УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Мукачево Справа №303/592/22 4-с/303/6/22

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Мукачево

скаргу ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2

особа, дії якої оскаржуються: начальник Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Івано-Франківськ Медвідь Іван Михайлович

заінтересована особа: ОСОБА_3

про визнання відмови у скасуванні арешту майна незаконною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою щодо визнання незаконною відмови начальника Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Івано-Франківськ (надалі начальник відділу) у скасуванні арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №41652086 та зобов`язання начальника відділу зняти арешт з всього нерухомого майна ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №41652086.

Необхідність задоволення скарги обґрунтовується доводами про те, що в межах виконавчого провадження №41652086 виконавчий документ 27.11.2014 було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст 47 Закону України «Про виконавче провадження», однак арешти за цим виконавчим провадженням продовжують існувати.

Також скаржник зазначив, що на підставі постанови Закарпатського апеляційного суду від 25.08.2021 року по справі №303/801/21 визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця щодо незняття арешту із всього нерухомого майна ОСОБА_1 про поверненні виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №41652086. Однак, за зверненням ОСОБА_1 , начальник відділу безпідставно відмовив у скасуванні арешту та не вчинив дії щодо зняття арешту щодо всього нерухомого майна ОСОБА_1 .

Скаржник та її представник в судове засідання не з`явилися, натомість від представника скаржника надійшла заява про розгляд скарги без їх участі, вимоги за скаргою просять задоволити.

Начальник відділу в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали скарги, суд констатує наступне.

Згідно з частиною першою ст. 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, якими передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців (частина перша ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 1 статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У переданій на розгляд суду скарзі скаржник просять суд визнати незаконною відмову начальника відділу щодо не скасування арешту у виконавчому проваджені ВП №41652086 і зобов`язати начальника відділу зняти арешт з майна.

По відношенню до таких доводів скаржника суд зазначає наступне.

В провадженні Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа від 17.01.2014 №2/303/1730/13, виданого Мукачвіським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 188947,50 грн. ВП №41652086.

На підставі постанов головного державного виконавця Гонака Михайла Михайловича:

?від 25.01.2014 - відкрито виконавче провадження ВП №41652086.

?від 25.01.2014 - накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону його відчуження;

З даних ВП-спецрозділу вбачається, що 27.11.2014 в межах вказаного виконавчого провадження виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час існування спірних правовідносин (27.11.2014), а також частиною першою статті 49 цього Закону передбачені підстави повернення виконавчого документа стягувачу та підстави закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на 27.11.2014) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем

накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення

виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до

суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав,

державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на

майно боржника (частина 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на 27.11.2014)).

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню; як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться; арешт з майна боржника підлягав зняттю держвиконавцем при поверненні виконавчого документа стягувачу; незняття державним виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби.

Такі правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 27.03.2020 по справі №817/928/17.

Фактичний аналіз змісту скарги та наявних у ній матеріалів свідчить про те, що після повернення виконавчого документу стягувачу не було вчинено дій, спрямованих на виконання рішення суду, стягнення боргу, а встановлений законом строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив.

Отже, арешт з майна боржника, накладений 25.01.2014 в межах виконавчого повадженя №41652086, мав бути знятий при поверненні виконавчого документа стягувачу на підставі постанови від 27.11.2014.

Разом з тим, арешт знятий не був, тому бездіяльність державного виконавця є неправомірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 , яка була боржником у виконавчому провадженні.

Вказані обставини щодо неправомірності бездіяльності головного державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гонака Михайла Михайловича щодо незняття арешту зі всього нерухомого майна ОСОБА_1 при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 41652086 встановлені постановою Закарпатського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року та в силу приписів частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню.

При цьому, частиною третьою сттаті 60 статті Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено

порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом

Аналогічна за змістом норма передбачена також частиною третьою статі 59 Закону України Про виконавче провадження» №1404-VIII, відповідно до якої: «у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець».

25.10.2021 представник скаржника звернувся до начальника Мукачівського МВ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ) Медвідя М.І. із заявою про скасування арешту.

Разом з тим, 27.01.2022 Начальником відділу було відмовлено у знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 .

Таким чином, скаргу слід задоволити

Відповідно до частини другої статті 451 Цивільного процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням вищенаведених обставин справи, скарга підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 19, 124, 1291 Конституції України, статтями 2, 3, 12, 18, 260, 447, 450-451 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

ПОСТАНОВИВ:

1. Скаргу ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 - задоволити.

2. Визнати відмову начальника Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Івано-Франківськ Медвідя Івана Михайловича у скасуванні арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №41652086 незаконною.

3. Зобов`язати начальника Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Івано-Франківськ Медвідя Івана Михайловича зняти арешт з всього нерухомого майна ОСОБА_1 , який накладено в межах виконавчого провадження №41652086.

4. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость