ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 644/3908/21

провадження № 22ц/818/2116/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,

імена (найменування) сторін:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни - представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2021 року в складі судді Бабенка Ю.П.,

у с т а н о в и в:

В квітні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Дашко Володимира Миколайовича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 24 жовтня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 3 200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Умови кредитного договору відповідачка не виконала, допустила заборгованість, яка станом на 13 квітня 2021 року склала суму в загальному розмірі 26 310,57 грн (заборгованість за тілом кредиту - 25 518,38 грн, у тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту - 25 518,38 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 792,19 грн), яку позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь.

01 вересня 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому просила залишити позов без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що Анкета-заява не містить даних про умови кредитування, а позивач неодноразово в односторонньому порядку змінював умови кредитування, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви. Зазначає, що вона за період з 20 червня 2015 року по 19 березня 2021 року здійснила платежі на погашення заборгованості за кредитом на загальну суму 524 888,42 грн, а станом на 15 квітня 2021 року - в розмірі 563 466,19 грн, що з урахуванням отриманих кредитних коштів в розмірі 506 839,33 грн становить переплату та свідчить про відсутність заборгованості за кредитом. При цьому списання відсотків позивачем здійснювалось за рахунок кредиту, що не узгоджувалось сторонами в письмовому виді.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2021 року позов АТ «КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості.

Суд першої інстанції вважав, що позивач не довів факт укладення між сторонами кредитного договору, оскільки єдиним документом з підписом відповідачки є Анкета-заява, яка не містить будь-яких даних про умови кредитування.

Отримані та використані позичальницею кошти, згоду на отримання яких вона надала в Анкеті-заяві, ОСОБА_1 повернула в розмірі, що перевищує суму заборгованості за кредитом.

22 листопада 2021 року Крилова Олена Леонідівна - представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки банк надав ОСОБА_1 кредит, а відповідачка його не повернула. Зазначає, що 24 жовтня 2011 року відповідачкою була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій сторони узгодили істотні умови кредитування, зокрема порядок нарахування процентів та сплати штрафних санкцій. Оскільки відповідачка погодилася з умовами кредитування у письмовому вигляді, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором 24 жовтня 2011 року є помилковим.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 24 жовтня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 3 200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а. с. 17).

До позовної заяви позивачем разом з іншими документами надано копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку з зазначенням, що дані умови розміщені на офіційному веб-сайті.

ОСОБА_1 згідно з кредитним договором від 24 жовтня 2011 року отримала кредитні картки за номерами № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня - березень 2023 року.

Отримання та користування перевипущеними картками підтверджується випискою по рахунку, в якій відображено як зняття кредитних коштів, так і погашення.

Предметом позову у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 26 310,57 грн (заборгованість за тілом кредиту - 25 518,38 грн, у тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту - 25 518,38 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 792,19 грн).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Із розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що відповідачкою було витрачено коштів за отриманими картками за період з червня 2015 року по квітень 2021 року на загальну суму 503 974,30 грн, а внесено на погашення заборгованості 528 924,84 грн.

Анкета-заява від 24 жовтня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків.

Разом з тим, позивач, обгрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 жовтня 2011 року, посилався на Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачкою.

Указаною довідкою, з умовами якої погодилася відповідачка, передбачена базова процентна ставка в місяць - 2,5% на місяць, що дорівнює 30,00% річних, розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості). Тобто сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами саме в розмірі 2,5% на місяць.

Із письмових пояснень, наданих Полфьоровою Яною Володимирівною - представником АТ КБ «ПриватБанк» суду апеляційної інстанції, вбачається, що заборгованість за простроченими відсотками з урахуванням процентної ставки в місяць - 2,5% на місяць, що дорівнює 30,00% річних, 0,083% на день, станом 13 квітня 2021 року складає суму в розмірі 275,34 грн.

Тобто, заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2011 року складає суму в загальному розмірі 25 793,72 грн (заборгованість за тілом кредиту - 25 518,38 грн, у тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту - 25 518,38 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 275,34 грн),

Між тим, проценти за користування кредитним коштами нараховувались банком починаючи з березня 2016 року за іншою ставкою, а саме - 2,90%, 3,60%, 3,50%, 3,40%, яка сторонами не узгоджувалась в письмовому виді. При цьому частину із сплачених коштів позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків.

Оскільки указана довідка, з умовами якої погодилася відповідачка, містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків за ставкою 2,5% на місяць, що дорівнює 30,00% річних, 0,083% на день, правові підстави для покладення на відповідачку обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками в іншому розмірі відсутні, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19).

Оскільки за період з червня 2015 року по квітень 2021 року ОСОБА_1 було витрачено коштів за отриманими картками на загальну суму 503 974,30 грн та сплачена заборгованість в загальному розмірі 528 924,84 грн, що значно перевищує заявлену банком у позові суму заборгованості за наданим кредитом, правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 24 жовтня 2011 року в загальному розмірі 25 793,72 грн (заборгованість за тілом кредиту - 25 518,38 грн, у тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту - 25 518,38 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 275,34 грн) відсутні.

За таких обставин відсутні підстави для залишення позову без задоволення з огляду на те, що Анкета-заява не містить будь-яких даних про умови кредитування, а отримані та використані позичальницею кошти, згоду на отримання яких надала ОСОБА_1 в Анкеті-заяві, позивачка повернула в розмірі, що перевищує суму заборгованості за кредитом.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції підлягає зміні в редакції цієї постанови.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в редакції цієї постанови, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни - представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2021 року змінити в мотивувальній частині в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

О.Ю.Тичкова