ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1992/21 Номер провадження 22-ц/814/360/22Головуючий у 1-й інстанції Клименко С.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Бутенко С. Б.

суддів: Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

розглянула в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 листопада 2021 року у складі судді Клименко С. М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», треті особи: Вища рада правосуддя, Міністерство охорони здоров`я України про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до ТОВ «Полтаваенергозбут», у якому просить суд визнати незаконними попередження про відключення електропостачання № 769 202110 від 28 жовтня 2021 року, як складеного шляхом умисного внесення відповідачем завідомо недостовірної інформації щодо заборгованості без права встановлювати розмір заборгованості та шляхом порушення 9.1.7 ПРРЕЕ, та шляхом порушення права позивача бути присутнім під час приймання рішення щодо визначення чи є у нього заборгованість, чи є заборгованість у відповідача перед ОСОБА_1 через протиправне привласнення компенсаційних коштів, що належать по праву позивачу; зобов`язати відповідача припинити дію, яка порушує право позивача, а саме щодо виставляння Кременчуцьким ЦОС ТОВ «Полтаваобленерго» розміру заборгованості без виключно належних доказів заборгованості, що визначаються Верховним Судом та без його присутності; визнати масове та довготривале порушення карантину в Кременчуцькому ЦОС ТОВ «Полтаваобленерго» - небезпечним для жителів м. Кременчука та Кременчуцького району Полтавської області; зобов`язати ТОВ «Полтаваобленерго» припинити дії, які порушують право позивача на безпечні умови життя, шляхом заборони діяльності ТОВ «Полтаваобленерго» на території Полтавської області, як захисну та упереджувальну дію, яка можливо зменшить поширення коронавірусної хвороби, на яку через масове та довготривале порушення у ТОВ «Полтаваобленерго» карантинних заходів можуть захворіти споживачі м. Кременчука та Кременчуцького району.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є споживачем послуг електропостачання, що надаються відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 , де постійно проживає позивач.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Полтаваенергозбут», треті особи: Вища рада правосуддя, Міністерство охорони здоров`я України про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Полтави.

В апеляційній скарзі посилаючись на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі та неналежним чином дослідив фактичні обставини та правові підстави, якими обґрунтовані заявлені ним позовні вимоги та помилково направив зазначену цивільну справу до Ленінського районного суду м. Полтави за територіальною підсудністю, позивач просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до Кременчуцького районного суду Полтавської області.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 свій відзив подав представник ТОВ «Полтаваенергозбут», який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали районного суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (пункти 3,4 частини першої статті 379 ЦПК України).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що із дотриманням вимог статті 175 ЦПК України позивач не навів у позовній заяві обґрунтування порушення його прав згідно норм Закону України «Про захист прав споживачів» та підтвердження того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються цим Законом, відтак, на спірні правовідносини поширюються правила загальної підсудності справ за місцезнаходженням відповідача - у АДРЕСА_2 , що є юрисдикцією Ленінського районного суду міста Полтави.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може та вважає, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку із порушенням місцевим судом норм матеріального та процесуального права з направленням справи до Кременчуцького районного суду Полтавської області для продовження розгляду.

У параграфі 3 глави 2 розділу 1 ЦПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ, зокрема, встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача (стаття 27), підсудності справ за вибором позивача (стаття 28), правила виключної підсудності (стаття 30), підсудності справ, у яких однією зі сторін є суд або суддя (стаття 26).

Статтею 31 ЦПК України встановлено, що суд передає справи на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу (частина перша статті 31 ЦПК).

Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду (частина друга статті 31 ЦПК).

Відповідно до загальних правил, встановлених статтею 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Правила альтернативної підсудності (стаття 28 ЦПК України) надають позивачеві право вибору підсудності справ певної категорії, зокрема, згідно частини п`ятої статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року N 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» судам роз`яснено, що споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності.

Відповідно до роз`яснення, яке надано судам у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Цим Законом у статті 1 пункти 3, 17, 22 визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, виконавцем - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги, послугою - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (статті 1, 5) послуги з постачання та розподілу електричної енергії належать до комунальних послуг, що надаються суб`єктом господарювання індивідуальному чи колективному споживачеві з метою забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Зі змісту заявлених ОСОБА_1 позовних вимог вбачається, що спір між сторонами виник у процесі надання відповідачем послуг з постачання та розподілу електричної енергії у помешкання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , їх кількості та вартості, з якою не погоджується позивач, який є споживачем таких послуг у розумінні наведених правових норм, тому висновки Кременчуцького районного суду Полтавської області, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місце проживання позивача, про непідсудність справи цьому суду не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи.

Відповідно до вимог статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ вважають здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій та пунктах 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України передбачено, що в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Таким чином, позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

У статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено завдання суду при здійсненні правосуддя та вказано, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, тому не зазначення у позовній заяві позивачем відповідного правового обґрунтування спірних правовідносин та посилання на норми Закону України «Про захист прав споживачів» не свідчить про відсутність таких правовідносин між сторонами. Неправильна кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

З урахуванням вищенаведеного та беручи до уваги, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом щодо захисту його прав як споживача житлово-комунальних послуг, відповідно до частини п`ятої статті 28 ЦПК України подав даний позов до місцевого суду за місцем свого проживання, відтак, Кременчуцький районний суд Полтавської області дійшов передчасного висновку про наявність підстав для передачі справи до іншого суду.

За наведених обставин, оскільки позивач при пред`явленні позову скористався своїм правом вибору підсудності справи, дотримавшись при цьому правил територіальної підсудності за місцем свого проживання, суд помилково вирішив питання про передачу даної справи на розгляд Ленінському районному суду м. Полтави згідно правил загальної підсудності, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до Кременчуцького районного суду Полтавської області для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 листопада 2021 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», треті особи: Вища рада правосуддя, Міністерство охорони здоров`я України про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії направити до Кременчуцького районного суду Полтавської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С. Б. Бутенко

Судді: О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна