ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2198/22 Справа № 175/2036/20 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Лаченкової О.В,

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих порушенням правил добросусідства, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2020 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих порушенням правил добросусідства.

Позовна заява мотивована тим, що 19.01.2020 року з вини відповідача, який не забезпечив належний догляд за належною йому коровою, пошкоджено покриття газону. Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_2 просив відшкодувати йому завдані збитки у розмірі 15 110,00грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих порушенням правил добросусідства - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдані збитки у розмірі 15 110, 00грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 2500грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Не погодившись ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року, в якій просить рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року у справі №175/2036/20-ц скасувати, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих порушенням правил добросусідства, а саме, стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдані збитки у розмірі 15 110, 00грн., стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 2 500 грн., стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840, 80 грн., а всього стягнути 18450,80 грн. відмовити у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року просить рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції керувався нормою частини 4 статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», згідно з якою шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Але з таки висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 005572 від 17 лютого 2006 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,2422 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Згідно довідки №1437 від 29 листопада 2012 року виданої виконкомом Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області адреса земельної ділянки АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_1 (а.с.27).

19 січня 2020 року ОСОБА_2 на земельній ділянці ? АДРЕСА_1 було виявлено пошкодження покриття газону внаслідок випасу великої рогатої худоби.

Згідно з рахунком на оплату №1 від 03 лютого 2020 року складеного ФОП « ОСОБА_3 » вартість робіт по відновленню газонного покриття складає 15 110, 00 грн.(а.с.11).

11 лютого 2020 року ОСОБА_4 було направлено письмову вимогу відповідачу ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої в наслідок пошкодження газонного покриття великою рогатою худобою.

Позивач на обґрунтування позову зазначав, що пошкодження газону сталося з вини відповідача, який не забезпечив належний догляд за коровою.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що в с.Волоське утримується не одна корова чорно-білої масті, крім того, він водить її на випас вузькою стежкою в інший бік (сторону річки) від подвір`я ОСОБА_2 на цепку, тому самостійно його корова не могла опинитися на подвір`ї ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284 затверджено «Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам», пунктом 1 якого передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості грунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Згідно із ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284). У такому ж порядку визначаються збитки, заподіяні обмеженням прав власників землі та землекористувачів, погіршенням якості земель або приведенням їх у непридатний для використання за цільовим призначенням стан унаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Статтею 1166 ЦК України встановлено загальні підстави відшкодування шкоди у позадоговірних (деліктних) зобов`язаннях та передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Згідно ч.1 ст.180 ЦК України, тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

Оскільки даний спір стосується заподіяння шкоди твариною, а саме великою рогатою худобою (коровою), врахуванню при його розгляді також підлягає і наступне.

Організаційні і правові засади ідентифікації та реєстрації тварин з метою одержання оперативної та надійної інформації про поголів`я тварин щодо статі, віку, породи та їх місцезнаходження для поліпшення управління і прогнозування ринків продукції тваринництва та контролю за епізоотичною ситуацією в Україні визначає Закон України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин».

У пунктах 3, 5 та 7 ст.3 Закону України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин» визначено, що:

-ідентифікаційні документи - документи встановленого зразка, що видаються на тварину (паспорт великої рогатої худоби);

-ідентифікація - процес ототожнення тварини шляхом присвоєння їй ідентифікаційного номера з використанням візуальних, електронних та змішаних засобів залежно від виду тварини з подальшим внесенням ідентифікаційного номера до Єдиного державного реєстру тварин;

-реєстрація - внесення до Єдиного державного реєстру тварин даних про ідентифіковану тварину, її власника/утримувача, господарство, лереміщення, забій, утилізацію, загибель, падіж.

Згідно зі ст.4 Закону об`єктом ідентифікації та реєстрації є сільськогосподарські тварини - велика рогата худоба, коні, свині, вівці, кози.

У статті 5 Закону зазначено, що юридичні та фізичні особи, що провадять діяльність з розведення та утримання тварин, зобов`язані: подавати для реєстрації дані про ідентифікованих тварин, господарства їх розведення та утримання, переміщення, забій, утилізацію, загибель, падіж тварин; ідентифікувати усіх тварин у господарстві; вести облік усіх тварин у господарстві, в тому числі щодо їх народження, ідентифікаційних номерів, усіх переміщень тварин між господарствами, а також про забій, утилізацію та падіж тварин; зберігати відомості про тварину протягом трьох років після її смерті (забій, падіж, утилізація)

або переміщення її з господарства; здійснювати переміщення тварин з ідентифікаційними документами.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України Ме642 від 04.12.2017 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.02.2018 року за Ме166/31618 затверджено Порядок ідентифікації та реєстрації великої рогатої худоби, яким запроваджено обов`язкову ідентифікацію та реєстрацію великої рогатої худоби.

Згідно пункту 1 Порядку він встановлює вимоги до здійснення ідентифікації, реєстрації та переміщення великої рогатої худоби.

