ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1049/22 Справа № 202/4583/21 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 22 березня 2014 року рішенням загальних зборів кооперативу його було виключено з членів гаражного кооперативу. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року було визнано незаконним рішення загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» про виключення його зі списків членів гаражного кооперативу та скасовано протокол №1 від 22 березня 2014 року загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» в частині п. 6 розділу 2 протоколу про виключення його зі списків членів гаражного кооперативу. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року по справі №202/4169/17 було затверджено мирову угоду, за якою відповідач гарантує, що станом на 27 березня 2018 року відсутні перешкоди для доступу, користуванню та розпорядженню позивачем, який є членом ОК «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2», гаражними боксами ряд 3 № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 та ряд НОМЕР_4 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (ОК «АКГ «Лівобережний-2») та відповідач зобов`язався у подальшому не чинити перешкоди йому як члену ОК «Автогаражний кооператив Лівобережний-2» у доступі, користуванні і розпорядженні гаражними боксами. 06 жовтня 2018 року рішенням загальних зборів членів гаражного кооперативу оформленого протоколом №2 позивача повторно виключено з членства у кооперативі. Звертав увагу суду, що у відповідача відсутні документи, які підтверджують право користування земельною ділянкою, позбавляють позивача належним чином реалізувати право власності на свій гараж та на земельну ділянку під ним. Наголошував, що через надмірні хвилювання та постійні стреси у нього з`явилося прогресуюче захворювання у вигляді неоваскулярної некомпенсованої блючої глаукоми. Посадові особи гаражного кооперативу спричиняють йому значну моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях та негативних переживаннях від відповідних дій. Він вимушений витрачати велику кількість свого часу та докладати значних зусиль на звернення за захистом своїх прав.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2021 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 20 000 грн.; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що права позивача дійсно були порушені відповідачем, що підтверджується рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року. Позивач тривалий час був обмежений у своїх правах як член кооперативу, про що також свідчить звернення ОСОБА_1 до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у червні 2017 року з позовом до обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» про усунення перешкод користування майном, заборону вчиняти певні дії та стягнення моральної шкоди, та укладання в подальшому мирової угоди. Тому суд доходить висновку, що позивач зазнав моральної шкоди, оскільки зазначені протиправні дії відповідача призвели до вимушених змін у його життєвих стосунках, позивачу довелось докладати певні зусилля для відновлення становища, що існувало до порушення його прав. А тому районний суд вважав за необхідне визначити суму відшкодування моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 у розмірі 20 000 грн., яка відповідає вимогам розумності і справедливості.

В апеляційній скарзі обслуговуючий кооператив «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є членом обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2».

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу Автогаражний кооператив Лівобережний-2 про визнання незаконним рішення задоволено частково. Визнано незаконним рішення загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу Автогаражний кооператив Лівобережний-2 про виключення зі списків членів гаражного кооперативу ОСОБА_1 . Скасовано протокол № 1 від 22 березня 2014 року загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу Автогаражний кооператив Лівобережний-2, а саме в частині п.6 розділу 2 цього протоколу про виключення із списків членів гаражного кооперативу ОСОБА_1 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та Обслуговуючим кооперативом «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» за якою: відповідач гарантував, що станом на 27 березня 2018 року відсутні перешкоди для доступу, користуванню та розпорядженню позивачем, який є членом ОК «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2», гаражними боксами ряд 3 № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 та ряд НОМЕР_4 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (ОК «АКГ «Лівобережний-2»); відповідач зобов`язався у подальшому не чинити перешкоди ОСОБА_1 як члену ОК «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» у доступі, користуванні і розпорядженні гаражними боксами ряд 3 № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_5 № НОМЕР_6 та ряд НОМЕР_7 № НОМЕР_1 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (ОК «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2»); ОСОБА_1 відмовився від позовної вимоги про стягнення з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 55 000 грн.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням загальних зборів членів ОК "АГК "Лівобережний-2" від 06 жовтня 2018 року ОСОБА_1 виключено з членів кооперативу на підставі пункту 6.8 Статуту у зв`язку з несплатою членських внесків протягом більше двох років.

Згідно наданих копій листів відповідач ОК «АГК «Лівобережний-2» неодноразово направляв ОСОБА_1 вимогу щодо сплати заборгованості з членських внесків, однак жодних реквізитів для сплати заборгованості листи не містять.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що права позивача дійсно були порушені відповідачем, що підтверджується рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року. Позивач тривалий час був обмежений у своїх правах як член кооперативу, про що також свідчить звернення ОСОБА_1 до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у червні 2017 року з позовом до обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» про усунення перешкод користування майном, заборону вчиняти певні дії та стягнення моральної шкоди, та укладання в подальшому мирової угоди. Тому суд доходить висновку, що позивач зазнав моральної шкоди, оскільки зазначені протиправні дії відповідача призвели до вимушених змін у його життєвих стосунках, позивачу довелось докладати певні зусилля для відновлення становища, що існувало до порушення його прав. А тому районний суд вважав за необхідне визначити суму відшкодування моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 у розмірі 20 000 грн., яка відповідає вимогам розумності і справедливості.

Проте, колегія суддів частково не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що внаслідок дій посадових осіб відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях, він змушений велику кількість свого часу витрачати та докладати значних зусиль на звернення за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач у мировій угоді відмовився від позовної вимоги про стягнення з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 55 000 грн, а тому у суду не було правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки районний судом вірно встановлено, що права позивача дійсно були порушені відповідачем, а тому є підстави для стягнення моральної шкоди.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що права позивача дійсно були порушені відповідачем, що підтверджується рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року. Позивач тривалий час був обмежений у своїх правах як член кооперативу, про що також свідчить звернення ОСОБА_1 до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у червні 2017 року з позовом до обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» про усунення перешкод користування майном, заборону вчиняти певні дії та стягнення моральної шкоди, та укладання в подальшому мирової угоди.

Тому суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що позивач зазнав моральної шкоди, оскільки зазначені протиправні дії відповідача призвели до вимушених змін у його життєвих стосунках, позивачу довелось докладати певні зусилля для відновлення становища, що існувало до порушення його прав.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з визначеним судом розміру моральної шкоди.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги те, що права позивача дійсно були порушені відповідачем, а також те, що позивач тривалий час був обмежений у своїх правах як член кооперативу, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 20 000 грн до 3 000 грн., який є достатнім для відшкодування цих страждань.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2021 року змінити в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди, стягнутої з обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» на користь ОСОБА_1 , зменшивши її з 20 000 грн до 3 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко