Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/588/21

22 лютого 2022 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О. А.,

з участю : секретаря Сіщук Г. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до фізичної особи-підприємця

ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 березня 2021 року за №3525 між нею та фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_2 укладено договір про надання інформаційно-консультативних послуг. Текст вказаного договору нею отримано засобами поштового зв`язку в одному примірнику, отримавши який, вона його не підписала. Однак на виконання вказаного договору ОСОБА_3 була здійснена оплата за її договір, що підтверджується квитанцією банкіської установи №9226-0415-1374-738 від 10 березня 2021 року. Платіж здійснено на загальну суму 15000 грн, призначення платежу в квитанції вказано "оплата договорів 3626 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 3625". Тобто було здійснено авансові платежі по 7500 грн на виконання кожного з договорів. Позивачка зазначає, що шляхом здійснення оплати на виконання договору нею висловлено волю на укладення вказаного договору шляхом конклюдентної дії. Вважає, що укладений між нею та відповідачем договір є таким, що не відповідає актам цивільного законодавства, грубо порушує її права як споживача, містить несправедливі умови та укладений при здійсненні відповідачем нечесної підприємницької практики.

З метою працевлаштування закордоном, використовуючи інформацію, розміщену на веб-сайті "main staff.com", вона вийшла на контакт з менеджерами так званої компанії "Main Staff", які в ході обговорення умов співпраці запропонували їй укласти договір. Умови були обговорені наступні: пропозиція готової вакансії у Бельгії, яка коштує 450 євро. 50% вартості оплачується одразу після укладення договору, інші 50% - після працевлаштування (з першої заробітної плати). Після досягнення усної домовленості вона надіслала електронні копії своїх паспортних даних задля підготовки договору. Отримавши текст договору та здійснивши часткову оплату за нього, контрагент чи будь-які інші особи даного так званого "кадрового агентства" відмовилися надати їй готову вакансію та працевлаштувати закордоном.

Однак після проведення оплати авансового платежу суттєво змінились умови співпраці, оскільки в тексті договору предмет означений як "надання інформаційно-консультативних послуг щодо правових та організаційних засад регулювання можливості самостійного забезпечення себе роботою" (що не відповідало попередній домовленості).

Згідно з п. 1.1. Розділу І "Предмет договору" цього договору, виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику інформаційно-консультативні послуги щодо правових та організаційних засад регулювання можливості самостійного забезпечення себе роботою в тому числі й за умов перетинання території держави; обов`язки і відповідальності замовника у випадках самостійного забезпечення себе роботою; сприяння замовнику, в разі його бажання, в підготовці документів, необхідних для реалізації його права забезпечення себе роботою, у тому числі надання консультації з питань підготовки особистих документів для отримання біометричного паспорту громадянина України.

Своїм листом "Щодо надання роз`яснень за укладеними договорами надання інформаційно-консультативних послуг" відповідач надав їй власне роз`яснення предмету договору, однак зміст цього роз`яснення не відповідає меті, з якою вона уклала договір. Також роз`яснення їй надано вже після укладення договору. Невідомі особи регулярно надсилали їй повідомлення на мобільний телефон з інформацією, яка за своїм характером та змістом не містила пропозиції готових вакансії для працевлаштування закордоном, та навіть інформації про "правові та організаційні засади регулювання" самостійного працевлаштування. Так, 02 квітня 2021 року відповідач надіслав електронною поштою документ "Прямі витрати замовника, що включають в себе матеріальні (трудові) інші" на загальну суму 6750 грн, який було запропоновано їй підписати. Проте від підписання цього документу вона відмовилась. У вказаному документі містилися відомості про витрати, які не відповідають дійсності, та не були обумовлені умовами договору. Зокрема, відповідач стверджував, що надаючи їй послуги він поніс витрати на "роз`яснення істотних умов договору" на суму 390 грн, "заповнення анкетних даних менеджером" на суму 450 грн, "інформаційні консультації менеджера щодо умов співпраці та надання послуг" на суму 750 грн, хоча фактично про надання таких послуг їй нічого не відомо, а самі означені послуги заздалегідь не були обумовлені. Те саме стосується й "виготовлення документів" на суму 100 грн та "пересилання документів" на суму 120 грн.

Вважає, що така поведінка відповідача містить ознаки нечесної та агресивної підприємницької практики, порушує її права як споживача, а умови цього договору не відповідають Закону України "Про захист прав споживачів". У зв`язку з цим просила договір про надання інформаційно-консультативних послуг №3625 від 05 березня 2021 року визнати недійсним, оскільки такий укладено відповідачем з використання нечесної підприємницької практики та свідомим порушенням законодавство про захист прав споживачів.

Вона так і не скористалась своїм правом на працевлаштування в жодній із країн Європейського Союзу, хоча для цього отримала візу для виїзду за межі України, термін закінчення якої - 21 серпня 2021 року. Також вона оформила договір добровільного комплексного страхування подорожуючих за межі України. Всі вищеперелічені дії відповідача принесли їй душевні страждання, які полягають в тому, що вона очікувала отримати належні послуги з працевлаштування закордоном, однак так і не змогла скористатись своїм правом на працю за межами України. Крім того, в процесі спілкування з відповідачем щодо належного виконання взятих на себе домовленостей, на її адресу лунали поодинокі погрози щодо фізичної розправи. Неправомірна поведінка відповідача спричинила їй суттєвий дискомфорт у повсякденному житті, постійні стреси та переживання, відчуття ошуканості, приниження гідності та інші негативні емоції. У зв`язку з цим, глибину своїх душевних страждань та розмір моральної шкоди вона оцінює в розмірі 20000 грн.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтрумує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнала з підстав, викладених у відзиві, в якому, зокрема, зазначено, що заперечує та не погоджується з твердженням позивачки, що "спірний договір укладений з використанням нечесної підприємницької практики, оскільки містить нечітку, незрозумілу та двозначну інформацію". Аналізуючи умови спірного договору, відсутні підстави вважати викладені в ньому умови двозначними, так як з цих умов чітко та зрозуміло викладені права та обов`язки сторін договору. Положення оспорюваного договору, зміст та складові частини договору ґрунтуються виключно на вимогах закону. Положення договору не містять зобов`язань чи обіцянок про те, що ФОП ОСОБА_2 надасть позивачу роботу за межами України, оскільки ФОП відповідно до виписки з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців міг здійснювати лише діяльність інформаційних агентств, а тому надавав лише інформаційні послуги, про що власне і був укладений спірний договір. Позивач не розмежував поняття "забезпечення працевлаштування" і "надання інформаційно-консультативних послуг з можливістю самостійного забезпечення себе роботою", здійснивши підміну понять у зобов`язальних відносинах, що виникли на підставі укладеного між сторонами договору.

Також заперечила обставини, на які посилається позивачка. Вважає, що позивачка заявлені вимоги не обґрунтувала належними доказами, відсутні підстави для визнання договору про надання інформаційно-консультативних послуг від 05 березня 2021 року №3625 недійсним, а тому в задоволенні позову просила відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 05 березня 2021 року між ФОП ОСОБА_2 (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) укладено договір про надання інформаційно-консультативних послуг №3625 (а.с. 15 - 17).

Пунктом 1.1. цього договору визначено, що виконавець зобов`язався надати інформаційно-консультативні послуги щодо правових та організаційних засад регулювання можливості самостійного забезпечення себе роботою, в тому числі за умов перетинання території держави; обов`язків і відповідальності замовника у випадках самостійного забезпечення себе роботою, сприяння замовнику, у разі бажання в підготовці документів, необхідних для реалізації його права забезпечення себе роботою, у тому числі надання консультації з питань підготовки особистих документів для отримання біометричного паспорта громадянина України.

Відповідно до розділу 3 договору, за наданя послуг, визначених цим договором, замовник проводить оплату шляхом внесення коштів на банківський рахунок виконавця у загальному розмірі 15000 грн. В день укладення цього договору замовник сплачує виконавцю суму у розмірі 7500 грн. Замовник усвідомлює, що визначена п. 3.2. цього договору сплачена ним сума коштів підтверджує приймання інформаційно-консультативних послуг в повному обсязі і залишається у виконавця.

На виконання вказаного договору ОСОБА_3 (від імені позивачки ОСОБА_1 ) перераховано на розрахунковий рахунок відповідача кошти в сумі 7500 грн, що підтверджується дублікатом квитанції №9226-0415-1374-7381 від 10 березня 2021 року (а.с. 18).

З повідомлення ФОП ОСОБА_2 від 02 квітня 2021 року №1204 "Прямі витрати замовника, що включають в себе матеріальні (трудові) інші" видно, що при виконанні умов договору було надано вид послуги, перелік послуг та вартість наданих послуг на суму

6750 грн (а.с. 19).

З метою виконання умов договору виконавцем за договором надіслано позивачці "Роз`яснення за укладеним договором про надання інформаційно-консультативних послуг", де було роз`яснено предмет договору (а.с. 20, 21).

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань видно, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_2 є: діяльність інформаційних агентств (основна); надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; комплексне обслуговування об`єктів, а не провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні закордоном та надання інформаційно-консультаційних послуг з посередництва (а.с. 58).

Статтею 3 ЦК України передбачено, що однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

За правилами ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу задоволення своїх вимог позивачка посилається на несправедливі умови договору відповідно до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", у зв`язку з чим на підставі ст. 203 - 215 ЦК України договір підлягає визнанню недійсним та на підставі ст. 216 ЦК України підлягають стягненню сплачені за цим договором 7500 грн. Крім того, позивачка посилається на ч. 1 ст. 230 ЦК України.

Так, ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Згідно з ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зі змісту та умов оспорюваного договору видно, що ФОП ОСОБА_2 зобов`язується надати замовнику інформаційно-консультативні послуги щодо правових та організаційних засад регулювання можливості самостійного забезпечення себе роботою, в тому числі й з умов перетинання території держави; обов`язків і відповідальності замовника у випадках самостійного забезпечення себе роботою; сприяння замовнику, у разі його бажання, в підготовці документів, необхідних для реалізації його права забезпечення себе роботою, у тому числі надання консультації з питань підготовки особистих документів для отримання біометричного паспорту громадянина України.

Отже з оспорюваного правочину слідує, що відповідач зобов`язувався надати лише інформаційно-консультаційні послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, а не зобов`язання щодо отримання позивачкою в будь-якому випадку дозвіл на роботу та робоче місце закордоном.

Укладаючи договір, позивачка погодилась з цими умовами, а її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі, належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин матеріали справи не містять.

Крім того, позивачка посилається на несправедливі умови оспорюваного догову відповідно до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", якою регламентовано, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Однак позивачка у позовній заяві не зазначає, які саме умови договору є несправедливими.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону).

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно з абзацом 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Аналізуючи умови спірного договору, відсутні підстави вважати викладені у ньому умови двозначними, оскільки з цих умов зрозуміло та в договорі чітко викладено його мету, права й обов`язки сторін у справі.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивачка не довела наявність умислу, нечесної підприємницької діяльності, порушення принципу добросовісності як дій, що ввели її в оману, оскільки ці факти повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, то відсутні підстави й для застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з відповідача 7500 грн, сплачених позивачкою на виконання умов договору, а також моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 23, 175, 203 - 215, 216, 230, 626, 628, 901, 903 ЦК України, ст. 18,19 Закону України "Про захист прав споживачів", керуючись ст. 4, 19, 77, 89, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання недійсним договору про надання інформаційно-консультативних послуг від 05 березня 2021 року № 3625, укладеного між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , відшкодування 7500 грн матеріальної та 20000 грн моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Повне рішення складено 28 лютого 2022 року

Головуючий О. А. Шишко