ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року

м. Харків

Справа № 623/4323/19

Провадження № 22-ц/818/435/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря Антонович А.А.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 березня 2021 року, у складі судді Бєссонової Т.Д.,

установив :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом після уточнення якого просив визнати неправомірною бездіяльність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по невиконанню цивільного зобов`язання за вчиненим 22 березня 2010 року між ними (як покупцями) та ОСОБА_1 (як продавцем) правочином у формі усного договору купівлі-продажу автомобіля марки MERCEDES-BENZ Vito 1999 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого за реєстрованого Лозівським МРЕВ УДАІ УМВС України в Харківській області, 20.12.2006 року стосовно зняття зазначеного автомобіля з реєстрації в Територіальному сервісному центрі 6348 Генерального сервісного центру МВС в Харківській області. Встановити факт вибуття із володіння, користування та розпорядження ОСОБА_1 транспортного засобу - автомобіля марки MERCEDES-BENZ Vito 1999 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 . реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого та зареєстрованого Лозівським МРЕВ У ДА І У1УІВС України в Харківській області, 20.12.2006 року, з 22 березня 2010 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належав автомобіль марки MERCEDES-BENZ Vito 1999 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 виданого та зареєстрованого Лозівським МРЕВ УДАІ УМВС України в Харківській області. 20.12.2006 року. 22 березня 2010 року ОСОБА_1 продав вищевказаний автомобіль ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . На підтвердження цього між ОСОБА_1 та відповідачами був укладений письмовий договір з умовою подальшого посвідчення договору купівлі-продажу та переоформлення транспортного засобу. Для надання відповідачам можливості реєстрації автомобіля за місцем їх проживання 22 березня 2010 року ОСОБА_1 надав їм довіреність, якою уповноважив управляти і розпоряджатися (продавати, обміняти, здавати в оренду, укладати договори позички, страхування, застави тощо) належний ОСОБА_1 автомобіль. Крім того, за усною домовленістю обов`язок зняття автомобіля з реєстрації було покладено на відповідачів протягом одного року від дати передачі автомобіля. Однак відповідачі в зазначений строк в зазначений строк свій обов`язок не виконали. З моменту укладення вищевказаного договору ОСОБА_1 вважав припиненим своє право власності на автомобіль, тому при поданні декларації про майно, доход, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2016-2018 роки не відобразив його як об`єкт, що належить йому на праві приватної власності. Оскільки автомобіль фактично вибув з володіння, користування та розпорядження позивача 22 березня 2010 року, коли останній отримав кошти за його продаж позивач просив встановити цей факт оскільки він має для нього юридичне значення. А саме, від встановлення зазначеного факту залежить правомірність надання йому від держави допомоги та субсидій з 22.03.2010 року. Самостійно зняти з реєстрації транспортний засіб ОСОБА_1 не має можливості, оскільки таке зняття з реєстрації передбачає пред`явлення транспортного засобу для огляду, що не може зробити ОСОБА_1 оскільки даного транспортного засобу в нього немає з 22.03.2010 року.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та позовні вимоги задовольнити. Вважає, що факт вибуття транспортного засобу з його володіння, користування та розпорядження є доведеним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Судова колегія погоджується в висновком суду першої інстанції.

Зі змісту копії довіреності від 22.10.2010 вбачається, що власник автомобіля ОСОБА_1 уповноважував ОСОБА_2 або ОСОБА_3 керувати та розпоряджатися (продати, обміняти, здавати в оренду, укладати договори позички, страхування, застави тощо)для цього надав право вчиняти правочини, пов`язані із розпорядженням належним йому автомобілем (MERCEDES-BENZ Vito.1999 року випуску), тобто надав повноваження на вчинення дій від його імені, довіреність видана строком до 22 березня 2020 року.(а.с.9)

Згідно копії довіреності від 06.10.2012 року посвідченої приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистовим С. Ю. та зареєстрованої в реєстрі за № 8527 ОСОБА_2 який діє від імені ОСОБА_1 уповноважував ОСОБА_4 , ОСОБА_5 експлуатувати та розпоряджатися належним ОСОБА_1 автомобілем MERCEDES-BENZ Vito. 1999 року випуску білого кольору шасі № НОМЕР_1 , тобто надав повноваження лише на вчинення дій від імені ОСОБА_1 , довіреність видана без права передоручення строком на 3 роки тобто до 06.10.2015 року. (а.с. 35).

Згідно показань допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 позивач продав належний йому автомобілем MERCEDES-BENZ Vito. 1999 року випуску білого кольору ОСОБА_2 ОСОБА_9 по генеральній довіреності. Покупець обіцяв зняти машину з реєстрації. Автомобіль продали за 8000 доларів США + 3000 доларів США завдаток отримали гроші у нотаріуса. ОСОБА_2 були передані документи на авто та довіреність та автомобіль. Після цього авто не бачили. Покупець проживав в м. Ізюм.

За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму грошей.

Відповідно до п. п. 2,7,8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою КМ України від 07 вересня 1998 року № 1388 з наступними змінами ( далі - «Порядок державної реєстрації...») передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

Суд правильно встановив характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами та застосував до них норми матеріального права, що їх регулюють.

Згідно із ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Однак, п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі.

У порядку ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації.

Право власності на автомобіль підлягає державній реєстрації і настає з моменту його реєстрації в органах МВС.

Надані довіреності як докази вибуття з володіння спірного автомобіля у ОСОБА_1 не можуть слугувати доказом законного придбання відповідачами автомобіля у власність, оскільки вищевказаних вимог чинного законодавства сторонами додержано не було, а, отже, і правочин не може вважатися вчиненим. Оскільки перехід права власності до відповідачів не відбувся, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність порушення прав ОСОБА_1 та відповідно відсутність підстав для визнання неправомірної бездіяльності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги довідки сервісних центрів МВС які підтвердили, що відповідач ОСОБА_2 самостійно знімав з обліку транспортний засіб і після цього знову ставив його на нього на облік, як переобладнаний, про що він навіть і не знав позивач, хоча довіреність від 22.03.2010 року не передбачала права вчинення відповідачами зазначених дій. Після переобладнання транспортний засіб отримав нові державні номерні знаки та нове свідоцтво про право власності з іншими серією та номером, видане на ім`я позивача, що підтверджує, що ОСОБА_2 в повній мірі володів користувався та розпоряджався транспортним засобом.

Згідно відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області від 01.10.2020 року на звернення ОСОБА_1 останньому повідомлено, що ним особисто 22 березня 2010 оформлено нотаріально посвідчену довіреність на право громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 керувати та розпоряджатися автомобілем MERCEDES-BENZ VITO, 1999 року випуску, кузов НОМЕР_4 . Для цього їм надано право відчужувати, переобладнати та здійснювати та тому подібні дії. Довіреність видана строком до 22.03.2020 року і була дійсною під час оформлення договору купівлі-продажу 6344/2020/1987773. 14.03.2020 року на підставі нотаріальної довіреності ВММ510243 від 22.03.2010 року посвідченої приватним нотаріусом Курявською О.О. ОСОБА_2 , у присутності адміністратора ТСЦ№6348 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області оформлено договір купівлі- продажу 6344/2020/1987773, згідно якого власником вище наданого транспортного засобу став громадянин ОСОБА_5 . З огляду на вище наведене, на теперішній час встановлено, що в діях співробітників ТСЦ№6348 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області немає порушень діючого законодавства.

З огляду на зазначене суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини у справі та надав їм належну оцінку. Висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову є законним та обґрунтованим.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 березня 2021 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 21 лютого 2022 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук