Справа № 307/3199/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Готри Т.Ю., Кондора Р.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гоздо Валентин Валентинович, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2021 року ухвалене головуючою суддею Сойма М.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем шлюб укладено 12 липня 2013 року та зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 74.

Від даного шлюбу в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею, спору про її виховання немає. Сімейне життя з відповідачем не склалось, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Кожен з них має зовсім протилежні погляди на шлюб та сім`ю, в зв`язку з чим, між ними часто виникають непорозуміння та сварки, що в свою чергу призвело до стійкого розладу подружніх стосунків. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає недоцільним та неможливим, примирення не бажає, а тому, просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2021 року позов задоволено.

Шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 12 липня 2013 року та зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 74 - розірвати.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права. Вказує, що судом не було вжито достатніх заходів щодо примирення подружжя. При цьому не було враховано, що ухвала про примирення оскаржена до апеляційного суду, у зв`язку з чим у суду першої інстанції не було правових підстав для поновлення провадження в справі. Крім того відповідач перебував за кордоном та не мав об`єктивної можливості надати особисто пояснення та доводи щодо примирення.

Крім того судом не було перевірено належними доказами про дійсне прізвище відповідача.

Оскільки суд формально підійшов до вирішення вказаної справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 12 липня 2013 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 74 (а.с.3).

Від шлюбу у сторін народилася донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Подружнє життя між сторонами виявилося неможливим, внаслідок відсутності взаєморозуміння між ними, різних характерів, поглядів на сімейне життя. Між подружжям часто виникали непорозуміння, які закінчувались скандалами. У зв`язку з цим між ними втрачено взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. Примирення між ними неможливе, шлюб існує лише формально.

Вказане підтверджується небажанням ОСОБА_2 в подальшому перебувати в шлюбі з відповідачем, що остання підтвердила в суді першої інстанції.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, позов підлягає задоволенню.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогами ст. 112 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Доводи відповідача про те, що суд формально розглянув справу та не надав йому можливості висловити свої заперечення щодо розірвання шлюбу спростовуються наявним в матеріалах справи відзивом та представленням його інтересів представником ОСОБА_5 .

Посилання апелянта на те, що судом не надано достатнього строку для примирення між ним та позивачем є безпідставним, оскільки, судом було надано строк на примирення 1 місяць (жовтень 2021 року) та станом на час розгляду справи в суді першої інстанції (грудень 2021 року) пройшло ще майже два місяці, але сторони не примирилися.

Крім того слід зазначити, що на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції сторони не заявляли клопотань про надання ї строку для примирення, що свідчить про небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачем.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в суді апеляційної інстанції переглядалася ухвала суду про надання строку на примирення, а тому суд першої інстанції не мав права поновлювати провадження в справі, то такі є безпідставними, оскільки така ухвала, відповідно до вимог закону, оскаржувалася в частині зупинення провадження в справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не вказують на те, що судом прийнято рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без зміни, а сама апеляційна скарга відповідача без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, і доводи апеляційних скарг висновків місцевого суду не спростовують

Керуючись приписами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гоздо Валентин Валентинович, залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 18 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: