Справа № 944/168/22
Провадження №4-с/944/5/22
УХВАЛА

16.02.2022 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозник Д.Б.,

з участю секретаря судових засідань Климейко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Яворові скаргу представника АТ "Державний ощадний банк України" на дії та рішення старшого державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гануляк Оксани Андріївни щодо винесення повідомлення від 22 листопада 2021 року про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання, заінтересована особа ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Представник АТ "Державний ощадний банк України" звернувся в суд зі скаргою на дії та рішення старшого державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гануляк О.А., в якій просив: визнати неправомірними дії та рішення старшого державного виконавця щодо винесення повідомлення від 22 листопада 2021 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Яворівським районним судом Львівської області 19 жовтня 2021 року, у справі № 944/48/20; скасувати зазначене повідомлення державного виконавця від 22 листопада 2021 року; зобов`язати державного виконавця вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Яворівським районним судом Львівської області 19 жовтня 2021 року, у справі № 944/48/20.

Скаргу мотивує тим, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2021 року у справі № 944/48/20 в позові Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) було відмовлено, однак вирішено стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 1921 грн. На виконання цього рішення суд 19 жовтня 2021 року видав виконавчий лист, який 26 жовтня 2021 року було пред`явлено Банком до примусового виконання у Яворівський ВДВС у Яворівському районі Львівської області ЗМУ МЮ (м. Львів). Однак 22 листопада 2021 року старшим державний виконавець Яворівського ВДВС у Яворівському районі Львівської області ЗМУ МЮ (м. Львів) Гануляк О.А. винесла повідомленням про повернення стягувану без прийняття до виконання виконавчого листа № 944/48/20 від 19 жовтня 2021 року з тих підстав, що у виконавчому документі не вказана тата народження боржника. Проте, на думку скаржника, відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання. Дана позиція відповідає висновкам, викладених у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17 та від 19 вересня 2019 року у справі № 469/1357/16-ц. Відтак, відсутність у виконавчому листі відомостей про паспортні дані боржника, в тому числі і про його народження, не є підставами для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання. У спірному випадку підстави для повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання, передбачені ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», об`єктивно відсутні, а тому дії та рішення державного виконавця щодо повернення виконавчого листа є неправомірними.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, однак подав заяв про розгляд справи у його відсутності, скаргу підтримує, просить її задовольнити.

Старший державний виконавець Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Гануляк Я.П. та боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що розгляд скарги можливо здійснювати за відсутності учасників судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частинами 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11 лютого 2022 року, є дата складення повного судового рішення 16 лютого 2022 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи скаржника, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням Яворівського районного суд Львівської області від 13 вересня 2021 року у справі № 944/48/20 в позові Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) було відмовлено, однак вирішено стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 1921 грн.

На виконання вказаного рішення Яворівським районним судом Львівської області 19 жовтня 2021 року було видано виконавчий лист, який Банком подав до примусового виконання до Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Однак 22 листопада 2021 року старший державний виконавець Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гануляк О.А. повернула виконавчий лист стягувачу з підстав, що у виконавчому документі не вказана дата народження боржника.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 та ст. 129-1 Конституції України до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Також відповідно до ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

У рішенні у справі «Янголенко проти України», №14077/05 від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес. Відтак, розглядаючи скарги на дії судових виконавців, суди повинні давати обґрунтований аналіз обставин порушення виконавчого провадження, визначати значущість помилок чи недоліків, допущених судовим виконавцем в контексті того, щоб не допустити без виконання остаточних та значущих судових рішень на шкоду однієї з сторін виконавчого провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» №15729/07, від 05.07.2012 Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Пунктом 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилається державний виконавець в оскарженому повідомленні, передбачено, що однією з підстав повернення стягувачу виконавчого документу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем є, зокрема, те, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувана та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стягувана та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб платників податків).

Пунктом 3 частини третьої ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені також в постановах Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17 та від 19 вересня 2019 року у справі № 469/1357/16-ц.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку, що у спірному випадку в старшого державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гануляк О.А. буди відсутні правові підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання, передбачені ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а також такі дії державного виконавця є проявом надмірного формалізму, що є неприпустимим, в зв`язку з чим суд визнає оскаржувані дії та рішення державного виконавця неправомірними.

Також, виходячи зі змісту ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Зокрема, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби провести певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Водночас, суд не може зобов`язувати державного виконавця або іншу посадову особу до вчинення конкретних дій, вчиненню яких відповідно законодавства передує певна процедура.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Отже, державний виконавець вирішує питання про початок примусового виконання після отримання виконавчого документа із заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Проте, як описано вище, державний виконавець оскаржуваним повідомленням від 22 листопада 2021 року повернув стягувачу без прийняття до виконання виконавчий лист, виданий Яворівським районним судом Львівської області 19 жовтня 2021 року, у справі № 944/48/20, тобто не відкривав виконавчого провадження і не розпочинав примусового виконання рішення. Також сам виконавчий лист на даний час знаходиться у стягувача. Відповідно, виконавець зможе вирішити питання про прийняття до виконання зазначеного виконавчого листа лише після його подання стягувачем із заявою про примусове виконання рішення та іншими необхідними документами, з врахуванням при цьому висновків суду, викладених в даній ухвалі.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що вимога скаржника про зобов`язання державного виконавця вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Яворівським районним судом Львівської області 19 жовтня 2021 року, у справі № 944/48/21 є передчасною, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 450, 451 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гануляк Оксани Андріївни щодо винесення повідомлення від 22 листопада 2021 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Яворівським районним судом Львівської області 19 жовтня 2021 року у справі № 944/48/20.

Скасувати повідомлення старшого державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гануляк Оксани Андріївни щодо винесення повідомлення від 22 листопада 2021 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Яворівським районним судом Львівської області 19 жовтня 2021 року у справі № 944/48/20.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Повний текс ухвали складено 16 лютого 2022 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом п`ятнадцяти днів із дня складення її повного тексту.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.Б.Поворозник