Справа № 438/1239/21
Провадження № 2/438/74/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(ЗАОЧНЕ)

14 лютого 2022 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Слиша А.Т.,

за участю секретаря судового засідання Гадубяк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1700 доларів США як основний борг, 75,70 доларів США як 3% річних від простроченої суми боргу та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову посилається на те, що 26.12.2019року позивач надав ОСОБА_2 позику у розмірі 1000 доларів США, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_2 в робочому блокноті ОСОБА_1 . Крім цього, 10.01.2020року позивач надав ОСОБА_2 , позику у розмірі 700 доларів США, про що свідчить про що свідчить особистий підпис ОСОБА_2 в робочому блокноті ОСОБА_1 . Відповідач зобов`язувався повернути усі вказані кошти протягом одного місяця.Станом на день подачі позовної заяви ОСОБА_2 не віддав позивачу борг, чим порушив виконання свого зобов?язання. На звернення з проханням повернути гроші відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору. У зв?язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов?язання, а також уникнення мирного вирішення спору, позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Також згідно з наданим позивачем розрахунком боргу на загальну суму 1775, 70 доларів США, що складається з 1700 доларів США - основний борг згідно розписки від 21.12.2020р (на 1000 дол. США) та згідно розписки від 21.12.2020р (на 700 доларів США) і 75,70 доларів США як 3 % річних від простроченої основної суми боргу, згідно розписки від 21.12.2020р (на 1000 дол. США) за період з 26.01.2020р по 27.07.2021р та згідно розписки від 21.12.2020р (на 700 дол. США) за період з 11.02.2020р по 27.07.2021р.

Ухвалою судді від 16.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Розгляд справи було відкладено у зв?язку з неявкою в судове засідання відповідача.

У судове засідання 14 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 та його представник- адвокат Романський С.І. не прибули. Представник позивача адвокат Романський С.І. подав заяву, в якій просить розглянути спаву без його участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, належним чином був повідомлений про дату, час і місцесудових засідань шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованою адресою його проживання, проте судова кореспонденція повернулася до відправника без вручення адресату. За змістом ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України повістки вважаються врученими відповідачу. Причин своєї неявки відповідач не повідомив та не подав до суду відзив на позовну заяву.

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи містять розписку, написану власноручно 21 грудня 2020 року ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 ), якою він визначає, що взяв у ОСОБА_1 1000 доларів США терміном на три місяці, до 20 березня 2021 (а.с.14), та розписку, написану власноручно 21 грудня 2020 року ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 ), якою він визначає, що взяв у ОСОБА_1 700 доларів США, зобов`язуючись повернути до 31 грудня 2020 року (а.с.14),

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.1, ч.3 ст.1049 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Крім цього, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, підтвердженій у постановах від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц, від 31.10.2018 у справі №707/2606/16-ц.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.525 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, досліджуючи оригінали боргових розпискок від 21.12.2020 року написаних власноручно відповідачем ОСОБА_2 та засвідчених його підписом, суд дійшов висновку, що вони містить усі необхідні та достатні ознаки договору позики, за умовами якого, зокрема, позикодавець - позивач ОСОБА_1 21 грудня 2020 року передав позичальнику- відповідачу ОСОБА_2 кошти в розмірі 1000 доларів США. Отримані кошти відповідач зобов`язався повернути через три місяці, до 20 березня 2021 року. Та позикодавець - позивач ОСОБА_1 21 грудня 2020 року передав позичальнику- відповідачу ОСОБА_2 кошти в розмірі 700 доларів США. Отримані кошти відповідач зобов`язався повернути до 31 грудня 2020 року.

Суд установив, що відповідач, отримавши вказані кошти, свої зобов`язання за договором позики не виконав та суму боргу у встановлений строк не повернув позикодавцеві ОСОБА_1 .

Суд дійшов до висновку, що неналежним виконанням умов договору позики з боку відповідача (неповернення грошових коштів) були порушені права позивача, внаслідок чого його права підлягають захисту з передбачених ст. 1046 ЦК України підстав, шляхом стягнення зазначеної в письмових розписках суми - 1700 доларів США.

Відповідач на пропозицію суду відзив на позовну заяву не надав, окрім цього не надав суду жодних доказів на спростування вимог позивача.

Відповідно до ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року в справі №373/2054/16-ц відступила від правової позиції Верховного Суду України в справі №6-79цс14 і від позиції Верховного Суду в справі №308/3824/16-ц (щодо обов`язкового визначення грошового зобов`язання в національній валюті незалежно від того, що за договором позики предметом позики була іноземна валюта) зробила такі висновки: сторони в разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, «можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України».

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц, провадження № 14-134цс18 вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Враховуючи, що за умовами двох розписок від 21 грудня 2020 року між сторонами фактично в позику були передані грошові кошти в іноземній валюті - доларах США, за її змістом позичальник зобов`язався повернути грошові кошти саме в іноземній валюті, та беручи до уваги відсутність між сторонами будь-яких домовленостей щодо переведення боргового зобов`язання в національну валюту чи в еквівалент до національної валюти, суд дійшов висновку, що за умовами вказаних розписок позичальник зобов`язаний повернути борг в іноземній валюті - доларах США.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму основного боргу 1700 доларів США згідно з двома розписками від 21 грудня 2020 року.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення відсотків від суми позики суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу, інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

З % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення (або пред`явлення вимоги), помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році), що підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений в Постанові від 16.01.2019р по справі Ю373/2054/16-ц.

З врахуванням положень ст.625 Цивільного кодексу України з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути 3% річних від простроченої суми 1700 доларів США .

Зі змісту позовної заяви та доданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача проценти від суми позики, нараховані в розмірі 3% за місяць. Станом на 27.07.2021 (дата звернення з позовом до суду) 3% річних від простроченої суми боргу розмірі 1000 доларів США, згідно першої розписки від 21.12.2020, становить 45,04 долари США . Розрахунок: 1000 до США (прострочена основна сума боргу) х 548 (кількість днів прострочення з 27.01.2020 по 27.07.2021) х 3 (проценти): 100 : 365 (днів у році)).

Крім цього, станом на 27.07.2021 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 700 доларів США, згідно другої розписки від 21.12.2020, становить 30,66 доларів США. Розрахунок: 700 до США (прострочена основна сума боргу) х 533 (кількість днів прострочення 11.02.2020 по 27.07.2021) х 3 (проценти): 100 : 365 (днів у році)).

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України).

При зверненні до суду з позовом позивач оплатив судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок. У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача сума оплаченого судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 279, 280-282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1700 доларів США основного боргу та 75,70 доларів США 3% річних від простроченої суми боргу, а всього стягнути 1775,70 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 лютого 2022 року.

Суддя: А.Т.Слиш