Справа № 331/979/18
Провадження № 6/331/20/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Антоненка М.В.

при секретарі: Федоровій К.Д.

розглянувши заяву представника Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» Федорів Ірини Ярославівни про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, -

ВСТАНОВИВ:

09.12.2021 року представник Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» Федорів Ірина Ярославівна звернулась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

В обґрунтування заяви зазначено, що 13.03.2018 р Жовтневим районним судом м. Запоріжжя був виданий судовий наказ у справі № 331/979/18 за заявою ПрАТ «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за телекомунікаційні послуги у сумі 2325 грн. 92 коп. та судового збору в розмірі 176 грн. 20 коп.

Проте зазначений судовий наказ був направлений на адресу Заявника лише 08.11.2021 р. та надійшов 11.11.2021 р. уже із пропущеним строком для пред`явлення його до виконання.

У зв`язку з цим, Заявник не зміг пред`явити виконавчий документ до виконання у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 433 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене просить суд визнати причини пропуску ПрАТ «ВФ Україна» строку пред`явлення виконавчого документу до виконання поважними та поновити останній.

У судове засідання представник заявника та боржник не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомили, заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від них до суду не надходило.

У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, заяву та долучені до неї документи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду міста Запоріжжя знаходилась заява Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за надані телекомунікаційні послуги.

13.03.2018 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 (інші відомості про боржника у матеріалах справи відсутні) на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» (, рахунок НОМЕР_2 в AT «Райфайзен Банк Аваль», МФО 380805) заборгованості за надані телекомунікаційні послуги в період з 16.02.2015 року по 05.02.2018 року в сумі 2325, 92 грн., а також судового збору у розмірі 176, 20 грн. Судовий наказ набрав чинності 20.04.2018 року.

Як слід з матеріалів справи, судовий наказ після набрання законної сили не був направлений у встановлений законом строк стягувачу для виконання.

27.09.2021 року представник Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» Федорів І.Я. звернулась до суду з заявою про направлення на їх адресу завіреного належним чином судового наказу.

Відповідно до поштового повідомлення № 080 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 08.11.2021 року судовий наказ був направлений на адресу заявника та надійшов 11.11.2021 р. вже з пропущеним строком для пред`явлення його до виконання.

У зв`язку з цим, Заявник не зміг пред`явити виконавчий документ до виконання у встановлений законом строк.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.

Згідно п. 5 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» єдність системи судоустрою забезпечується обов`язковістю виконання на території України судових рішень.

В ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до абзацу 3 п. 22 мотивувальної частини Рішення Конституційного суд України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «ДІД Коне» щодо офіційного тлумачення положень пункту 15 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 44, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції У країни, статті 115 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 1.3, 1.4 статті L частини другої статті 2, абзацу шостого пункту 3.7 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до абзацу 2 п. З мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА 9 щодо офіційного тлумачення положень пункту 20 частини першої статті 106. частини першої статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 р по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і відновлення порушений прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby V. Greece) від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, п. 40 зазначається, що ...право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, можливість направлення до ДВС виконавчого документа - це не лише обов`язковість вимог закону та право стягувача, а й ще гарантія своєчасного, повного та реального виконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвеція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання статті 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду" (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції», від 19 березня 1997 року, пункт 40).

Отже, на теперішній час рішення суду не виконано, заборгованість не погашена, що суперечить нормам, встановленим законодавством та ставить під загрозу права та інтереси стягувача.

Як слід з вищенаведеного, оскільки на даний час строк пред`явлення неналежним чином оформленого виконавчого документа до виконання сплив та його пропущено з поважних причин, з метою недопущення порушень прав та інтересів Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна», суд приходить до висновку, що його має бути поновлено, оскільки судове рішення не виконано та є чинним.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 260-261, 353-355, п.17.4 Розділу ХІІІ перехідних положень ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» Федорів Ірини Ярославівни про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, задовольнити.

Визнати причини пропуску строку пред`явлення виконавчого документа (судового наказу) до виконання по справі № 331/979/18, винесено Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 13.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 (інші відомості про боржника у матеріалах справи відсутні) на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» (, рахунок НОМЕР_2 в AT «Райфайзен Банк Аваль», МФО 380805) заборгованості за надані телекомунікаційні послуги в період з 16.02.2015 року по 05.02.2018 року в сумі 2325, 92 грн., а також судового збору у розмірі 176, 20 грн., поважними.

Поновити строк пред`явлення до виконання виконавчого документу. а саме судового наказу № 331/979/18, винесеного Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 13.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 (інші відомості про боржника у матеріалах справи відсутні) на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» (, рахунок НОМЕР_2 в AT «Райфайзен Банк Аваль», МФО 380805) заборгованості за надані телекомунікаційні послуги в період з 16.02.2015 року по 05.02.2018 року в сумі 2325, 92 грн., а також судового збору у розмірі 176, 20 грн.

Повний текст ухвали складено 18 лютого 2022 року.

У відповідності до ч. 4 ст. 442 ЦПК України копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи, а також державному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали суду.

Суддя: М.В. Антоненко