Справа № 359/4632/19 Головуючий в суді І інстанції Чирка С.С.
Провадження № 22-ц/824/844/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,
за участі секретаря Примушка О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, треті особи Головне квартирно-експлуатаційне управління ЗСУ, Київське квартирно-експлуатаційне управління, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовував його тим, що з 23 червня 1998 року він був зарахований на квартирний облік під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 (м. Львів).
Із моменту відрядження для проходження військової служби до структурного підрозділу ДП «Украерорух» - Украероцентр, він знаходився на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться Житловою комісією військової частини НОМЕР_1 (м. Бориспіль).
З 20 листопада 2015 року він був включений до списку осіб, які користується правом першочергового одержання жилих приміщень, підстава включення багатодітна сім`я.
Поряд з цим, житловою комісією військової частини НОМЕР_1 було прийняте рішення, яке оформлене протоколом від 19 червня 2017 року №9, відповідно до якого військовослужбовців, в тому числі, позивача, які знаходились на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 та які були відряджені для проходження військової служби до структурного підрозділу ДП «Украерорух» - Украероцентр, було знято з квартирного обліку.
Підставою для зняття таких військовослужбовців з квартирного обліку був наказ Міністерства оборони України від 17 жовтня 2016 року №529, відповідно до якого військовослужбовців, які відряджені для проходження військової служби до Украероцентр, повинні перебувати на квартирному обліку у Житловій комісії Міністерства оборони України та забезпечуватися житлом (постійним і службовим) за рахунок житлового фонду гарнізону м. Києва.
Також, позивач вважає, що житловою комісією військової частини НОМЕР_1 було порушено вимоги і щодо письмового повідомлення про прийняте рішення, оскільки письмового повідомлення з належним чином оформленим рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 19 червня 2017 року ОСОБА_2 так і не отримано.
Тому, позивач просив суд, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, визнати незаконним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене п.4 протоколу житлової комісії від 19 червня 2017 року про зняття з квартирного обліку наступних військовослужбовців Украероцентру: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 .
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2021 року позов задоволено частково, визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформлене п.4 протоколу житлової комісії від 19 червня 2017 року №9 про зняття з квартирного обліку військовослужбовця ОСОБА_2 . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5 696,13 грн.
Не погоджуючись із цим рішенням, командир ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
Обґрунтовував доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки частину вимог позивача судом вже було залишено без розгляду, до того ж неправомірно стягнуто витрати на правову допомогу, не пропорційно до розміру задоволених вимог.
Крім того, вказує, що рішення житлової комісії було прийняте відповідно до діючого на той час законодавства, в межах наданих повноважень, а тому жодним чином не порушувало права позивача.
Від Київського квартирно-експлуатаційного управління надійшли письмові пояснення, в яких просять апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення, викладене в п.4 протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №9 від 19 червня 2017 року, про зняття позивача з квартирного обліку суперечить нормам закону та порушує право ОСОБА_2 на житло, тому його необхідно визнати незаконним та скасувати, проте, підстави для задоволенні позову в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене п.4 протоколу житлової комісії від 19.06.2017 року про зняття з квартирного обліку інших військовослужбовців Украероцентру: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 відсутні. Тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, Розпорядженням Львівської міської ради Залізничною районної адміністрації від 13.02.2001 року №113 про затвердження спільних рішень адміністрацій і профкомів підприємств, установ, організацій про зарахування їхніх працівників на квартирний та кооперативний обліки за місцем праці було затверджено спільні рішення адміністрацій і профспілкових комітетів підприємств, установ, організацій про зарахування на квартирний облік за місцем праці ОСОБА_2 (т.1, а.с.28).
З 2007 року ОСОБА_2 начальник зміни (оперативного чергового) відділу УВПП Украероцентр відряджений для проходження військової служби до Украероцентр структурного підрозділу ДП «Украерорух».
Відповідно до довідки виданою головою житлової комісії Бориспільського гарнізону Грибенюком В.В. №542 від 13.08.2012 року ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку у Бориспільському гарнізоні з 23 червня 1998 року у загальній черзі за №256 та з 23 червня 1998 року житловою площею з фонду Міністерства оборони України не забезпечувався (т.1, а.с.30).
Протоколом №9 від 19 червня 2017 року житловою комісією військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення про зняття з квартирного обліку полковника ОСОБА_2 на підставі п. 1.4 наказу №529 «Про затвердження Переліку органів забезпечення військовослужбовців, відряджених до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України».
Відповідно до наказу №529 органом забезпечення житловою площею та місцем перебування на квартирному обліку військовослужбовців, відряджених до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, визначені Київське квартирно-експлуатаційне управління Збройних сил України та житлова комісія Міністерства оборони України і безпосередньо підпорядковані структури м. Києва (т.1, а.с.31).
Із витягу з протоколу №5 від 26 травня 2020 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , вбачається, що сім`ю полковника ОСОБА_2 зараховано на квартирний облік шляхом забезпечення постійним житлом, внесено до списку загальної черги з 23 червня 1998 року та до списку першочерговиків з 20 листопада 2015 року як багатодітну сім`ю (т.1, а.с. 94).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 23 вересня 2020 року було залишено без розгляду позовні вимоги в цій частині (т.2, а.с.69).
Із витягу з протоколу №6 від 24 червня 2020 року, на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 постановили скасувати п.4 рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 19 червня 2017 року №9 про зняття з квартирного обліку військовослужбовців відряджених для проходження військової служби до ДП «Украерорух» (т.1, а.с.107).
У зв`язку з наведеним, представник позивача 12 січня 2021 року подала до суду заяву про зміну позовних вимог де уже просила визнати лише незаконним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене п.4 протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 19 червня 2017 року №9.
Відповідно до ст. 49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами.
Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
В постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
З огляду на вищевикладене, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином не врахував вищезазначених положень законодавства і, порушивши принцип диспозитивності, фактично вийшов за межі позовних вимог.
Тому, колегія суддів вважає, що при розгляді справи місцевим судом були допущені такі порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи по суті, а відтак відповідно до ст. 376 ЦПК України, є підставою для його скасування.
Щодо позовної вимоги про визнання незаконним рішення житлової комісії від 19 червня 2017 року, колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволення і цієї вимоги з огляду на таке.
Згідно ч.10 статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями у таких державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, затверджується Президентом України.
Відповідно до абз. 1 п. 6 постанови КМУ від 19 липня 1999 року №1281 «» до складу системи входять такі підрозділи Державного підприємства обслуговування повітряного руху України : Український центр планування використання повітряного простору України та регулювання повітряного руху (Украероцентр), що є головним оперативним підрозділом системи. Положення про Украероцентр затверджується Мінтрансом, Міноборони та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України.
Відповідно до наказу Міноборони України №529 від 17 жовтня 2016 року «Про затвердження Переліку органів забезпечення військовослужбовців, відряджених до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України» органом забезпечення житловою площею та місцем перебування на квартирному обліку військовослужбовців, відряджених до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, визначені Київське квартирно-експлуатаційне управління Збройних сил України та житлова комісія Міністерства оборони України і безпосередньо підпорядковані структури м. Київ.

Відповідно до Наказу Міністерства оборони України №633 від 24 грудня 2019 року «Про внесення змін до Переліку органів забезпечення військовослужбовців, відряджених до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України», відповідно до якого військову частину НОМЕР_1 знову внесено од переліку органів забезпечення військовослужбовців, відряджених до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.
Із витягу з протоколу №5 від 26 травня 2020 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , вбачається, що сім`ю полковника ОСОБА_2 зараховано на квартирний облік шляхом забезпечення постійним житлом, внесено до списку загальної черги з 23 червня 1998 року та до списку першочерговиків з 20 листопада 2015 року як багатодітну сім`ю.
Із витягу з протоколу засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №6 від 24 червня 2020 року вбачається, що п.4 рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 19 червня 2017 року №9 про зняття з квартирного обліку позивача і інших військовослужбовців відряджених для проходження військової служби до ДП «Украерорух» було скасовано.
Щодо доводів позивача про те, що таким рішенням житлової комісії порушено його право на отримання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, то колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (провадження № 14-62цс20) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16 про визнання протиправними дій відповідачів з відмови у забезпеченні жилим приміщенням або грошовою компенсацією за належне для отримання жиле приміщення та про зобов`язання відповідачів надати позивачеві житлове приміщення або виплатити належну грошову компенсацію, щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, вказавши, що зазначені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).
Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача, а відтак позовні вимоги про стягнення судових витрат теж необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а при розгляді справи місцевим судом були допущені такі порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи по суті, а відтак відповідно до ст. 376 ЦПК України це рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: