ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/658/21 Номер провадження 22-ц/814/337/22Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 листопада 2021 року

по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про відшкодування переплати пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2021 року ГУПФУ в Полтавській області звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому прохали стягнути з останньої на користь позивача суму надмірно виплаченої пенсії в розмірі 38748,75грн.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що, внаслідок документальної перевірки пенсійних справ було виявлено переплату пенсії відповідачу за період з 11.04.2018р. по 31.10.2019р., яка виникла у зв`язку з тим, що в період працевлаштування відповідач продовжувала отримувати пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, і розмір такої переплати склав 38748,75грн.

Вважають, що, внаслідок рахункової помилки відповідач безпідставно отримала переплату пенсії в зазначеній сумі.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 листопада 2021 року відмовлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області в задоволенні позову до ОСОБА_1 про відшкодування переплати пенсії.

Вказане рішення оскаржив позивач, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Зазначають, що, відповідно до заяви відповідача від 13.11.2017р. та її звільненням з роботи з 11.11.2017р. була призначена пенсія по інвалідності 3 групи в розмірі пенсії за віком, а з 11.04.2018 року проведено перерахунок пенсії.

Вказують, що, при проведенні контрольних заходів в листопаді 2019 року було виявлено, що застосовано невірний вид розрахунку пенсії з 11.04.2018 року, внаслідок чого за період з 11.04.2018р. по 31.10.2019р. виникла переплата в сумі 38748,75грн.

Зазначають також, що, неодноразово Управління повідомляло Відповідача про переплату пенсії та пропонувало добровільно сплатити суму заборгованості або надати згоду на утримання її з пенсії щомісячно, проте відповідач відмовилася сплачувати надміру виплачену пенсію.

Вважають, що кошти підлягають поверненню, оскільки має місце рахункова помилка з боку особи, яка проводила цю виплату, що виразилося в застосуванні невірного виду розрахунку пенсії, що, в свою чергу, призвело до нарахування, виплати та безпідставного отримання Відповідачем пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, в результаті чого виникла переплата.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення сторін, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію по інвалідності з 11 квітня 2018 року. Даний факт не заперечувався сторонами у справі.

11 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до позивача із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій вказала про своє працевлаштування. При цьому, до своєї заяви відповідач надала позивачу також копію трудової книжки, довідку про заробітну плату, документи про стаж та інші документи (а.с. 6).

03 червня 2020 року та 22 липня 2020 року позивач направив на адресу відповідача письмові претензії (а.с. 19-20), в яких повідомив відповідача ОСОБА_1 про виниклу переплату пенсії, що пов`язана з її працевлаштуванням, та запропонував останній у добровільному порядку сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 38748,45 грн.

11 грудня 2020 року відповідач звернулася до позивача із заявою про надання інформації щодо, нібито, надмірно виплачених їй грошових коштів (а. с.34).

Однак, період переплати, який тривав з 11 квітня 2018 року по 31 жовтня 2019 року, складав значний проміжок часу та включав в себе декілька звітних періодів (шість квартальних та один річний), та протягом якого у ГУ ПФУ в Полтавській області була об`єктивна можливість значно раніше виявити факт виплати ОСОБА_1 пенсії у завищеному розмірі.

Листом від 28 грудня 2020 року позивач повідомив відповідача, що при проведенні контрольних заходів в листопаді 2019 року виявлено, що було застосовано невірний вид розрахунку пенсії з 11.04.2018 року, внаслідок чого з 11.04.2018 року по 31.10.2019 року виникла переплата в сумі 38748,75 грн., які пропонується повернути органу Пенсійного фонду України у добровільному порядку або які можуть утриматися з пенсії згідно поданої нею заяви.

Своєю заявою від 15 січня 2021 року відповідач повідомила позивача про свою незгоду на утримання коштів із її пенсії.

Звертаючись до суду із позовом, позивач вказав, що, внаслідок рахункової помилки, ОСОБА_1 отримала переплату пенсії у розмірі 38748,75 грн., яка має бути стягнута з неї на їх користь.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт недобросовісної поведінки відповідача ОСОБА_1 в отриманні спірних грошових коштів.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК).

Положеннями ст.263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Згідно з ч.1 ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з приписами ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Тобто, саме на Пенсійний фонд покладено обов`язок щодо здійснення виплат пенсій з урахуванням вимог пенсійного законодавства, а також щодо контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, що виключає можливість виплати пенсій, виплата яких не передбачена чинним законодавством, навіть за умови послідуючого відшкодування відповідних витрат Пенсійного фонду сторонніми особами.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно пункту 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року №6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо.

У відповідності до ч.1 ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення таких сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або ненадання інформації, обов`язковість подання якої передбачена законодавством.

Закон встановлює два виключення з цього правила: по- перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по - друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №711/3248/18, провадження №61-1761ск19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц, провадження №14-445цс18.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження зловживань з боку відповідача, а суб`єкт - ГУПФУ в Полтавській області, приймаючи оскаржуване рішення, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У силу ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно з ч.1 ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові №6-151цс13 від 22.01.2014 року).

Судом першої інстанцій вірно встановлено, що механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулася з вини пенсіонера, а саме через зловживання або наявності рахункової помилки з боку Пенсійного Фонду України (територіального органу).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, правильно виходив із того, що позивачем не доведений факт зловживань з боку відповідача, внаслідок чого виникла переплата пенсії, а тому дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачу було достеменно відомо щодо переплати пенсії та у якому розмірі є безпідставними та не можуть бути взяті до уваги, оскільки не надано доказів щодо існування рахункової помилки, що виразилась у автоматичному нарахуванні та виплаті пенсії у завищеному розмірі, а також не доведено факт зловживання з боку відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Отже, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_1 вчинила будь-які зловживання зі свого боку або подала Управлінню недостовірні дані під час нарахування та виплати пенсії.

Так, наведені у вищезазначених нормативно-правових актах умови, за яких можливо повернення безпідставно отриманої пенсії, яка була виплачена позивачем відповідачу, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції. Таким чином, переплачені пенсійні виплати стягненню з відповідача не підлягають.

Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, які відображені в постановах Верховного Суду України №6-91цс14 від 02.07.2014 року та №6-151цс13 від 22.01.2014 року, які згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов`язковими для судів.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 листопада 2021 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: Т. О. Кривчун

СУДДІ: Ю. В. Дряниця

О. В. Чумак