У пункті 2 визначено, що цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних і фізичних осіб, що займаються розведенням та утриманням великої рогатої худоби, здійснюють її продаж, забій, утилізацію, надають послуги зі штучного осіменіння та організовують виставки за участю великої рогатої худоби.

А у пункті 3 Порядку закріплює, що ідентифікації та реєстрації підлягає вся велика рогата худоба, яка перебуває, розводиться або утримується на території України.

Згідно пункту 6 Розділу ТУ Порядку юридичні та фізичні особи зобов`язані: подавати дані Адміністратору Реєстру тварин про всі переміщення тварин, надходження нових тварин до господарства, а також забій, утилізацію, падіж тварин протягом п`яти робочих днів з дати таких дій або подій; надавати інформацію про походження, ідентифікацію, пункт призначення (переміщення) тварини, власником або утримувачем якої він є, протягом десяти робочих днів з дати отримання запиту від Адміністратора Реєстру тварин.

У пунктах 1-3 Розділу V Порядку після ідентифікації тварини шляхом прикріплення бирок власник/утримувач або працівник Адміністратора Реєстру тварин заповнює реєстраційну картку великої рогатої худоби.

Датою реєстрації тварини в Реєстрі тварин вважається дата внесення інформації про тварину до Реєстру тварин.

Оформлений паспорт тварини працівник Адміністратора Реєстру тварин передає власнику/утримувачу або уповноваженій ним особі.

Частиною 3 статті 12 ЦІІК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). |

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами,; висновками експертів; показаннями свідків (ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України).

Як було зазначено, належним документом ідентифікації корови, є реєстраційне свідоцтво, яке відповідно до наведених положень законодавства є доказом, який дозволяє визначити її власника.

Всупереч зазначеним нормам, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що корова, якою заподіяні збитки позивачу належить ОСОБА_1 .

Також відсутні докази, що саме ОСОБА_1 є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Також в матеріалах справи відсутні відомості щодо реєстрації корів в Реєстрі тварин.

Отже, позивач ОСОБА_2 не надав суду доказів, що підтверджують факт завдання шкоди за участю ОСОБА_1 .

Що стосується розміру завданої шкоди.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України постановою від 19 квітня 1993 року №284 «Про порядок визначення збитків власникам землі і землекористувачам», яка передбачає створення спеціальних комісій для визначення розмірів заподіяних збитків та можливість відшкодування, в тому числі, понесених витрат на поліпшення якості земель за період використання земельних ділянок з урахуванням економічних показників, на незавершене сільськогосподарське виробництво, а також інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обгрунтовані.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» (із змінами і доповненнями):

1.Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості грунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. (Пункт 1 в редакції Постанови КМ Же 21 від 14.01.2004 )

2. Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури. (Абзац другий пункту 2 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ №21 від 14.01.2004, №109 від 01.03.2017, №522 від 19.06.2019р.)

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Суд першої інстанції на зазначені положення чинного законодавства уваги не звернув. В матеріалах справи відсутній такий акт.

Також, суд першої інстанції не перевірив відповідність розрахунку розміру завданої шкоди зазначеній Постанові від 19 квітня 1993 р. №284, не надав оцінки наявному в матеріалах справи рахунку на оплату №1 від 03 лютого 2020 року про визначення збитків (відновлення газонного покриття - зняття старого покриття, підготовка поверхні, укладання рулонного газону та доставка маніпулятором за адресою АДРЕСА_2 ), нанесених ОСОБА_2 .

Зокрема, суд не встановив, чи було на ділянці, що належить ОСОБА_2 , взагалі укладене рулонне газонне покриття на площі 91 кв.м, коли і ким воно укладалось, де було придбане, за яку ціну і коли, як проводилась оплата за рулонне газонне покриття та його укладення, якими фінансовими документами позивач підтверджує придбання рулонного газонного покриття та його укладення за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того, фото, які надано суду (а.с. 14-26) не мають будь-якої прив`язки до території або земельної ділянки, і могли бути зроблені будь-де.

Взагалі, чи має земельна ділянка АДРЕСА_2 будь-які сліди благоустрою або культурних насаджень чи споруд. Сліди культурного штучного (рулонного) трав`яного покриття. Наявність такого покриття могло б бути встановлено комісією або експертизою, але комісія не викликалась, а про проведення відповідної експертизи позивач не заявляв і клопотання про її проведення до суду не подавав.

Належних і допустимих доказів виникнення збитків позивачем ОСОБА_2 суду надано не було, в матеріалах цивільної справи доказів неправомірності дій ОСОБА_1 не міститься, під час судового розгляду таких доказів встановлено не було, як не було встановлено вини ОСОБА_1 і безпосереднього причинного зв`язку між завданою шкодою і діями ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих порушенням правил добросусідства слід відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1261,21грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих порушенням правил добросусідства - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1261,21грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова