Справа № 130/2647/21
Провадження № 22-ц/801/132/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 рокуСправа № 130/2647/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Француза М. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Полігасом В. М., заінтересована особа, Северинівська сільська рада Жмеринського району Вінницької області, про встановлення факту перебування на утриманні за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Полігаса В. М. на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Заярного А. М. від 04 листопада 2021 року,

встановив:

17 вересня 2021 року адвокат Полігас В. М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт перебування ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання ОСОБА_3 в період з 1995 року і до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування вимог посилався на те, що ОСОБА_3 постійно до дня смерті проживала та була зареєстрована в с. Слобода-Межирівська Жмеринського району Вінницької області разом з ОСОБА_2 .

Після її смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) у розмірі 2,37 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0415158, яку прийняв шляхом вступу у фактичне володіння і користування спадковим майном ОСОБА_2 , який перебував на утриманні ОСОБА_3 протягом двох років до часу відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , спадщину після якого прийняла ОСОБА_1 , як спадкоємниця першої черги за законом шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), що належала ОСОБА_3 , тому що за життя ОСОБА_2 не оформив своє право власності на це спадкове майнове право.

Зазначав, що ОСОБА_2 був пенсійного віку та мав хворобливий стан. ОСОБА_4 його доглядала, годувала, утримувала матеріально за рахунок селянського господарства.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 листопада 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що переконливих доказів, які б давали суду можливість встановити факт перебування на утриманні у ОСОБА_3 ОСОБА_2 не надано.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Полігас В. М., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що і у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Звертаючись із заявою про встановлення факту перебування ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1995 року по день її смерті, представник заявниці посилався на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали як чоловік і жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Власних дітей чи інших близьких родичів ОСОБА_3 не мала. Свій будинок в с. с. Слобода-Межирівська Жмеринського району Вінницької області, де до дня смерті проживала разом із ОСОБА_2 , подарувала його онуці ОСОБА_5 . Через хворобливий стан ОСОБА_2 потребував стороннього догляду, який йому надавала ОСОБА_3 , а також утримувала його матеріально за рахунок доходів, отриманих від ведення селянського господарства.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (частини перша третя статті 294 ЦПК України).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України установлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

При вирішенні заяви про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року.

За змістом цих норм процесуального права та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у разі звернення особи із заявою про встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення спадщини, суд повинен перевірити докази, надані заявником на підтвердження цього факту, а в разі їх недостатності зібрати додаткові докази.

Так, відповідно до довідок Слободо-Межирівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 06 листопада 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були зареєстровані та проживали разом в с. Слобода-Межирівська Жмеринського району Вінницької області.

ОСОБА_2 з 1995 року перебував на утриманні ОСОБА_3 , яка здійснювала за ним постійний догляд та матеріально утримувала (а. с. 10).

Згідно з довідкою цієї ж сільської ради від 11 листопада 2020 року спадщину після смерті ОСОБА_3 фактично прийняв ОСОБА_2 (а. с. 11).

З витребуваної судом апеляційної інстанції довідки Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03 лютого 2022 року видно, що на момент смерті ОСОБА_2 отримував пенсію в розмірі 46 грн 00 к., що становило еквівалент, приблизно, 10 доларів США і очевидно не забезпечувало основних життєвих потреб ОСОБА_2 .

Натомість, відповідно до довідки Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 16 лютого 2022 року ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1995 року перебував на утриманні ОСОБА_3 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка утримувала господарство, корову, курей, а також обробляла присадибну земельну ділянку, на якій вирощувала сільськогосподарську продукцію, кошти від реалізації якої були основним джерелом її доходу, з якого вона надавала утримання ОСОБА_2 .

Показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 цих відомостей не спростовують, а з урахуванням часу, який минув з дня смерті ОСОБА_3 , покладатися на них як на достовірний докази на підтвердження обставин, які мали місце 25 років тому, не можна.

Довідка сільської ради про те, що ОСОБА_2 здійснив поховання ОСОБА_3 жодним чином не спростовує того, що основним джерелом його існування були доходи від реалізації вирощеної на присадибній ділянці та отриманої від домашньої худоби ОСОБА_3 сільськогосподарської продукції.

За таких обставин апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність факту перебування ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні ОСОБА_3 з 1995 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Полігаса В. М. задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 листопада 2021 року скасувати і ухвалити нове.

Встановити факт перебування ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 1995 року по день її смерті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 22 лютого 2022 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета