Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7717/21 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О.
Категорія 8 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу № 296/7717/12 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, припинення права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2021 року, постановлену під головуванням судді Татуйка Є.О.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 24 лютого 2021 року уклав із ОСОБА_2 договір позики, відповідно до якого передав останньому грошові кошти у розмірі 40000 дол. США, зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 5%, протягом 1-3 числа кожного місяця. На підтвердження укладення договору ОСОБА_2 видав йому розписку.

Проте, відповідач не виконував умови договору щодо сплати відсотків за користування позикою.

Позивач вказує, що 24 липня 2021 року звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про повернення позики та сплату відсотків протягом тридцяти днів від дня пред`явлення даної вимоги. Таким чином, строк виконання зобов`язання був встановлений до 24 серпня 2021 року.

Однак, вказана вимога не була виконана боржником, що є підставою для стягнення заборгованості за позикою у розмірі 1080000 грн. та 324000 грн. відсотків за користування позикою.

Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що 21 квітня 2021 року ОСОБА_2 подарував своїй матері ОСОБА_3 належний йому садовий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на території Оліївської сільської ради Житомирського району, садівниче товариство « Транспортник», а також земельну ділянку площею 0,065 га, кадастровий номер :01:000:0827, яка розташована за вказаною адресою.

ОСОБА_1 вважає, що вказаний договір дарування є фіктивним та укладений між відповідачами з метою ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов`язань за договором позики.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 1404000 грн.

Окрім того, просив визнати недійсним договір дарування вказаного житлового будинку та земельної ділянки, який був укладений між відповідачами 21 квітня 2021 року та посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Слюсар Л.А. 21 квітня 2021 року.

Також позивач просив припинити право власності ОСОБА_3 на садовий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на території Оліївської сільської ради Житомирського району, садівниче товариство « Транспортник», а також земельну ділянку площею 0,065 га, кадастровий номер :01:000:0827, яка розташована за вказаною адресою.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про забезпечення позову, в якому просив накласти арешт на вказаний садовий будинок та земельну ділянку, які належать ОСОБА_3 .

Обгрунтовуючи необхідність вжиття судом заходів забезпечення позову, позивач зазначив, що предметом позову є визнання недійсним договору дарування вказаного нерухомого майна й відповідачі мають реальну можливість вчинити дії, які у подальшому можуть призвести до утруднення виконання рішення суду у даній справі.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду Житомирської області від 13 грудня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на належне ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме: садовий будинок загальною площею 98,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,065 га, кадастровий номер :01:000:0827, розташовану за вказаною адресою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення,- про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зокрема, зазначає, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики та вимоги немайнового характеру. Позивач не заявляв позовних вимог про звернення стягнення на нерухоме майно, спір про право власності на вказаний садовий будинок та земельну ділянку відсутній між сторонами.

Також звертає увагу на ту обставину, що у разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, відповідно, застосований судом захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного права та є неспівмірним із заявленими позовними вимогами.

При вирішенні даного питання суд дійшов помилкового висновку про те, що відчуження вказаного нерухомого майна відбулося після пред`явлення ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення боргу. Договір дарування був укладений 21 квітня 2021 року, а з даними вимогами позивач звернувся до суду у вересні 2021 року.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу та пояснила, що накладення арешту на належне їй нерухоме майно порушує її право власності. Вона не укладала із позивачем договір позики та не має жодних боргових зобов`язань перед ним.

Представник ОСОБА_2 адвокат Павліченко М.С., в судовому засіданні зазначив, що апеляційна скарга є обгрунтованою, оскільки застосований судом захід забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позовними вимогами. Також звернув увагу на ту обставину, що текст розписки, на яку посилається позивач на підтвердження факту укладення договору позики, є сумнівним.

Позивач та його представник адвокат Ткачук В.В., в судовому засіданні не визнали доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 1 частини 1 ст.150 ЦПК України, зокрема, передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі й задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа повинна довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Зміст позовної заяви свідчить про те, що спірні правовідносини, зокрема, пов`язані із визнанням недійсним договору дарування садового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на території Оліївської сільської ради Житомирського району, садівниче товариство « Транспортник», а також земельної ділянки площею 0,065 га, кадастровий номер :01:000:0827, яка розташована за вказаною адресою.

При цьому, позивач, вважаючи фіктивним укладений між відповідачами договір дарування садового будинку та земельної ділянки, просить визнати недійсним цей договір не як власник даного майна та не з метою повернення його у свою власність, а з метою повернення майна у власність ОСОБА_2 і можливого подальшого стягнення боргу за рахунок цього майна.

Вказане нерухоме майно є предметом спору й у випадку його подальшого відчуження ОСОБА_3 на користь третіх осіб ефективний захист прав позивача буде утруднений чи неможливий, оскільки внаслідок цього виникне необхідність подання інших позовів, адже майно буде належати іншій особі, право якої позивачу доведеться також оспорювати, що не сприятиме ефективному захисту його прав.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно, оскільки такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та забезпечить ефективний захист прав позивача у разі задоволення позову.

Позовна заява містить відповідне обгрунтування заявлених ОСОБА_1 вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, а наявність чи відсутність фактів, якими обгрунтовуються вимоги, суд встановить під час ухвалення рішення по суті спору.

Застосований судом вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_3 , оскільки обтяжене майно фактично перебуватиме у її володінні, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. При цьому, таке обмеження має тимчасовий характер.

Та обставина, що в ухвалі суд зазначив про укладення спірного договору дарування після пред`явлення ОСОБА_1 позовних вимог у даній справі, не свідчить про обгрунтованість апеляційної скарги, оскільки це не призвело до невірного вирішення питання щодо забезпечення позову. Не може бути скасоване вірне по суті судове рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2021 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: