Справа №345/5779/21
Провадження № 2/345/188/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2022 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Пукіш В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право на житло,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що 11.10.1984 року їй із сім`єю у складі ще 3-х осіб (чоловіка та двох дітей) був виданий ордер №394 на отримання житла на квартиру, площею 39 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 (теперішня адреса АДРЕСА_1 ). На підставі цього ордеру із позивачкою, як основним квартиронаймачем, був укладений договір найму житла на вищевказану квартиру з актом передачі квартири в постійне користування від 24.10.1984 року.

З того часу позивачка разом зі своїми дітьми та чоловіком проживали і користувались даною квартирою на умовах вищевказаного договору житлового найму. Позивачка зазначає, що у 2005 році її син ОСОБА_5 одружився з ОСОБА_6 , місце проживання якої зареєстрували у даній квартирі. В 2010 році син розлучився з ОСОБА_7 , після чого вона забрала свої речі і з дітьми пішла проживати окремо. Зі слів ОСОБА_5 відповідачка потім одружилася і носить прізвище ОСОБА_4 .

Після цього позивачка не бачила відповідачку і вона жодного разу не приходила до їхньої квартири, але залишається зареєстрованою у даному житлі. Непроживання відповідачки у вищевказаному житлі створю позивачці, як основному квартиронаймачу, ряд незручностей щодо оплати комунальних платежів та за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за оплату осіб, які фактично не проживають і не беруть участі у вищевказаних витратах. Оскільки відповідачка не проживає в спірній квартирі понад 6 місяців, позивачка просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_2 .

Відповідачка подала відзив на позов. Проти заявлених позовних вимог заперечує у повному обсязі. Вказує, що позивачка повідомляє суду неправдиві факти та обставини. Дійсно, починаючи з 2010 року, позивачка навмисно почала створювати конфліктні ситуації із відповідачкою, вчиняла по відношенню до неї психологічний тиск, принижувала її честь і гідність, зумисне створюючи обставини, за яких проживання у квартирі становилося пеклом. Позивачка нібито з підстав, що їй ніхто не допомагає оплачувати комунальні послуги, у зв`язку із чим накопичився значний борг, найняла майстрів, які відрізали прилади обліку (батареї) у всіх кімнатах і квартира перестала опалюватися. Крім того позивачка припинила постачання електроенергії у квартиру за своєю ініціативою і багато років у квартирі відсутнє світло. Також за заявою позивачки до водопостачальної організації було припинено постачання води та водовідведення (каналізація).

Відповідачка наголошує, що усе це просто унеможливлювало проживання у квартирі і вона була вимушена орендувати квартиру, щоб не дати пропасти ні собі, ні дітям. Водночас твердження позивачки про те, що вона забрала усі свої речі та більше не приходила, не відповідають дійсності. Відповідачка приходила до квартири та приводила дітей тоді, коли позивачка приїжджала з м. Києва і позивачка у квартирі дарувала дітям одежу та інше. Тобто відповідачка бувала у квартирі і така обставина безумовно перериває відсутність. Також відповідачка зазначає, що з моменту від`їзду позивачки до м. Київ, вона неодноразово приходила до квартири, проте попасти до неї не могла через те, що її ключі вже не підходили до замків внаслідок встановлення позивачкою у дверях нового замка. Відповідачка наголошує, що не проживала у квартирі з поважних причин внаслідок нелюдських дій її колишньої свекрухи.

Також закон охороняє права дітей і забороняє позбавляти неповнолітніх дітей права користування житловим приміщенням. Саме право користування неповнолітніми дітьми житловим приміщенням регулюється Законами України «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Тому відповідачка просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник позивачки подала відповідь на відзив. Наголошує, що у відзиві представник відповідача безпідставно та голослівно звинувачує, що їй створювали конфліктні ситуації і практично її вигнали з житла у 2020 році, жодних доказів цього не має і не мого бути. Відповідачка після розлучення почала вести паразитичний спосіб життя, ніде не працювала, жила на дитячі гроші, знайшла собі співжителя ОСОБА_8 і пішла з ним проживати, з яким потім одружилася і носить його прізвище. Все, що написано у відзиві, це слова її представника ОСОБА_3 , який описує це із зацікавленості до житла.

Також позивачка просить врахувати, що після розлучення відповідача сама не бажала проживати у спірній квартирі з чужими людьми, а зі співжителем пішла проживати на квартиру АДРЕСА_3 , де по місцю свого проживання почала займатись збутом наркотичних засобів. А в серпні 2013 року на квартиру до позивачки прийшли працівники поліції і проводили обшук, оскільки відповідачка була зареєстрована у даній квартирі, де нічого не виявили і повідомили, що відповідачка займає ся збутом наркотичних засобів. Тому відповідачку ніхто не позбавляв житла, вона сама його покинула, не повертаючись до нього роками, жодного разу навіть не нагадувала про своє існування. За таких обставини непроживання відповідачки у спірному житлі з підстав, наведених у відзиві, більше 6 місяців у спірному житлі є без поважних причин в розумінні ст.71 ЖК України. Щодо непроживання неповнолітніх дітей у спірній квартирі, то таких вимог позивачем не ставилося. Тому представник позивачки просить позов задоволити у повному обсязі.

Відповідачка подала заперечення. Вказує, що подана позивачкою відповідь на відзив просякнута злобою та неповагою до сторони по справі. Позивачка зазначаючи у відповіді на відзив про те, що відповідачка безпідставно та голослівно звинувачує її у створенні конфліктних ситуацій, сама заміть того, щоб надавати конкретні пояснення по суті справи, розповідає про збут відповідачкою наркотичних засобів, тобто переходить межу толерантності і культури.

Щодо участі в утриманні квартири, то відповідачка наголошує, що в квартирі відсутнє централізоване опалення, електропостачання, водопостачання та водовідведення, в чому вона сама переконалася, зайшовши у квартиру 08.02.2022 року за допомогою сусідів, у яких вона випросила ключі від вхідних дверей, так як позивачка ще раз поміняла замок у дверях. Увійшовши до квартири, позивачка тим самим перервала свою нібито відсутність по місцю проживання.

Відповідачка звертає увагу, що позивачка у відповіді на відзив обійшла мовчанням факти, викладені у відзиві, щодо відсутності в квартирі електропостачання, теплопостачання, водопостачання та водовідведення, а, отже, неможливості проживання в ній та заперечує факту заміни замків на вхідних дверях. Крім того позивачка не проживає у квартирі більше 8 років, оскільки працює і проживає у м. Київ. ОСОБА_5 також не проживає у даній квартирі більше 8 років, він переїхав у м. Жмеринка Вінницької області, там одружився і в нього народився син. Тому позивачка та третя особа не можуть чесно та об`єктив надавати пояснення суду щодо її не проживання у квартирі. Відповідачка наголошує, що іншого житла немає і їй нікуди виселятися. Тому просить в задоволенні позову відмовити.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали. Наголосили, що позивачка отримала в користування квартиру за адресою АДРЕСА_1 ще в 1984 році. Після одруження сина у 2005 році в цю квартиру прийшла проживати і була там зареєстрована відповідачка невістка ОСОБА_9 , яка на даний час носить прізвище Харкова. У 2010 році позивачка добровільно разом з дітьми покинула це житло та ініціювала розірвання шлюбу. Вона пішла проживати до іншого чоловіка. З цього часу квартирою не цікавилась і не брала участь в оплаті за комунальні послуги. В квартирі не залишилось речей ні відповідачки, ні дітей. Жодні перешкоди в користуванні цим житлом їй не чинились, в т.ч. не змінювався замок на вхідних дверях. Позивачка визнала, що певний період в цій квартирі була відключена електроенергія.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову з підстав, які зазначені у відзиві та запереченні. Наголосив, що відповідачка не мала змоги проживати в квартирі за адресою АДРЕСА_1 з 2014 року через дії позивачки, адже там відсутні належні умови для нормального проживання. Вона передавала кошти на оплату комунальних послуг та неодноразово поверталась в цю квартиру. Хоча представник відповідача визнав, що відсутні письмові підтвердження факту звертання в ЖЕК, ОСББ чи поліцію щодо вчинення їй перешкод користування квартирою зі сторони позивачки. А також відсутні квитанції про оплату за комунальні послуги від імені відповідачки.

Третя особа ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи без його участі. Просить врахувати, що під час проживання з колишньою дружиною (відповідачкою по справі) приблизно за 12 місяців до розлучення вона неодноразово не ночувала вдома під приводом, що ночує в мами, а сама проводила час з майбутнім чоловіком. Вдома з`являлась дуже рідко. Просить взяти до уваги, що ініціатором розлучення була саме вона і після цього на наступний день, зібравши всі свої речі, переїхала зі своїм обранцем.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є наймачем квартири за адресою АДРЕСА_1 (теперішня адреса АДРЕСА_1 ) (а.с.5-8).

Відповідно до довідки від 10.12.2021 року, яка видана Управлінням «ЦНАП» виконавчого комітету Калуської міської ради (а.с.10), у вищевказаній квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована відповідачка ОСОБА_4 .

Відповідно до пояснень сторін та наявних матеріалів справи (а.с. 17) вбачається, що шлюб між сином позивачки та відповідачкою було розірвано в 2010 році.

За змістом ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Наведені висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження №61- 7317св19).

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Такий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19).

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до акту від 10.12.2021 року (а.с.11), складеного комісією в складі голови ОСББ Мармуша В.І., бухгалтера ОСОБА_10 , члена правління ОСОБА_11 в присутності свідків, встановлено, що ОСОБА_4 , 1981 року народження, не проживає за адресою АДРЕСА_1 протягом року та її речей не виявлено.

Факт непроживання відповідачки у спірній квартирі підтверджується також показами свідків. Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що з 2010 року постійно живе по сусідству через стіну в квартирі АДРЕСА_4 . В тій квартирі АДРЕСА_5 тривалий час ніхто не проживає. За цей період вона там взагалі не бачила ні відповідачку ОСОБА_12 , ні її неповнолітніх дітей. Дітей відповідачки вона добре знає, адже часто позивачка як бабуся приходить з внуками в магазин, де свідок працює, для покупки взуття.

Свідок ОСОБА_13 , яка проживає по сусідству на одній площадці в квартирі АДРЕСА_6 розповіла суду, що знає відповідачку ОСОБА_14 , адже та жила в квартирі АДРЕСА_5 після одруження із сином позивачки. Приблизно з 2010 року відповідачка в тій квартирі не проживає. Зі слів сина позивачки ОСОБА_15 знає, що відповідачка добровільно виїхала з квартири. Свідок не бачила, щоб за останні десять років відповідачка приходила до квартири АДРЕСА_5 . Коли позивачка їде на тривалий час далеко від дому, то ключі від своєї квартири залишала саме їй, проте, не було жодного такого випадку, щоб відповідачка приходила і брала ключі для того, щоб потрапити в квартиру.

Враховуючи, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 проживають в квартирах, які знаходяться на одній площадці із спірною квартирою, не є родичами сторін, а тому відсутні підстави сумніватися в правдивості та достовірності показів даних свідків.

Покликання відповідачки, що вона начебто була змушена покинути спірну квартиру не з власної волі, а через несприятливі умови для проживання не заслуговують на увагу. Так, стороною відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження факту звернення відповідачки до відповідних газо-, електро-,водопостачальних організацій щодо неналежного надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Також матеріалами справи не підтверджено, що відповідачці чинились перешкоди у проживанні у спірній квартирі. Адже відповідачка не зверталася до правоохоронних органів щодо неможливості використання майна, не зверталася до суду із відповідним позовом. Також відповідачка не довела, що у спірній квартирі знаходяться її речі.

Натомість за останні 10 років вона не проявляла жодного інтересу до житла. Покликання відповідачки начебто вона періодично заходила у дану квартиру не свідчать про збереження за нею права користування спірною квартирою, оскільки періодичні відвідування квартири не дають підстав вважати, що зазначене житло є її постійним місцем проживання.

У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 755/16152/16-ц (провадження № 61-11414св19) вказано, що «…на підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо)».

Зі змісту вироку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.03.2014 року встановлено, що відповідачка, будучи зареєстрованою за адресою АДРЕСА_1 , принаймні в період з 13.08.2013 року (дати скоєння правопорушення) до 26.03.2014 року (дати ухвалення вироку), тобто понад 6 місяців, фактично проживала у квартирі за адресою АДРЕСА_7 .

Таким чином, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, відповідачка свідомо змінила місце проживання, без поважних причин не проживає в спірному житлі понад шість місяців, а тому втратила право на користування цим житлом.

Покликання представника відповідача, що задоволення позову про втрату відповідачкою права на житло призведе до автоматичної втрати права на житло її неповнолітніми дітьми, є безпідставними. Позовних вимог про визнання ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 такими, що втратили право на користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 позивачем не було заявлено.

Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд доходить висновку, що позов слід задоволити.

На підставі викладеного, ст.ст. 71,72 ЖК України, керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 24.02.2022 року.

Суддя