ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м.Суми

Справа №584/641/21

Номер провадження 22-ц/816/296/22, 22-ц/816/311/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Манько Катерини Володимирівни,

представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Путивльські відомості» - адвоката Брухна Валентина Сергійовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Манько Катериною Володимирівною, на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 11 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Данік Я.І. у м. Путивль Сумської області, повне рішення складено 22 листопада 2021 року, та

на додаткове рішення Путивльського районного суду Сумської області від 02 грудня 2021 року, ухвалене у складі судді Данік Я.І. у м. Путивль Сумської області,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Путивльські відомості» про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, свої вимоги мотивувала тим, що ТОВ «Редакція газети «Путивльські відомості» у черговому випуску громадянсько-політичної газети «Путивльські відомості» №19 (10170) від 7 травня 2021 року опублікувало статтю «На сесії міськради розглянули скаргу з етики депутата».

На думку позивача, інформація в указаній статті є неправдивою, провокуючою, надуманою, вона просить визнати недостовірною інформацію, викладену у статті «На сесії міськради розглянули скаргу з етики депутата» випуск №19 (10170) від 7 травня 2021 року, а також зобов`язати ТОВ «Редакція газети «Путивльські відомості» спростувати недостовірну інформацію, викладену у статті «На сесії міськради розглянули скаргу з етики депутата» випуск №19 (10170) від 7 травня 2021 року, а саме - вислів «Одна з відвідувачів брала інтерв`ю у мого сусіда і розказувала, що я її домагаюсь, прошу, щоб вона стала моєю дружиною», шляхом публікації в громадсько-політичній газеті «Путивльські відомості» виправдувальної статті з цитуванням резолютивної частини рішення суду, яким задоволено (в тому числі частково) даний позов, протягом десяти календарних днів з моменту набрання таким рішенням суду чинності.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 11 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовлено. Додатковим рішенням суду від 02 грудня 2021 року задоволена заява ТОВ «Редакція газети «Путивльські відомості» про ухвалення додаткового рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Редакція газети «Путивльські відомості» 7500 грн витрат на правничу допомогу.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та додаткове рішення з підстав порушення судом норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що позивачка пред`явила позов саме до товариства, як до засобу масової інформації, який оприлюднив інформацію не переконавшись у її об`єктивності та достовірності, чим порушив вимоги пункту 2 частини 3 статі 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», відповідно до якого журналіст зобов`язаний подавати для публікації об`єктивну і достовірну інформацію. Також суд не звернув уваги на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі 753/338/19. Суд не дослідив, чи виконав відповідач свій обов`язок з перевірки об`єктивності та достовірності розповсюдженої інформації. Заявниця також звертає увагу, що за наслідками перегляду рішення суду розподіл судових витрат може бути змінений, а тому додаткове рішення також підлягає скасуванню.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Редакція газети «Путивльські відомості» заперечило проти її задоволення, вважає, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, оскільки позивачка не довела підстав заявленого нею позову, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Манько К.В., яка підтримала доводи апеляції скарги, пояснення представника ТОВ «Редакція газети «Путивльські відомості» - адвоката Брухна В.С., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що у газеті «Путивльські відомості» №19 (10170) від 07 травня 2021 року опубліковано статтю під назвою «На сесії міськради розглянули скаргу з етики депутата», в якій повідомляється про те, що від мешканця села Червоний Кут Сумського району до Путивльської міської ради надійшла скарга на неетичну поведінку щодо нього з боку депутата Путивльської міської ради ОСОБА_2 , та наведено цитату з цієї скарги, яка містить вислів наступного змісту: «Одна з відвідувачів брала інтерв`ю у мого сусіда і розказувала, що я її домагаюсь, прошу, щоб вона стала моєю дружиною» (а.с.11).

На адвокатський запит адвоката Брухна В.С. №2906 від 29 червня 2021 року було надано копію скарги ОСОБА_3 на ім`я голови Путивльської міської ради Гаврильчука К. на бездіяльність посадової особи, зареєстрованої виконкомом Путивльської міської ради 24 березня 2021 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 просить допомогти в усуненні порушення його прав на доступ до запитуваної ним інформації від Путивльського фахового коледжу Сумського НАУ щодо затвердженого штатного розпису навчального закладу станом на 01 січня 2020 року та розмірів посадових окладів, надбавок, премій та компенсацій, нарахованих директору, заступникам директора, керівникам відділів та відділень Путивльського фахового коледжу Сумського НАУ у грудні 2020 року, а також - здійснити депутатам Путивльської міської ради контроль за забезпеченням належного доступу до запитуваної публічної інформації (а.с.22-26).

Судом також досліджено зміст скарги ОСОБА_3 , адресованої Голові Путивльської міської ради Гаврильчуку К., яка надійшла до виконкому 21 квітня 2021 року та серед іншого містить наступний текст: «Одна з відвідувачів брала інтерв`ю у мого сусіда і розказувала, що я її домагаюсь, прошу, щоб вона стала моєю дружиною. Я одружений чоловік. Воно мені не треба. До речі, як стало мені відомо із соціальної мережі «Фейсбук» - це ОСОБА_4 , депутат Путивльської міської ради, головою якої Ви являєтесь. Прошу Вас провести з громадянкою Бутовою бесіду щодо етики депутата» (а.с.44-48).

З дослідженого аудіозапису чергової сесії Путивльської міської ради №8, місцевим судом встановлено, що голова Путивльської міської ради Гаврильчук К.М. зачитав дослівно скаргу ОСОБА_3 щодо дотримання депутатської етики (а.с.16).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Редакція газети «Путивльські відомості», суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела факту розповсюдження відповідачем недостовірної інформації, оскільки у статті опубліковано новину про засідання сесії місцевої ради, яке дійсно мало місце, та про одне з питань, розглянутих на цьому засіданні, - щодо скарги ОСОБА_5 , що також мало місце, зміст скарги було оголошено міським головою, що підтверджується звукозаписом, дослідженим у судовому засіданні, обставин, викладених у цій скарзі заявниця не спростувала.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Частиною першою статті 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких лідерів.

Відповідно до ст.ст. 34, 40 Конституції України усі громадяни мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, то викладення у таких листах, заявах, скаргах відомостей особою, на думку якої, посадовими чи службовими особами цих органів при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України (Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року в справі № 8-рп/2003).

Позивач ОСОБА_1 є депутатом Путивльської міської ради - публічною особою, тому відкрита для критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою порівняно з іншими громадянами.

Стаття 10 Європейської Конвенції з прав людини захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу.

Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій.

Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес (див. рішення у справі «Сюрек проти Туреччини» (№ 1) [ВП], заява №26682/95, пункт 61, ECHR 1999-IV).

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 зазначила, що у випуску №19 (10170) від 07 травня 2021 року газети «Путивльські відомості» опублікована стаття під заголовком «На сесії міськради розглянули скаргу з етики депутата», яка містить неправдиву інформацію щодо заявниці наступного змісту: «Одна з відвідувачів брала інтерв`ю у мого сусіда і розказувала, що я її домагаюсь, прошу, щоб вона стала моєю дружиною».

Дослідивши публікацію в ході апеляційного перегляду, колегія суддів погоджується, що вона містить відомості інформаційного характеру про розгляд на засіданні міської ради скарги ОСОБА_3 , адресованої Голові Путивльської міської ради Гаврильчуку К. Зміст скарги стосується питання дотримання ОСОБА_1 депутатської етики. Під час засідання ради ОСОБА_6 зачитав зміст скарги ОСОБА_3 , який також був процитований у публікації газети «Путивльські відомості».

Тобто інформація, об`єктивно викладена у статті, повністю відповідала подіям, які відбувались на засіданні міської ради.

Редакція лише повідомила новину, засновану на промові міського голови, яка містила цитату зі скарги громадянин а.

За змістом статті 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази на спростування інформації, викладеної у скарзі, яку позивачка вважає недостовірною. Жодних позовних вимог до автора скарги позивачка не заявляла.

Повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (рішення ЄСПЛ у справі «Обсервер і Ґардіан проти Сполученого Королівства» від 26 листопада 1991 року). У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин (пункт 46 рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-Центр» проти України» заява № 16695/04 від 15 липня 2010 року, остаточне 15 жовтня 2010 року).

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_1 із ухваленим у справі судовим рішенням.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За відсутності підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції від 11 листопада 2021 року, правових підстав для зміни розподілу витрат на правничу допомогу, здійснених додатковим рішенням від 02 грудня 2021 року, колегія суддів також не встановила.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Манько Катериною Володимирівною, залишити без задоволення.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 11 листопада 2021 року та додаткове рішення Путивльського районного суду Сумської області від 02 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 22 лютого 2022 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Т. А. Левченко