Справа № 278/3465/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків у порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою, у якій просить стягнути зі ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 : завдані збитки в порядку регресу в сумі 4561,06 грн, витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 8197,80 грн та судовий збір у сумі 908,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № -06-01 від 08.04.2020 року, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Фіат Тіпо», д.н.з. НОМЕР_1 .

У відповідності до умов вказаного договору ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

14.12.2020 року, о 11:10 год в с. Оліївка, Житомирського району водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «KIA», д.н.з. НОМЕР_2 , скоїв наїзд на припаркований автомобіль «FIAT», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Внаслідок вищевказаної ДТП транспортному «FIAT», д.н.з. НОМЕР_1 , було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 20.01.2021 року водія ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

З огляду на вищевказане, потерпілий звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. Так, на підставі страхових актів № 2083827-1 та № 2083827-2 ПрАТ «СУ «ВУСО» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 29881,66 грн, що підтверджується платіжним дорученням.

Таким чином, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування.

Проте, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу «KIA», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована за полісом № 201085230 в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», то керуючись ст. ст. 6, 9, 22, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про страхування», ПрАТ «СК «ВУСО» звернулось до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту передбаченого полісом № 201085230.

16.08.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 укладено договір № 16/08/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору. Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № -06-01 від 08.04.2021 року.

У зв`язку з переходом права вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів в порядку ст. ст. 993, 1191 ЦК України.

Відповідачем 14.01.2022 року до суду подано відзив на позовну заяву, яким у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Представником позивача 25.01.2022 року направлено заяву, в якій вказує, що доводи відповідача у відзиві на позовну заяву є необгрунтованими.

Відповідач 15.02.2022 року скористався правом подачі заперечень на заяву позивача - ФОП ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити саме з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що при правовідносинах щодо відступлення права вимоги наявність спеціальної ліцензії у нового кредитора не передбачено діяючим законодавством, у той час як при страхуванні майна така ліцензія у страховика має бути в обов`язковому порядку. Вважає, що відповідачем завдано збитки позивачу, відтак їх відшкодування має відбутись саме в порядку регресу.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав; просив відмовити у їх задоволенні, оскільки відповідач ніякої шкоди безпосередньо позивачу не завдавав, відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки регулються відносинами, які засновані на суброгації.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухавши думку представників сторін, приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 30.01.2021 року по справі № 278/3462/20, 14.12.2020 року о 11:10 год гр. ОСОБА_2 в с. Оліївка, Житомирського району керував автомобілем КІА, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, недотримався бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль "FIAT" реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_2 порушив п.13.1 Правил дорожнього руху (а.с. 18).

Цією ж постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

За положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, факт винуватості відповідача ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14.12.2020 року, є встановленим та не підлягає доказуванню.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» (далі Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

08.04.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 06-01, відповідно якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «FIAT Tipo», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 10-13). Строк дії договору визначався з 18.04.2020 року по 17.04.2021 року.

Згідно ремонтної калькуляції № 20201216 від 16.12.2020 року (а.с. 22-23) та акту виконаних робіт №СА-АН-5582 від 30.01.2021 року (а.с. 28) вартість відновлюваного ремонту автомобіля «FIAT Tipo», д.н.з. НОМЕР_1 склала 29881,66 грн.

На підставі актів страхових актів № 2083827-1 та № 2083827-2 (а.с. 30, 31), ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 29881,66 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 38412 від 22.12.2020 року та № 3899 від 02.02.2021 року (зворот. а.с. 30, 31).

Цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (а.с. 32).

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі заяви ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування у сумі 23820,60 грн (а.с. 43).

16.08.2021 року, між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №16/08/2021 про відступлення права вимоги (а.с.8-9), відповідного до якого ПрАТ «СК «ВУСО» відступає, а ФОП ОСОБА_1 отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору за укладеними договорами страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору. ФОП ОСОБА_1 отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу виплаченого первісним кредитором страхового відшкодування за договором № -06-01 від 08.04.2021 року (звор. стор. а.с. 9).

У зв`язку з переходом права вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної заборгованості, позивач звернувся до суду за захистом свої прав та законних інтересів, посилаючись на ст. ст. 993, 1191 ЦК України.

Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 4561,06 грн.

Відповідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про страхування».

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відповідно позиції Верховного суду викладеної в постанові ВС від 04.07.2018 року по справі №75/18006/15-ц згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою страховиком на користь потерпілої особи страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні.

У порядку суброгації страховик має право вимагати від особи, відповідальної за збитки, відшкодування суми в межах фактичних витрат.

Вимога позивача до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні може бути замінений його страховиком внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди з відшкодування останньої.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70).

Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілої особи переходить право вимоги, що належало цій потерпілій особі у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого такій особі страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою страховиком на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації.

Таким чином, з урахуванням заявлених позовних вимог, суд прийшов висновку, що обраний спосіб захисту своїх прав позивачем, а саме - відшкодування збитків в порядку регресу не є вірним, оскільки до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Підстав для відшкодування позивачу понесених судових витрат суд не вбачає, оскільки відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному осбсязі.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 11, 23, 979, 990, 1191 ЦК України; Законом України "Про страхування", ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків у порядку регресу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 22.02.2022 року.

Суддя О. М. Дубовік