22-ц/804/618/22
266/6578/21

Єдиний унікальний номер 266/6578/21
Номер провадження 22-ц/804/618/22
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2022 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Биліни Т.І.

суддів Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2021 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, третя особа: Комунальний комплексний позашкільний Навчальний заклад «Маріупольський міський палац естетичного виховання» про часткове скасування рішення Маріупольської міської ради від 21.03.2018 року №7/29-2612 та скасування державної реєстрації права користування, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст заяви

29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, підписаним представником ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради, третя особа: Комунальний комплексний позашкільний Навчальний заклад «Маріупольський міський палац естетичного виховання» про часткове скасування рішення Маріупольської міської ради від 21.03.2018 року №7/29-2612 та скасування державної реєстрації права користування, в якому просила:

- визнати незаконним і скасувати п. 36 додатку до рішення Маріупольської міської ради № 7/29-2612 від 21.03.2018 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок навчальним закладам Маріупольської міської ради, а саме КЗ Будинок творчості дітей та юнацтва Приморського району, загальною площею 0,4247га по АДРЕСА_1 ;

- скасувати запис про право в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, здійснений 18.04.2018 за № 25808761, щодо реєстрації за КЗ Будинок творчості дітей та юнацтва Приморського району права постійного користування земельною ділянкою, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,4247га.

08 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, підписаною представником ОСОБА_2 , в якій просить накласти арешт на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:010:0119, загальною площею 0,4247 га. для будівництва та обслуговування будівель, що належить на праві власності Територіальній громаді Маріупольської міської ради, яка передана у постійне користування Комунальному закладу «Будинок творчості дітей та юнацтва Приморського району» та заборонити вчиняти будь-які дії із зазначеною земельною ділянкою.

В мотивування заявлених вимог посилалась на те, що спірна ділянка ще не оформлена, існує можливість її відчуження на підставі цивільно-правових угод, або передача у користування іншій особі, її реєстрація за іншими особами, що в решті решт спричинить затягування вирішення даного спору або приведе до неможливості захисту порушених прав позивача.

Вважає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2021 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у своїй заяві не навів ризиків та не надав доказів, що незабезпечення позову зробить неможливим виконання рішення у разі задоволення його вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даною ухвалою, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, підписану представником ОСОБА_2 , в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просила її скасувати, та постановити нову, про задоволення її заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Крім того, вона є сумісним землекористувачем спірної земельної ділянки та має право користування на земельну ділянку, яка зайнята її житловим будинком, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування згідно із державно- будівельними нормами не менше 1 метра від найбільш виступаючих конструкцій стіни будинку.

У разі прийняття рішення депутатами на пленарному засіданні ММР про передачу спірної земельної ділянки Комунальному позашкільному Навчальному закладу «Маріупольський міський палац естетичного виховання» та реєстрації права користування в державному реєстрі, позивачка змушена буде додатково звертатись із позовними вимогами про скасування такого рішення і його реєстрації.

Оскільки в планах відповідача є здійснення реконструкції і благоустрою території, то вказане може спричинити незворотність дій в подальшому щодо відшкодування позивачкою витрат на розробку певних проектів (інше) стосовно спірної земельної ділянки.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в суд апеляційної інстанції не з`явилися, від позивачки надійшла заява про відкладення розгляду справи, внаслідок не можливості бути присутнім в засіданні її представника.

Представник Маріупольської міської ради Зінов`єв І.Г. заперечував проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи та апеляційної скарги, просив скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи Комунальний комплексний позашкільний Навчальний заклад «Маріупольський міський палац естетичного виховання» в суд апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Клопотання позивачки про відкладення розгляду справи відхилене внаслідок скорочених термінів розгляду скарги на ухвалу суду.

Зважаючи на положення ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач Маріупольська міська рада скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, зазначив, що заявником належним чином не обґрунтовані підстави застосування відповідних заходів забезпечення позову, не надано доказів об`єктивного існування ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та інтереси заявника будуть порушені.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ч.2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтю 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У частинах першій, другій статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Види забезпечення позову передбачені ст. 150 ЦПК України. Відповідно до частини третьої вказаної статті види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно постанови Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 569/3313/19 метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.».

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами про - визнання незаконним і скасування в частині п. 36 додатку рішення Маріупольської міської ради № 7/29-2612 від 21.03.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок навчальним закладам Маріупольської міської ради»; - скасування запису про право в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, здійснений 18.04.2018 за № 25808761, щодо реєстрації за КЗ Будинок творчості дітей та юнацтва Приморського району права постійного користування на земельну ділянку.

Накладення арешту та заборона вчиняти певні дії не відповідає змісту порушеного, на думку ОСОБА_1 , права та не є співмірним із заявленими позовними вимогами в цій справі.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що невжиття обраних заявником заходів забезпечення позову не може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, обґрунтованості висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2021 року про відмову у забезпеченні позову, а тому підстави для її скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального закону.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 21 лютого 2022 року.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева