Житомирський апеляційний суд
Справа №279/930/21 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б, Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/930/21 за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, виданого у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дітей

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 листопада 2021 року, яка постановлена суддею Недашківською Л.А.

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2021 та до досягнення кожною дитиною повноліття.

Заявник зазначив, що рішенням Коростенського міськрайонного суду від 31 травня 2021 року шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано, місце проживання дітей вказаним рішенням суду не визначалось. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 дійшли спільної згоди, що донька, ОСОБА_5 буде проживати разом з матір`ю, а син ОСОБА_6 з батьком. Стягувач ОСОБА_2 після розлучення створила іншу сім`ю і разом з донькою проживають окремо. Оскільки, ОСОБА_2 не має права отримувати аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , заявник просить визнати судовий наказ від 30 березня 2021 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу та постановити нове рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ від 30 березня 2021 року, виданий Коростенським міськрайонним судом Житомирської області у справі № 279/930/21 про стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2021 року та до досягнення кожною дитиною повноліття.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначив, що після розлучення місце проживання дітей судом не визначалось, проте з врахуванням бажання дітей сторони між собою дійшли згоди, що донька ОСОБА_5 буде проживати з матір`ю, а син ОСОБА_6 з батьком. Апелянтом зазначено, що ОСОБА_2 створила нову сім`ю і разом з дочкою проживає за іншою адресою, при цьому, син - ОСОБА_6 проживає зі скаржником, спору про місце проживання дітей між сторонами немає. Зазначені обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання від 17 травня 2021 року та довідкою про реєстрацію місця проживання сина, долученими до справи.

Враховуючи наведене, апелянт вважає, що боргові зобов`язання по утриманню сина ОСОБА_6 перед стягувачем у нього відсутні, у зв`язку з чим 23 червня 2021 року він звернувся до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що суд помилково прийняв рішення про відмову в задоволені заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. На його думку, оскільки дитина не проживає з отримувачем аліментів ОСОБА_2 і що саме батько дитини несе всі витрати по утриманню сина, суд прийшов до помилкового висновку щодо наявності у нього обов`язку сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона стягувача не скористалась.

В судовому засіданні боржник ОСОБА_1 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст.160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судом встановлено, що 30 травня 2021 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2021 та до досягнення кожною дитиною повноліття, а також судовий збір в сумі 227,00 грн.

Звертаючись до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, боржник ОСОБА_1 зазначав, що неповнолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на його утриманні та проживає разом із ним, внаслідок чого його обов`язок по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 відсутній. На підтвердження вказаної обставини, заявник посилається на акт обстеження умов проживання, який затверджений начальником Служби у справах дітей Коростенської міської ради та складений 17.06.2021 року (тобто після видачі судового наказу), а також на довідки про реєстрацію свого місця проживання та сина ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі винайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так и частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так и часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що твердження боржника, про те що син проживає разом зі своїм батьком і даний факт є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, не може бути взято до уваги судом, оскільки піклування про сина, матеріальна допомога дитині є обов`язком батька. Крім того, підстави для припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявником взагалі не зазначено.

Окрім того, приписами ст.170 ЦПК України не передбачено порядку скасування та оскарження судового наказу за вимогою про стягнення аліментів. При цьому відповідно до п.4 ч.1 ст.161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього ЦПК України.

Також ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру. Строків платежів або звільнення від них.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання судового наказу, яким стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2021 та до досягнення кожною дитиною повноліття, таким, що не підлягає виконанню є вірним.

Отже наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді