Справа № 219/6008/21
Провадження № 2/219/233/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Погрібної Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Дубаніної О.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є ОСОБА_1 згідно свідоцтва про встановлення батьківства від 03.12.2014 р. З 2016 р. відповідач проживає окремо та не виконує обов`язки щодо виховання та утримання дитини, аліменти за рішенням суду не сплачує, на теперішній час відбуває покарання в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області, не піклується про дитину, не цікавиться її життям, станом здоров`я, не спілкується з дитиною тощо.

Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14.09.2021 р. направлено судове доручення та зупинено провадження у справі.

Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.12.2021 р. провадження у справі відновлено та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання позивач та її представник не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись, останній надав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся, до суду надійшли його письмові пояснення, згідно яких, останній позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що його батьки допомагають утримувати дитину, оскільки він знаходиться в місцях позбавлення волі. Також, зазначив, що бажає приймати участь у вихованні та утриманні дитини після звільнення.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась, до суду надійшов лист про розгляд справи у її відсутність на розсуд суду, висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримала.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 03.12.2014 р., про встановлення батьківства серії НОМЕР_2 від 03.12.2014 р. (а.с.5-8).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує дитячий садок № 6 «Барвінок», вихованням дитини займається мати, що підтверджується звітами № 01/20-21 від 11.03.2021 р. та № 01/20-28 від 12.04.2021 р. (а.с.10,11).

Згідно судового наказу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.04.2021 р., з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до повноліття дитини (а.с.9).

Відповідно до висновку, орган опіки та піклування Бахмутської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 у відношенні до його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.45-47).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків.

Звертаючись до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, позивач, як на підставу заявлених вимог, посилалась на те, що відповідач не бажає спілкуватись з дитиною, не приділяє їй уваги, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Та в цілому вважає, що таким чином відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Суд погоджується із такими доводами, оскільки як встановлено в судовому засіданні відповідач не бажає спілкуватися з дитиною.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що його батьки допомагають утримувати дитину, оскільки вони не підтверджені належними доказами.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, визначених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно п. 15 цієї Постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до ст. 12, частини 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи доведено, встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини, не бажає спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка проживає з матір`ю ОСОБА_4 .

За обставин доведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, враховуючи висновок Органу опіки та піклування Бахмутської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 908 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 164, 171 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 21.02.2022 року.

Суддя Н.М. Погрібна 21.02.2022