Провадження № 2/161/1078/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

23.10.2021 року позивач ОСОБА_3 через свого представника звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 31.08.2012 року між нею та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, за час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина син ОСОБА_5 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.09.2016 року їх шлюб з відповідачем було розірвано. Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.04.2021 року по справі № 161/19340/19, яке постановою Волинського апеляційного суду від 30.09.2021 року залишено без змін, місця проживання малолітньої сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було визначено за місцем її проживанням. На даний час, відповідач жодним чином не приймає участі в утримання дитини. Поряд з цим, у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала справа щодо з неї аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання їх спільної дитини, яка мотивована тим, що малолітній ОСОБА_7 нібито проживає зі своїм батьком. Не зважаючи на безпідставність вимог відповідача, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06.05.2021 року по справі № 466/6947/19 було вирішено стягувати з неї на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1800 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, судове рішення по справі № 466/6947/19 було ухвалене за наявності судового рішення по справі № 161/19340/19, про існування якого відповідачу достовірно відомо було. Оскільки фактично місце проживання дитини визначено разом з нею, то законні підстави для стягнення з неї на користь ОСОБА_4 аліментів відсутні. Вказує, що відповідач є офіційно працевлаштованим і отримує стабільну заробітну плату, а тому має можливість сплачувати на утримання сина аліменти. Враховуючи наведене, просить суд постановити рішення, яким припинити стягнення аліментів, присуджених рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06.05.2021 року по справі № 466/6947/19, починаючи з 21.10.2021 року та стягнути із ОСОБА_4 на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі даної позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача понесені нею витрати пов`язані з розглядом справи.

27.01.2022 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву в якому остання зазначила наступне. Так, на обґрунтування своїх заперечень щодо позову остання зазначила, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.05.2017 року у справі № 161/2248/17, було затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з приводу порядку участі відповідача у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином та як наслідок, малолітній ОСОБА_6 , постійно проживав з матір`ю, однак кожного місяця його батько забирав сина орієнтовно на тиждень до м. Львова. Починаючи з травня 2018 року по липень 2018 року дитина жила по черзі то з батьком, то з матір`ю. Згодом, батьки помітили погіршення стану розвитку дитини, у зв`язку з чим її довіритель наполягав на необхідності проживання дитини з ним та проходження лікування у м. Львів. Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 погодили між собою, то дитина буде проживати з батьком. Зважаючи на наведене, з 07.07.2018 року ОСОБА_6 постійно проживав із ОСОБА_4 та перебував на його повному утриманні. За весь час проживання дитини з батьком, матір не приймала участь в його утриманні, не давала гроші на лікування, при цьому до грудня 2018 року включно отримувала від колишнього чоловіка аліменти на утримання сина. Відповідно у ОСОБА_3 не виникало запитань щодо проживання, лікування та утримання дитини до того, коли ОСОБА_4 припинив сплачувати аліменти та 28.08.2019 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою до про звільнення віл сплати заборгованості по аліментах, звільнення віл сплати аліментів, стягнення аліментів. У свою чергу, 27.09.2019 року ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_4 про відібрання дитини та повернення її за встановленим місцем проживання. Разом з тим, на обґрунтування даного позову позивачка не надала жодних доказів на підтвердження фактичного проживання сина, ОСОБА_6 разом з нею, а наявність справи № 466/7865/19 за позовом ОСОБА_3 про відібрання дитини та повернення її за встановленим місцем проживання, яка перебуває на розгляді в Шевченківському районному суді м. Львова лише підтверджує те, що син з нею не проживає. Відповідно, оскільки дитина з 2018 року та до теперішнього часу постійно проживає з батьком за адресою реєстрації його місця проживання, підстави для стягнення аліментів з нього на користь позивачки відсутні. При цьому, з урахуванням рекомендацій лікарів, зміна місця проживання ОСОБА_8 є неможливою, оскільки не буде відбуватись в його інтересах, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити та стягнути із ОСОБА_3 на користь довірителя судові витрати по справі (а.с. 90-101).

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав із наведених у позові підстав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що впродовж останніх двох років та по даний час малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із позивачкою фактично не проживає.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову з підстав, які були викладені нею у відзиві на позовну заяву. Також зазначила, що з літа 2018 року та по даний час ОСОБА_7 проживає разом зі своїм батьком та перебуває на його повному утриманні. Разом з тим, між сторонами у справі наразі існує спір з приводу визначення місця проживання їх сина та відібрання його у батька, однак вважає, що це жодним чином не впливає на безпідставність даного позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 31.08.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, за час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина син ОСОБА_6 . Зазначене підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Шевченківським відділом ДРАЦС РС Львівського МУЮ за актовим записом № 995 від 05.12.2014 року (а.с. 10).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.09.2016 року в цивільній справі № 161/10530/16-ц шлюб між сторонами було розірвано.

Із довідки Департаменту «ЦНАП у м. Луцьку» № 4971 від 15.06.2021 року вбачається, що малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де також зареєстроване місце проживання позивачки ОСОБА_3 (а.с. 11).

Разом з тим, як встановлено судом, між сторонами у даній справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 існує спір з приводу визначення місця проживання дитини, а також порядку участі в її утриманні.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06.05.2021 року в цивільній справі № 466/6947/19 було вирішено: припинити, починаючи з 01.01.2019 року, стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стягуються за виконавчим листом, виданим 17.02.2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.01.2017 року в цивільній справі № 161/13015/16-ц; звільнити ОСОБА_4 від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_3 аліментів на малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стягуються за виконавчим листом, виданим 17.02.2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.01.2017 року в цивільній справі № 161/13015/16-ц, яка виникла після 01.01.2019 року; стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1800 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28.08.2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15.11.2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06.05.2021 року було відмовлено, судове рішення в цивільній справі № 466/6947/19 набрало законної сили, є чинним та до суду касаційної інстанції останньою не оскаржувалося.

Судовим рішенням по справі № 466/6947/19 було встановлено, що малолітній син сторін ОСОБА_6 з серпня 2018 року і по дату ухвалення рішення постійно проживає з батьком ОСОБА_4 за адресою реєстрації його місця проживання та перебуває на повному його утриманні.

У пред`явленому позові позивач ОСОБА_3 ставить питання про припинення стягнення з неї аліментів на утримання сина та стягнення їх на її користь із відповідача ОСОБА_4 .

У відповідності до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Згідно з положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом встановлено, що як на підставу для припинення стягнення аліментів та покладення такого обов`язку на відповідача, ОСОБА_3 у своєму позові посилається на зміну місця проживання дитини.

Слід зауважити, що згідно приписів ч. 2 ст. 182 СК України, визначальним фактором, який враховується при вирішенні питання щодо присудження аліментів на утримання дитини є саме те, з ким із батьків (окремо від іншого) вона проживає тобто сам факт проживання дитини, а не факт її реєстрації.

Із наведеного слідує, що факт реєстрації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , де також зареєстроване місце проживання позивачки ОСОБА_3 , жодним чином не трансформується в обов`язок ОСОБА_4 сплачувати на користь позивачки аліменти, оскільки доведенню підлягає факт проживання дитини саме з позивачкою.

Разом з тим, як повідомив представник позивача ОСОБА_3 в ході розгляду справи, малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з серпня 2018 року по даний час зі своєю матір`ю не проживає, фактичне місце проживання дитини йому не відоме.

Жодних доказів, які б свідчили про інше, ані позивачкою, ані її представником суду надано не було.

Посилання представника позивача на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.04.2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 30.09.2021 року в цивільній справі №161/19340/19, яким місце проживання малолітнього сина сторін визначено разом з матір`ю є безпідставним, оскільки вище вказане рішення суду фактично не виконане.

Натомість, із Актів Львівського КП «Рясне-403» Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради «Про факт проживання» від 12.12.2018 року, від 12.06.2019 року, від 17.12.2019 року, актів Львівського КП «Рясне-402» Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 16.07.2020 року та 16.12.2021 року вбачається, що малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з серпня 2018 року по даний час проживав та проживає разом зі своїм батьком відповідачем ОСОБА_4 (а.с. 114-118).

Вищенаведені обставини стороною позивача належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами спростовані не були.

Про факт проживання малолітнього ОСОБА_6 разом із батьком також свідчить медична документація, складена щодо дитини, в якій мітяться відомості щодо обстеження, амбулаторного лікування та відвідування медичних установ в м. Львів, а супроводжуючою особою малолітнього ОСОБА_6 вказано ОСОБА_4 (а.с. 119-127)

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Враховуючи ту обставину, що у задоволенні позову ОСОБА_3 судом було відмовлено у повному обсязі, підстави для стягнення з відповідача на її користь судових витрат по справі відсутні.

На підставі ст. ст. 180, 182, 184 СК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Рішення у повному обсязі складено 24 лютого 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська