Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЄУН 336/9193/2021

пр. № 2/336/1463/2022

м. Запоріжжя 21 лютого 2022 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Олексієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом: акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що ОСОБА_2 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана заява б/н від 04.07.2012 р., після підписання якої останній отримав кредит в сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитов, який у подальшому був збільшений до 12 000 грн.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

На день смерті позичальника існувала заборгованість за простроченим тілом кредиту по кредитному договору перед Банком в розмірі 5179,92 грн.

Від імені Банку на адресу П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори 18 березня 2020 року була надіслана претензія кредитора.

Спадкоємці померлого мали право подати у строк до 20.02.2020 року заяви про прийняття або про відмову від прийняття спадщини. Спадкоємцями, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, виявилися ОСОБА_1 , що було підтверджено відомостями з паспорту відповідача. На адресу спадкоємця ОСОБА_1 05 травня 2021 року було направлено лист-претензію з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором. Але така вимога спадкоємцем померлого ОСОБА_2 не виконана. Саме тому позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду.

Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (без їх виклику) за наявними у справі матеріалами.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Справа була призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, при цьому відповідач скористався своїм правом та 14.02.2022 року подала відзив, яким проти позову заперечила посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу наявності спадкового майна, одержаного відповідачем у спадщину, його вартості й можливості погашення зобов`язання спадкодавця перед кредитором за рахунок такого майна та доказів того, що відповідач прийняла у спадок будь-яке майно із зазначенням його вартості, що унеможливлює стягнення з неї заявлених позивачем грошових коштів. Просить суд у позові відмовити та стягнути на її користь понесені судові витрати , а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2250 грн.

Неявка сторін у судове засідання не перешкодила судовому розгляду, як і клопотання сторони позивача про відкладення судового засідання, адже справа розглядалася без виклику сторін.

В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне.

Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і ОСОБА_2 04.07.2012 року був укладений Договір про надання банківських послуг, який складається з таких документів: Анкети-заяви, Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів Банку.

За укладеним договором ОСОБА_2 були надані кредитні кошти у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

На день смерті позичальника ОСОБА_2 , його заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» становила 5179,92 грн., що підтверджується розрахунками, складеними позивачем станом на 20 серпня 2019 року.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Отже, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК Україникредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Разом з тим, за змістом положень ст. 1282 ЦК України, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Позивачем будь-яких доказів щодо спадкового майна, яке б належало спадкодавцю суду не надано.

Окрім того суд вважає, що сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є спадкоємцями та прийняли після померлої спадщину.

Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання Банку лише на факт проживання відповідача зі спадкодавцем, без надання доказів наявності, об`єму та вартості спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , свідчить про недоведеність позивачем позовних вимог.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем не доведена наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_2 , як зі спадкоємців останнього, оскільки доказів на підтвердження того, що після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, а відповідач є спадкоємцями померлого позичальника і прийняла у встановленому порядку спадщину після смерті ОСОБА_2 , не надано.

Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог у суду відсутні правові підстави для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу на суму 2250 грн. слід зазначити наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 17.10.2018р. по справі № 01/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права, незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст.ст.12, 46, 56 ЦПК України в редакції від 18.03.2003р.).

Суд зазначає, що відповідачкою на підтвердження понесення витрат на правову допомогу надано наступні документи: копія договору про надання правової допомоги від 12.12.2021 р., укладеного між адвокатом Діордієвим О.С. та Кліпіліною В.В.та додатковою угодою до нього згідно з умовами якого, розмір гонорару складає 1500 грн. за надання правової допомоги за одну годину роботи та 2000 грн. винагорода за представництво інтересів замовника у судах, акт приймання-передачі послуг від 13.12.2021р., розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 13.12.2021р., відповідно до якого вартість збирання доказів, вартість вивчення та правового аналізу документів, наданих замовником для захисту інтересів, складання відзиву на позов, усього 1,5 години х1500=2250 грн.; квитанція до прибуткового касового ордеру від 14.01.2022 р. про сплату 2250 грн.; свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю № 1405.

Суд вважає, що вказані документи можна визнати належними доказами на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-257, 268, 289 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: вул. Грушевського, 1-д, м. Київ; код ЄДРПОУ-14360570) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) понесені витрати на правову допомогу в сумі 2250 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: Зарютін П.В.