ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1961/22 Справа № 208/1653/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Файненс Сервіс"

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Файненс Сервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов Публічного акціонерного товариства "Ідея банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 листопада 2014року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Ідея банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Ідея банк» заборгованість за кредитним договором №В55.173.71013 від 15 березня 2012 р. 23671,38 грн.; 243,60 грн. у відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від14 грудня 2018року заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 листопада 2014року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Ідея банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року в задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» (правонаступник ПАТ Ідея Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ТОВ «Нью Файненс Сервіс» просить скасувати рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року по справі №208/1653/14-ц та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «Нью Файненс Сервіс» задовольнити. Стягнути з відповідача судові витрати.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ТОВ «Нью Файненс Сервіс» на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року просить апеляційну скаргу ТОВ «Нью Файненс Сервіс» на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року по справі №208/1653/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» (правонаступник ПАТ Ідея Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відхилити, рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року по справі №208/1653/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» (правонаступник ПАТ Ідея Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «Нью Файненс Сервіс» суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем достовірно не підтверджено сума та розмір заборгованості за кредитним договором №В55.173.71013 від 15 березня 2012 р. Отже, позивачем не виконано обов`язку встановленого ст.81 ЦПК України, а саме не доведено обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Але з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ Ідея Банк та ОСОБА_1 15.03.2012 року укладено кредитний договір №В55.173.71013(а.с.12-15).

Відповідно до п.1.1, 1.2 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 7616,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) і комісіями згідно з умовами цього Договору. Банк надає кредит строком на 30 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок (при видачі кредиту у готівковій формі).

Відповідно до п.1.4, 1.5 Кредитного договору, за користування Кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 17.0000 % річних від залишкової суми кредиту. За обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі: 2.4500 % від початкової суми кредиту. Нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць. Базою нарахування процентів є непогашена сума кредиту.

За умовами п. 2.1 Кредитного договору, зокрема, Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 30 щомісячних внесках до 15.09.2014року.

На підставі Договору факторингу №17/11-1 від 17 листопада 2016 право вимоги за вказаним кредитним договором набуло Товариство з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „Рантьє, (а.с.90-95), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», на підставі договору факторингу №28/02-1 від 28 лютого 2017 року (а.с. 97-102).

Після відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 , ТОВ «Нью Файненс Сервіс» було направлено на його адресу повідомлення про укладення договору факторингу №30/10-1, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №В55.173.71013 від 15 березня 2012 р. за яким ОСОБА_1 являється боржником і станом на 30 жовтня 2015 року має заборгованість у загальному розмірі 13927,66грн. (а.с.105).

Відповідно до копії видаткового касового Ордеру-розпорядження №1 від 15 березня 2012 року року вбачається, що на його підставі підлягали списанню грошові кошти у розмірі 6535,62 гривень, переведені із транзитного рахунку № НОМЕР_1 за Кредитним договором №В55.173.71013 від 15 березня 2012 року на рахунок № НОМЕР_2 . (а.с. 16).

Коштами відповідач користувався, періодично погашаючи кредит.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором В55.173.71013 від 15.03.2012 року борг станом на 08.01.2014 року становить:

-Заборгованість за тілом кредиту 6776,53грн. (з яких основний борг 2 632,48 грн.;-прострочений борг 4 144 ,05 грн.);

-Прострочені проценти 4805,57грн.;

-Строкові проценти 75,75 грн.;

-Нарахована плата за обслуговування кредиту 186,59грн.;

-Разом пеня 11 826,94 грн. (а.с. 4), а всього 23 671 гривень 38 копійок.

Відповідно до заяви ТОВ «Нью Файненс Сервіс» про уточнення позовних вимог від 04.01.2019року позовні вимоги змінені, оскільки згідно Договору факторингу №28/02-1 від 28.02.2017року до ТОВ «Нью Файненс Сервіс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором на суму боргу у розмірі 13927,66грн.(а.с.79-80).

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором В55.173.71013 від 15.03.2012 року борг станом на 27.12.2018 року становить:

-Заборгованість за тілом кредиту 6776,53грн.;

-Заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями 7151,13грн., а всього до стягнення 13 927,66грн. (а.с.82).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Системний аналіз зазначених норм цивільного законодавства України вказує на те, що договір позики є двостороннім правочином, реальним, одностороннім договором (оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права).

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом положень частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (частина перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не підтверджено сума та розмір заборгованості.

Водночас, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 підписав Кредитний договір №В55.173.71013 від 15 березня 2012 р.про отримання у ПАТ «Ідея банк» 7616,00 гривень із зобов`язанням повернути вказану суму у встановлений договором строк.

На виконання вказаних умов Кредитного договору, Банк повністю виконав свої зобов`язання, надавши ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в сумі 7616,00 грн.

Крім того, ОСОБА_1 не заперечував і визнавав, що кошти в розмірі 7616,00 грн він отримав відповідно до Кредитного договору №В55.173.71013 від 15 березня 2012 р.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивача до суду було надано відповідний детальний розрахунок заборгованості (а.с. 72).

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положеннями статті 1051 ЦК України визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Зазначений висновок узгоджується з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідачем ОСОБА_1 не оспорено зазначений кредитний договір.

Водночас, письмові докази у справі, зокрема кредитний договір, видатковий касовий ордер-розпорядження №1 від 15 березня 2012року на суму 6535,62грн, яка відповідно до умов пункту 2.1 кредитного договору була зарахована на рахунок відповідача та виписка по рахунку № НОМЕР_3 про погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №В55.173.71013 від 15 березня 2012року в розмірі 13927,66грн укладений ним з ПАТ «Ідея Банк», яким суд першої інстанції не надав належної оцінки відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, свідчить саме про укладення кредитного договору між сторонами та виконання його умов Банком щодо надання ОСОБА_1 кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору №В55.173.71013 від 15 березня 2012року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про недоведеність позивачем обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, та порушення ОСОБА_1 умов Кредитного договору №В55.173.71013 від 15 березня 2012року.

Колегія суддів погоджується з розрахунком заборгованості за кредитним договором №В55.173.71013 від 15 березня 2012року у сумі 13927,66 грн, оскільки він відповідає умовам кредитного договору та не спростований відповідачем(а.с.72).

Отже, доводи ТОВ « Нью Файненс Сервіс» дають підстави для висновку про те, що оскаржене судове рішення постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, приходить до висновку, що аргументи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» є виправданими.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України, визнавши апеляційну скаргу обґрунтованою, скасовує оскаржуване рішення суду з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс».

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до п.п. б,в п. 4 ч. 1 ст 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з нормами ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за подання позовної заяви в розмірі 243,60грн., за подання апеляційної скарги в розмірі 365,40грн., а всього 609,00грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року- скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Файненс Сервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» заборгованість за кредитним договором №В55.173.71013 від 15 березня 2012року у розмірі 13927,66грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту 6776,53грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями 7151,13грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 243,60грн., за подання апеляційної скарги в розмірі 365,40грн., а всього 609,00грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова