Провадження №2/522/1552/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Семешиної Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), згідно якого позивач просив зняти арешт, накладений постановою Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ серії АН № 308352 від 07.05.2009 року, реєстраційний номер обтяження : 8704020, з 302/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 06 листопада 2007 року розпорядженням органу приватизації №204903 було передано 302/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , у її приватну власність. КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 16.11.2007 року за позивачем було зареєстровано право власності на квартиру та видано витяг із реєстру права власності на нерухоме майно від 11.12.2007 року. Вказувала, що у червні 2021 року позивачка бажала подарувати частку квартири своєму онуку, проте від приватного нотаріуса Котової О.В. дізналась про те, що квартира перебуває під обтяженням арештом на підставі постанови Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ серії АН № 308352 від 07.05.2009 року, реєстраційний номер обтяження 8704020.

На її запит 12.07.2021 року в.о. начальника Другого Приморського відділу ДВС у м. Одесі було надано відповідь що перебування у них виконавчого провадження ВП №8920029, проте у них відсутні відомості щодо накладення арешту на квартиру від 07.05.2009 року, а також із приводу чи відкрито/закрито виконавче провадження не є можливим. Позивачем було отримано довідку з КП «Теплопостачання м. Одеси» від 22.07.2021 року, згідно якої зазначено про відсутність у неї заборгованості на послуги теплопостачання. Позивачка вважає, що накладений арешт на частку її квартири є незаконним та повинен бути скасований, а тому звернулась до суду з дійсним позовом.

Ухвалою суду від 16.09.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 25.10.2021 року.

У підготовчому засіданні 25.10.2021 року був присутній представник позивачки адвокат Дідич Є.В., представник відповідача не з`явився, розгляд справи відкладено на 22.11.2021 року.

У зв`язку з неявкою сторін, 22.11.2021р. розгляд справи був відкладений на 20.12.2021р..

У підготовчому засіданні 20.12.2021 року був присутній представник позивачки адвокат Дідич Є.В., заявив клопотання про долучення до матеріалів справи адвокатських запитів, також просив відкласти розгляд справи для отримання відповідей.

Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Протокольною ухвалою суду долучено до матеріалів справи адвокатські запити, розгляд справи відкладено на 24.01.2022 року.

У підготовче засідання призначене на 24.01.2022 року сторони не з`явилися, представник ОСОБА_1 адвокат Дідич Є.В. через канцелярію суду надав заяву, в якій просив долучити до матеріалів справи відповіді з ДП «Національні інформаційні системи» від 09.12.2021 року та 10.12.2021 року. Також просив закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті, справу просив розглядати за його відсутністю.

Ухвалою суду, повний текст якої складено 25.01.2022 року, підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті 22.02.2022 року.

У судове засідання 22.02.2022 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. У матеріалах справи наявні заява представника позивача, згідно якого просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач поважність причин неявки суду не повідомив та будь-яких клопотань не надав.

Згідно до п.п.6,7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВРвід 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За викладеного, зважаючи на належне сповіщення сторін та поданні ними заяви по суті справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін без технічної фіксації процесу.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення судового рішення є 24.02.2022 року.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 листопада 2007 року розпорядженням органу приватизації №204903 позивачу, ОСОБА_1 , було передано 302/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , про що 06.11.2007 року видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 (а.с.9-10).

Право власності позивача на вказані частики квартири були зареєстровані в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 16.11.2007 року та видано витяг №17010325 від 11.12.2007 року із реєстру права власності на нерухоме майно (а.с.12).

У червні 2021 року позивачу стало відомо, що на належну їй частку квартири накладено обтяження арешт на підставі постанови Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ серії АН № 308352 від 07.05.2009 року, реєстраційний номер обтяження 8704020.

Згідно відповіді в.о. начальника Другого Приморського відділу ДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) від 12.07.2021 року, наданої на запит ОСОБА_1 , вбачається, що з Єдиного реєстру виконавчих проваджень за параметрами пошуку ОСОБА_1 встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП №8920029. Додатково зазначили, про відсутність у них відомостей щодо накладення арешту №АН від 07.05.2009 року, а також про неможливість надання даних із приводу чи відкрито/закрито виконавче провадження АН 308352 (а.с.18).

Згідно довідки ВП спецрозділ від 08.07.2021 року (а.с.19), відносно ОСОБА_1 існувало виконавче провадження №8920029 із виконання судового наказу від 17.04.2007 року №2н-8816/07, стягувач ВАТ «Одеська ТЕЦ».

Згідно довідки КП «Теплопостачання м. Одеси» №13/2-05К-318 від 22.07.2021 року, у позивачки відсутня заборгованості перед підприємством станом на 01 липня 2021 року (а.с.20).

Згідно відповідей ДП «НАІС» від 09.12.2021 року та від 10.12.2021 року, у них відсутня можливість надати копію постанови Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ від 07.05.2009 року АН №308352, яка була зареєстрована 08.05.2009 року за №8704020 реєстратором : Одеська філія ДП «Інформаційний центр» МЮ України. Відомості щодо обтяження квартири були внесені на підставі заяви, поданої 08.05.2009 року в електронній формі ОСОБА_2 посадовою особою Другого Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, в силу вимог ст.ст.2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вбачає, що існуючі обтяження майна позивача, що є предметом у даній справі, на даний момент не зняті та перешкоджають позивачу подальшому розпоряджуватись власним майном.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін

Виходячи із викладеного, суд вбачає, що наявний арешт (обтяження) майна порушує речові права позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту.

Керуючись ст.ст.15-16, 316, 317, 328, 391 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.2, 4, 12, 13, 30, 43-44, 49, 76 - 81, 82, 83, 89, 95, 133, 141, ч.1 ст. 223, ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту - задовольнити.

Зняти арешт, накладений постановою Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ серії АН № 308352 від 07.05.2009 року, реєстраційний номер обтяження : 8704020, з 302/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в порядку ст. 294 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 24.02.2022 року.

Суддя: Домусчі Л.В.