Справа № 159/372/22
Провадження № 2/159/526/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Денисюк Т.В., розглянувши в порядку письмового спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»

треті особи, які на заявляються самостійних вимог щодо предмета спору:

- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна,

- приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Шульженко Ігор Сергійович

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТзОВ «Споживчий центр») з позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, виконавчий напис №23377 від 08.12.2021, за яким запропоновано стягнути з позивача на користь ТзОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №26.04.2020-010000218 від 26.04.2020 в розмірі 8920,00 грн.

Позов мотивовано тим, що виконавчий напис вчинено всупереч вимог ст.87, ст.88 Закону України «Про нотаріат», без перевірки визначених у п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, зокрема: кредитний договір №26.04.2020-010000218 від 26.04.2020 нотаріально не засвідчений, письмової вимоги від стягувача про повернення заборгованості із визначенням суми боргу позивач не отримав, а виконавчий напис вчинено без отримання засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Позивач зазначив, що запропонована до стягнення сума не є безспірною і не може бути стягнута на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Представник відповідача ТзОВ «Споживчий центр» одночасно із поданням відзиву на позовну заяву скерував до суду заперечення проти вирішення справи судом та просив позов залишити без розгляду на підставі п.6 ч.1 ст.257 ЦПК України. Представник зазначив, що у кредитному договорі міститься погоджена сторонами умова про передачу спору на вирішення третейського суду. Оскільки кредитний договір з позивачем укладено на строк 28 днів, то в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів» правовідносини за цим договором не відносяться до споживчого кредитування, відповідно спір може бути вирішений третейським судом і передбачена п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» заборона на розгляд таких спорів третейським судом не розповсюджується.

Вивчивши матеріали справи суд дійшов такого висновку.

За матеріалами справи 26.04.2020 між ОСОБА_1 та ТзОВ «Споживчий центр»укладений кредитний договір №26.04.2020-010000218, за умовами якого ТзОВ «Споживчий центр»надало позивачу кредит в розмірі 6 000 грн на строк 28 днів під 56%, що становить 3360 грн.

У п.10.1 договору передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду. Розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

У даній справі третейська угода є недійсною з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

В силу п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди", третейські суди в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відносини у сфері захисту прав споживачів регулює Закон України «Про захист прав споживачів» N 1024-XII (далі - Закон N 1024-XII).

У п.22 ч.1 ст.1 цього Закону визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Закон N 1024-XII не містить обмежень щодо сфери застосування по критерію строку кредитування.

Положення ст.3 Закону України "Про споживче кредитування" про те, що цей Закон, крім положень щодо врегулювання простроченої заборгованості, пункту 9 частини третьої статті 9, пункту 15 частини першої та частини другої статті 12 цього Закону, не поширюється на, зокрема, договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, не позбавляють позичальника статусу споживача.

З урахуванням наведеного заява представника відповідача про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 257, 260 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

ГоловуючийТ. В. Денисюк