділі Паспорту визначено максимальну суму ліміту на кредитній картці до 50 000 грн. (картка «Універсальна»), однак відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці.

У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка є репрезентативною і обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту.

За таких обставин, Паспорт споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не може бути взятий судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 9 905,95 грн. - заборгованості за поточним тілом кредиту, що на переконання апеляційного суду відповідачем не спростовано.

У зв`язку з цим, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування в частині стягнення з відповідача 4 590 грн. 17 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 1 020 грн. 51 коп. - заборгованості за нарахованими відсотками, 509 грн. 04 коп. - заборгованості за простроченими відсотками.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 вересня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 4 590 грн. 17 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 1 020 грн. 51 коп. - заборгованості за нарахованими відсотками, 509 грн. 04 коп. - заборгованості за простроченими відсотками - скасувати.

У задоволенні позову у цій частині - відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.