Єдиний унікальний номер 234/3357/21
Номер провадження 22-ц/804/463/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 листопада 2021 року у цивільній справі № 234/3357/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним (суддя першої інстанції Данелюк Оксана Миколаївна), -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 14 січня 2014 року між ними, продавцями - ОСОБА_1 , та його колишньою дружиною ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), з однієї сторони, та покупцем - ОСОБА_2 , який є його батьком, з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1-34.

Даний договір було укладено зі згоди колишньої дружини ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_3 .

Вказана квартира до цього належала позивачу та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності (тобто по 1/2 кожному) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.10.2009 року державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 4167.

Продаж квартири за оспорюваним договором було нібито вчинено за 54915,00 грн., про що вказано у тексті самого договору та яка відповідає сумі ринкової вартості, визначеної ТОВ «Промексперт» у висновку про вартість майна від 28. 10. 2013 року.

Оспорюваний договір в частині купівлі-продажу його частки квартири є фіктивним.

Фактично зобов`язання за договором було виконано частково, а саме його та ОСОБА_4 частки квартири були передані ОСОБА_2 , а грошові кошти по договору були отримані лише його колишньою дружиною - ОСОБА_4 .

Тобто, позивачем не було отримано належну йому частину грошових коштів у сумі 27457,50 грн. за договором.

Сама квартира залишилась у володінні позивача разом із відповідачем ОСОБА_2 , оскільки наразі він проживає у цій квартирі разом із останнім.

Головною метою договору було вирішення питання щодо можливих майбутніх вимог ОСОБА_4 у випадку поділу квартири, оскільки із останньою він розірвав шлюб ще у 2012 році (тобто, до укладення договору) на підставі рішення Краматорського міського суду від 09.04.2012 року та у них є спільна дитина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, переписавши квартиру на батька ( ОСОБА_2 ), позивач бажав уникнути майнових спорів із колишньою дружиною ОСОБА_4 .

При укладенні договору позивач і його батько, ОСОБА_2 не мали реального наміру здійснювати купівлю-продаж його 1/2 частки квартири, а передача самої квартири від нього та його колишньої дружини до батька ОСОБА_2 була формальною, направленою на перехід права власності від нього та дружини до нього та батька.

Отже, купівля-продаж його частки за договором була фіктивною, оскільки не була направлена на реальний перехід права власності до відповідача ОСОБА_2 .

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено 14.01.2014 року державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1-34, є недійсним в частині продажу 1/2 частки цієї квартири, яка належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.10.2009 року державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 4167, через його фіктивність.

Позивач - ОСОБА_1 просив Краматорський міський суд Донецької області визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено 14.01.2014 року державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1-34, в частині продажу 1/2 частки цієї квартири, яка належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.10.2009 р. державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 4167, через фіктивність цієї частини правочину; судові витрати у вигляді сплаченого судового збору просить залишити за ним.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено 14.01.2014 року державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1-34, в частині продажу 1/2 частки квартири, відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився позивач - ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, яка безпосередньо надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим із істотним порушенням вимог матеріального закону та неправильним встановленням обставин справи.

Позивач - ОСОБА_1 просить Донецький апеляційний суд скасувати повністю рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 листопада 2021 року у справі № 234/3357/21 та ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, визнавши недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено 14.01.2014 року державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1-34, в частині продажу 1/2 частки цієї квартири, яка належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.10.2009 р. державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 4167, через фіктивність цієї частини правочину. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору просить залишити за ним.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та встановлено відповідачу і третім особам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 31 січня 2022 року цивільну справу було призначено до розгляду на 15 лютого 2022 року.

В судове засідання Донецького апеляційного суду 15.02.2022 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, надіслав до апеляційного суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с. 192).

В судове засідання Донецького апеляційного суду 15.02.2022 року відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 186).

В судове засідання Донецького апеляційного суду 15.02.2022 року третя особа - ОСОБА_3 та її представник - адвокат Багдасарова В.М. не з`явилися, надіслали до апеляційного суду письмову заяву про розгляд справи в їх відсутність (а.с. 191).

В судове засідання Донецького апеляційного суду 15.02.2022 року третя особа - ОСОБА_4 не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до статті 130 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період з 26 жовтня 1963 року по 18 березня 2015 року перебували в офіційно оформленому шлюбі, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

Від спільного життя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають двох дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_1 .

Шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірваний 18 березня 2015 року.

Між сторонами укладено договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , посвідченого 14.01.2014 року державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С., реєстровий № 1-34, номер запису про право власності: 4238782 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.п. 2.1 та 2.2 договору зазначено, що продавці отримали гроші за продаж спірної квартири, та розрахунок з ними проведений у повному обсязі.

У пункті 4.6. Договору зазначено: «Прийняття Покупцем від Продавців ключів від квартири свідчить про те, що передача речі відбулась. В присутності нотаріуса Продавці передали Покупцю ключі. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу квартири Покупцю».

Зазначена умова договору, власноруч підписаного позивачем ОСОБА_1 спростовує твердження позивача про фіктивність укладеного правочину в 1/2 частині.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, зокрема, викладені у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 757/12646/16-ц (провадження № 61 - 6360св18), є безпідставними, оскільки у вказаній постанові інші обставини справи, мова йде про договір дарування, а не про договір купівлі-продажу.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що в оскаржуваному рішенні суду судом не було взято до уваги доводи позивача про те, що всі сторони цього договору купівлі-продажу квартири є родичами (близькими особами), при цьому істинним наміром укладення цього договору було уникнення майбутнього поділу квартири між позивачем та третьою особою ОСОБА_9 , а не перехід права власності до його батьків, при укладенні договору позивач і його батько ОСОБА_2 не мали реального наміру здійснювати купівлю-продаж його ? частки квартири, а передача квартири від нього та його колишньої дружини до батька ОСОБА_2 була формальною, направленою на перехід права власності від нього та дружини до нього та батька, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Як вбачається із частини 4 вказаної вище статті, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовував позовні вимоги посилаючись на те, що оспорюваний ним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 14 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є фіктивним, оскільки сторони уклали його без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювалися, виключно для бажання уникнути майнових спорів із колишньою дружиною ОСОБА_9 .

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Для визнання правочину фіктивним, суди повинні встановити наявність умислу в сторін правочину на невиконання зобов`язань за укладеним договором чи існування інших цілей, ніж ті, що передбачені правочином, тобто, необхідно встановити наявність умислу як у продавців ОСОБА_9 , ОСОБА_1 так і у покупця ОСОБА_2 .

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 758/16083/17, провадження № 61 - 18709св20.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Як вбачається із пункту 2.1 договору купівлі-продажу квартири від 14.01.2014 року, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 54915,00 грн., які отримані Продавцями від Покупця до оформлення цього договору. Згідно з пунктом 2.2. вказаного вище договору, сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір купівлі-продажу квартири від 14.01.2014 року відбувався на законних підставах, з договору купівлі-продажу квартири вбачається, що сторонами проведено взаєморозрахунок за дану квартиру до укладання даного правочину, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 листопада 2021 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 15 лютого 2022 року

Суддя О.Д.Канурна