Ухвала

21 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 755/13736/20

провадження № 61-622ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року та касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання права власності в порядку спадкування.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року залишено без змін.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 100,00 грн.

11 січня 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року.

11 січня 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2022 року касаційні скарги залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 21 січня 2022 року ці недоліки було усунуто, зокрема подано уточнені касаційні скарги, у яких ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2021 року, постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а також скасувати додаткову постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, яка подана на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, ОСОБА_1 однією з підстав касаційного оскарження судового рішення зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 280/4/18.

У касаційній скарзі, яка подана на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, ОСОБА_1 однією з підстав касаційного оскарження судового рішення зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 24 грудня 2021 року у справі № 727/1885/14; від 29 грудня 2021 року у справі № 914/708/21; від 14 грудня 2021 року у справі № 717/660/19; від 08 грудня 2021 року у справі № 533/1134/17.

Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Оскаржені постанова та додаткова постанову Київського апеляційного суду ухвалено 07 грудня 2021 року. Постанови Верховного Суду: від 19 січня 2022 року у справі № 280/4/18; від 24 грудня 2021 року у справі № 727/1885/14; від 29 грудня 2021 року у справі № 914/708/21; від 14 грудня 2021 року у справі № 717/660/19; від 08 грудня 2021 року у справі № 533/1134/17, на які посилається у касаційній скарзі ОСОБА_1 , ухвалено та оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень після ухвалення оскарженого судового рішення. Тому посилання на указані постанови Верховного Суду не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року в частині посилання у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 280/4/18 повернути.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року в частині посилання у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду: від 24 грудня 2021 року у справі № 727/1885/14; від 29 грудня 2021 року у справі № 914/708/21; від 14 грудня 2021 року у справі № 717/660/19; від 08 грудня 2021 року у справі № 533/1134/17 повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат