СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/1815/22
пр. № 2-о/759/283/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гаєвської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в м. Києві справу за заявоюОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2022 р. заявники звернулися до суду через представника із зазначеною заявою, просять встановити факт народження дитини чоловічої статі, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополь, АРК, Україна, а також встановити дані про його батьків: мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.

Заяву обґрунтовує тим, що встановлення факту народження необхідно для отримання свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України, а підставою для державної реєстрації актів цивільного стану в даному випадку є відповідне рішення суду. Інформацію про народження громадянина України має бути внесена до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник заявників - адвокат Корнієнко А.А. у судове засідання не з`явився, надіславши заяву про слухання справи без його участі, заяву підтримує у повному обсязі, просив заяву задовольнити (а. с. 29).

Заінтересована особа - у судове засідання свого представника не направив, повідомлені належним чином, шляхом телефонограми (а.с. 31).

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що представником заявника надано до суду в якості доказу засвідчену копію Свідоцтва про народження дитини (а.с. 17).

Довідку ГБУЗ РК « Симферопольский КРД№2» виписний епікриз (а.с.16).

Свідоцтво про укладення шлюбу (а.с. 15).

Статтею 95 ЦПК України закріплено зміст поняття письмових доказів, що застосовується у розумінні цивільного процесу. Так, ч. 1 вказаної статті зазначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення, одночасно підтверджуючи достовірність наданої копії доказу.

За Національним стандартом України, затвердженим Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2003 «ДСТУ 4163-2003», відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23 [підпису].

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

При поданні заяви заявник згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Ці докази він збирає сам у позасудовому порядку.

Спосіб отримання доказу фактично оцінюється судом зі слів суб`єкта доказування. Якщо доказ викликає у суду сумнів, то доцільно перевірити порядок його отримання шляхом звернення до органу чи особи, яка його видавала.

Якщо до суду надсилається копія документа, то вона має відповідати оригіналу, вірність копії або витягу документа має бути засвідчена печаткою організації і підписом уповноваженої особи або нотаріально.

Визнання доказу недопустимим - це не обов`язок, а право суду.

Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його у судовому засіданні. Недопустимість доказу не є для суду очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу.

Згідно з п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій особа, яка подала заяву, повинна подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності суд сприяє особі, яка зробила заяву, у збиранні доказів.

Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє.

Аналогічної правової позиції дійшов ВС по справі № 904/8549/17 від 23.10.2019.

Крім того, відсутність будь-яких заперечень з боку заінтересованої особи щодо заявлених у заяві вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України.

Слід зазначити, що представником заявника в якості письмого доказу надано завірену ним копію Свідоцтва про народження дитини, довідку, при цьому, не зазначаючи у заяві, що оригінали цих документів знаходяться у нього.

На підставі п. 5 ст. 95 ЦПК учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

На стадії дослідження доказів, а саме Свідоцтва про народження дитини (а.с.17) судом за спеціально програмою «сканер QR Code - Barcode Scanner Free.» для зчитування QR-коду для впевненості належності та допустимості доказів не вдалось відкрити документ, натомість, наданий Ордер адвоката за тією програмою QR-код зчитався та відкрився у всесвітній мережі Інтернет на сторінці erau.unba.org.ua Національній асоціації адвокатів України.

Окремо необхідно зазначити, що довідка ГБУЗ РК «Симферопольский КРД№2» виписний епікриз, не містить реквізитів офіційних документів (вихідного номеру, штампу у лівого куту установи, печатки лікаря та круглої печатки установи, тощо (а.с.16).

Відповідно до рішення Верховного Суду суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду по справі № 644/9375/18, в якій висловився щодо ознак офіційного документа як предмета злочину.

Судді ВС підкреслили, що ч. 4 ст. 358 КК України передбачено відповідальність за використання завідомо підробленого документа.

Згідно з приміткою під офіційним документом у цій статті слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Також ВС зазначив, що при встановленні ознак офіційного документа як предмета злочину слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків.

Невідповідність документа хоч б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.

Оскільки представником заявника подано через канцелярію суду клопотання про слухання справи без його участі у суду не було можливості переконатись у достовірності Свідоцтва про народження дитини та довідки ГБУЗ РК «Симферопольский КРД№2», які фактично є основними доказами у зазначеній категорії справ, суд дійшов висновку, що докази є належними, але не допустимим у розумінні ст. 78 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, оскільки суд позбавлений можливості безпосередньо дослідити письмові докази та заслухати заявника, приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити

У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні заяви, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», -

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Оксана УЛ`ЯНОВСЬКА

Повний текст судового рішення складено 16.02.2022