Ухвала

22 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 415/5381/12

провадження № 61-2809cк22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, комунального підприємства «Дорожник», комунального підприємства Кам`янської міської ради «Трамвай», Кам`янської міської ради про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16 червня 2020 року просила стягнути на її користь з відповідачів: Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, Комунального підприємства «Дорожник», Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Трамвай», Кам`янської міської ради, солідарно: з урахуванням індексу інфляції - 79 800,00 грн на відшкодування майнової шкоди; з урахуванням індексу інфляції - 133 000,00 на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто солідарно з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, комунального підприємства «Дорожник», комунального підприємства Кам`янської міської ради «Трамвай» на користь ОСОБА_1 233,21 грн на відшкодування понесених витрат з оплати ультразвукового обстеження від 20 червня 2012 року на суму 80,00 грн з урахуванням індексації в розмірі 153,21 грн та 50 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди, всього на загальну суму 50 233,21 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року змінено в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди, стягнутої солідарно з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, комунального підприємства «Дорожник» та комунального підприємства Кам`янської міської ради «Трамвай» на користь ОСОБА_1 , зменшивши її з 50 000,00 грн до 30 000,00 грн. У іншій частині рішення залишено без змін.

У лютому 2022 року Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 415/5381/12 становить 212 800,00 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 415/5381/12 є малозначною у силу вимог закону.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Вказівка в резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, комунального підприємства «Дорожник», комунального підприємства Кам`янської міської ради «Трамвай», Кам`янської міської ради про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков