ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» лютого 2022 року

м. Харків

справа № 640/23414/18

провадження № 22ц/818/490/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А. В., Пилипчук Н. П.,

за участю секретарів Яковенко В.С., Черненко В.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2

відповідачка ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року в складі судді Бородіної Н.М.

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником 5/10 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 23 квітня 1986 року та заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2009 року. Фактично йому належить: частина житлового будинку літ «А-1» (приміщення: кухня 2-1 площею 10,1 кв м, житлова 2-2 площею 14,4 кв м, кухня 2-5 площею 12,1 кв м, коридор ІІ площею 11,2 кв м), житловий будинок літ «Ш-2», житловий будинок літ «В-1», житлова мансарда літ «Вм», тамбур літ «в1», «в2», прибудова літ «а6», «в», тамбур літ «в2», навіс літ «Я», сарай літ «Ц», «Ф», навіс літ «П», колодязь №13, огорожа № 3-5,9.

Власницею інших 5/10 частини є ОСОБА_3 , якій фактично належить: частина житлового будинку літ «А-1» (приміщення тамбур І площею 1,8 кв м, передпокій 1-1 площею 105 кв м, житлова 1-2 площею 14,1 кв м, кухня 1-3 площею 7,1 кв м, загальна 33,5 кв м, житлова 14,1 кв м), житловий будинок літ «Б-1» загальною площею 32,5 кв м, житловою 16,3 кв м, прибудови літ «а», «а1», «а6», «б», «в», ґанок літ «б1», тамбур літ «а2», льох літ «а2», льох літ «З», «К», вбиральні літ «С», «Ч», сараї літ «О», «Щ», літній душ літ «Є», огорожа № 7, 11, 12, колодязь № 6.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2010 року визначений порядок користування земельною ділянкою між ним та відповідачкою.

Вказав, що фактично у них з відповідачкою окремі житлові будинки та прибудови, виходи і виїзди. Відповідачка не має наміру щодо поділу майна в натурі, а йому необхідний такий поділ з метою отримання субсидії.

Просив виділити в натурі йому з відступом від 5/10 частин житлового будинку і надвірних будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи реєстрацію за ним споруд за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2009 року на підставі висновку будівельно-технічної експертизи № 20513 від 05 листопада 2019 року та у відповідності до фактичного користування та вимог нормативно-правових актів;

виділити в натурі йому наступні приміщення: частина житлового будинку літ «А-1» (приміщення: кухня 2-1 площею 10,1 кв м, житлова кімната 2-2 площею 14,4 кв м, кухня 2-5 площею 12,1 кв м, коридор II площею 11,2 кв м, загальна 47,8 кв м, житлова 14,4 кв м), житловий будинок літ «Ш-2» загальною 82,6 кв м, житловою 23,3 кв м, житловий будинок літ «В-1» загальною площею 66,4 кв м, житловою 30,4 кв м, в тому числі, житлова мансарда літ «Вм», тамбур літ «в1», «в2», прибудова літ «а6», «в», тамбур літ «в2», навіс літ «Я», сарай літ «Ц», «Ф», навіс літ «П», колодязь №13, огорожа № 3-5, 9 на підставі висновку будівельно-технічної експертизи № 20513 від 05 листопада 2019 року та у відповідності до фактичного користування та вимог нормативно-правових актів;

виділити в натурі ОСОБА_3 5/10 частини будинку АДРЕСА_1 наступні приміщення: частина житлового будинку літ «А-1» (приміщення тамбур І площею 1,8 кв м, передпокій 1-1 площею 10,5 кв м, житлова 1-2 площею 14,1 кв м, кухня 1-3 площею 7,1 кв м, загальна 33,5 кв м, житлова 14,1 кв м), житловий будинок літ «Б-1» загальною площею 32,5 кв м, житловою 16,3 кв м, прибудови літ «а», «а1», «а6», «б», «в», ганок літ «б1», тамбур літ «а2», льох літ «З», «К», вбиральні літ «С», «Ч», сараї літ «О», «Щ», літній душ літ «Э», огорожа № 7, 11, 12, колодязь №6;

припинити право спільної часткової власності його та ОСОБА_3 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;

стягнути з ОСОБА_3 на його користь судові витрати.

Під час розгляду справи позивачем подана заява, в якій він зазначив, що помилково у позові просив виділити відповідачці прибудови літ «а6», «в», вбиральню літ «Ч», зазначені приміщення просив виділити в натурі саме йому.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати частково та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити частково, а саме:

виділити в натурі йому з відступом від 5/10 частин житлового будинку і надвірних будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи реєстрацію за ним споруд за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2009 року на підставі висновку будівельно-технічної експертизи № 20513 від 05 листопада 2019 року та у відповідності до фактичного користування та вимог нормативно-правових актів;

виділити в натурі йому наступні приміщення: частина житлового будинку літ «А-1» (приміщення: кухня 2-1 площею 10,1 кв м, житлова кімната 2-2 площею 14,4 кв м, кухня 2-5 площею 12,1 кв м, коридор II площею 11,2 кв м, загальна 47,8 кв м, житлова 14,4 кв м), житловий будинок літ «Ш-2» загальною 82,6 кв м, житловою 23,3 кв м, житловий будинок літ «В-1» загальною площею 66,4 кв м, житловою 30,4 кв м, в тому числі, житлова мансарда літ «Вм», тамбур літ «в1», «в2», прибудова літ «а6», «в», тамбур літ «в2», сараю літ «Ф», вбиральню літ «Ч», огорожа № 3-5, 9 на підставі висновку будівельно-технічної експертизи № 20513 від 05 листопада 2019 року та у відповідності до фактичного користування та вимог нормативно-правових актів без врахування самочинних прибудов навіс літ «Я», навіс літ «П», колодязь № 13;

виділити в натурі ОСОБА_3 5/10 частини будинку АДРЕСА_1 наступні приміщення: частина житлового будинку літ «А-1» (приміщення тамбур І площею 1,8 кв м, передпокій 1-1 площею 10,5 кв м, житлова 1-2 площею 14,1 кв м, кухня 1-3 площею 7,1 кв м, загальна 33,5 кв м, житлова 14,1 кв м), житловий будинок літ «Б-1» загальною площею 32,5 кв м, житловою 16,3 кв м, прибудови літ «а», «а1», «а6», «б», «в», ганок літ «б1», тамбур літ «а2», льох літ «З», «К», вбиральні літ «С», «Ч», сараї літ «О», «Щ», літній душ літ «Э», огорожа № 7, 11, 12, колодязь №6 без врахування самочинних прибудов літ «а 2», літ «Щ», літ «Ю», літ «Є», колодязь 6;

припинити право спільної часткової власності його та ОСОБА_3 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;

стягнути з ОСОБА_3 на його користь судові витрати судовий збір у сумі 4009,00 грн та 6013,50 грн, витрати на правову допомогу у сумі 5000,00 грн, витрати на проведення судової експертизи 7850,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, зокрема, тому, що він фактично користується побудованими ним та членами його сім`ї спорудами. Відповідачка користується іншими будівлями і спорудами, проти його позову заперечень не надала, фактично підтвердивши наявність між ними домовленості щодо користування спільною власністю. Посилання суду на те, що ним порушений порядок будівництва прибудов та споруд, є помилковим, оскільки вони зведені на земельній ділянці, відведеній для цієї мети за згодою іншого співвласника, без порушень будівельних норм. Експерт дійшов висновку про можливість виділу часток домоволодіння. Суд помилково не врахував наявність документів щодо окремих об`єктів домоволодіння, які вважав самочинними. Відсутність документів на літні навіси, колодязь не є підставою для відмови у позові, адже ці об`єкти мають незначну площу, є допоміжними та узгоджені сторонами.

Відзивв на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

В суді апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що домоволодіння не може бути поділено в натурі у зв`язку з наявністю у його складі самочинного будівництва.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що власницею 5/10 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 січня 1995 року у справі №2-725/9 та свідоцтва про право на спадщину, виданого 15 березня 1988 року Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою за №1-1706 (а. с. 59 том 1, а. с. 151, 159 том 2).

Власником інших 5/10 частин зазначеного будинку є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 1986 року, за яким він придбав житловий будинок з надвірними будівлями, який складається з будинку літ «А-1» жилою площею 28,5 кв м, літ «Б-1» жилою площею 20,7 кв м, надвірних будівель - літня кухня літ «В» , сараї літ «Г, Д, Ж, И, М, О, Р, У», вбиральні літ «Е, С», льохи літ «З, К, Н», літня кухня літ «П», зливна яма літ «Т», альтанка літ «Х», огорожі і колодязь №1-7 (а. с. 6-7 том 1).

З договору вбачається, що у користування покупця ОСОБА_1 переходять приміщення 2-1 кухня розміром 10,0 кв м, 2-2 жила кімната жилою площею 14,4 кв м, в будинку літ «А-1» приміщення «Ш» сіни розміром 4,7 кв м, приміщення ІУ кладова розміром 1,90 кв м, сіни літ «а», тамбур літ «а1», ґанок літ «а3», літня кухня літ «В», вхід в літню кухню літ «В», ґанок літ «В1», сарай літ «Г», ґанок літ «Г-1» сараї літ «Ж, И, М, Д», льохи літ «К, Н», вбиральня літ «Е», ворота № 1 та паркани №№ 2, 3.

Рішенням виконкому районної ради народних депутатів від 20 січня 1989 року №14-2 затверджений акт прийняття в експлуатацію житлового будинку літ «В-1» житловою площею 19,7 кв м, який переобладнаний з літньої кухні та оформлено самочинно збудовані сіни літ «а5», прибудовані до житлового будинку літ «А-1» (а. с. 128 том 2).

З викопіювання з плану будівельного кварталу № 885 та поверхового плану на побудову літ «В-1» вбачається, що рішенням виконкому районної ради народних депутатів від 20 січня 1989 року №14-2 узаконено літ «а2», «а5», «В-1», «в» (а. с. 112, 113 том 2).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2009 року, в якому ухвалою суду від 18 листопада 2009 року виправлено описку, у справі №2-2243/09/03 визнано за ОСОБА_1 право власності на самовільно побудовані: житловий будинок літ «Ш-2» розміром 12,15 х 4,40 кв м; житлову мансарду літ «Вм» розміром 3,09 х 9,05 кв м, сіни літ «а6» розміром 6,56 х 1,87 кв м, сарай літ «Ф» розміром 3,0 х 7,15 кв м, сарай літ «Ц» розміром 2,83 х 2,50, приміщення № 4-2 площею 3,9 кв м, приміщення № 4-6 площею 5,9 кв м - переобладнані з житлових в службові, що призвело до збільшення житлової площі на 5,9 кв м приміщень, які розташовані по АДРЕСА_1 (а. с. 8, 9 том 1).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2010 року у справі № 2-1780/10/03 визначений порядок користування земельною ділянкою площею 917 кв м, яка знаходиться за зазначеною адресою між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в наступному порядку: співвласниця ОСОБА_3 фактично користується земельною ділянкою площею 505 кв м, що на 46,5 кв м більше, ніж їй припадає на ідеальну частку; співвласник ОСОБА_1 фактично користується земельною ділянкою площею 412 кв м, що на 46,5 кв м менше, ніж йому припадає на ідеальну частку; частину земельної ділянки площею 16,0 кв м слід визнати об`єктом загального користування співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а. с. 10-11 том 1).

З технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 30 серпня 2018 року вбачається, що до складу домоволодіння входять житлові будинки літ «А-1» загальною площею 81,3 кв м, житловою 28,5 кв м; літ «Б-1» загальною площею 32,5 кв м, житловою 16,3 кв м; літ «В-1» загальною площею 66,4 кв м, житловою 30,4 кв м; літ «Ш-2» загальною площею 82,6 кв м, житловою 23,3 кв м, а також житлова мансарда «Вм», прибудови «а, а1, а5, а6, б, в», ґанок «б1», тамбури «а2, в1, в2», льохи «З, К», вбиральні «С, Ч», сараї «О, Ф, Щ, Ц, Ю», літній душ «Є», навіси «П, Я», огорожа № 3-5, 7, 9, 11, 12, колодязі № 6 та № 13. У технічному паспорті міститься штамп «Збудовано самочинно» сарай «Ю» (а. с. 12-18 том 1).

В ході розгляду справи судом першої інстанції за клопотанням позивача проведена будівельно-технічна експертиза.

З висновку експертизи №20513 від 05 листопада 2019 року вбачається, що експертом визначено один варіант виділу в натурі часток співвласників, а саме:

ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_2 ) наступні приміщення:

житловий будинок літ «А-1» (приміщення 2-1, 2-2,) площею 24,5 кв м (10,1+14,4), вартістю 162018,5 грн (24,5*6613,0);

житловий будинок літ «В-1» (приміщення 4-1,4-2,4-3,4-5,4-6) площею 41,1 кв м (4,4+3,9+15,6+12,2+5,0), вартістю 129 859 грн (41,1*3159,6);

Надвірних будівель та споруд:

прибудова літ «а1» - 11 084 грн; прибудова літ «а5» - 20 584 грн; прибудова літ «в» - 86 234 грн; тамбур літ «в1» - 10 962 грн; тамбур літ «в2» - 12 789 грн; погреб літ «К» - 3561 грн; вбиральня літ «Ч» - 13 657 грн; навіс літ «Я» - 7283 грн; огорожа «№3» - 6549 грн; огорожа «№4» - 1134 грн; огорожа «№5» - 840 грн; ворота «№9» - 14 173 грн; вигрібна яма «Т» - 890 грн;

Всього на 5/10 частини домоволодіння співвласнику квартири АДРЕСА_2 виділяється будівель та споруд вартістю 481 617,5 грн, що менше покладеного на його ідеальну частку будинку на 67 588,5 грн.

Частка співвласника квартири АДРЕСА_2 складає 44/100 частки, замість його ідеальної частки 5/10.

ОСОБА_3 (квартира АДРЕСА_3 ):

житловий будинок літ «А-1» (приміщення 1-1,1-2) площею 24,6 кв м (10,5+14,1), вартістю 162679,8 грн (24,6*6613,0);

житловий будинок літ «Б-1» (приміщення 3-4,3-5) площею 16,3 кв м (6,7+9,6), вартістю 155350 грн (16,3*9530,67).

Надвірних будівель та споруд:

прибудова літ «а» - 32 886 грн; тамбур літ «а2» - 9500 грн; прибудова літ «б» - 59 926 грн; ґанок літ «б1» - 894 грн; погреб літ «З» - 9259 грн; погреб літ «Н» - 5698 грн; вбиральня літ «Л» - 7412 грн; вбиральня літ «С» - 13 657 грн; сарай літ «О» - 3128 грн; сарай літ «Щ» - 69006 грн; сарай літ «Ю» - 39060 грн; літній душ літ «Є» - 3924 грн; колодязь «№6» - 1916 грн; хвіртка «№7» - 670 грн; огорожа «№11» - 21461 грн; ворота «№12» - 20365 грн.

Всього на 5/10 частини домоволодіння співвласнику квартири АДРЕСА_3 виділяється будівель та споруд вартістю 616791,8 грн (162679,8 +155350+298762), що більше покладеного на його ідеальну частку будинку на 67 585,8 грн (616791,8 - 549206).

Частка співвласника квартири АДРЕСА_3 складає 56/100 (616791,8 /1098412), замість його ідеальної частки - 50/100 домоволодіння.

Разом з виділом приміщень житлових будинків та надвірних будівельом, співвласникам виділяються будівлі і споруди, що не входять до її складу та побудовані співвласниками особисто, а саме: ОСОБА_1 частка будівель та споруд, що виділяються за варіантом розподілу домоволодіння від всього складу домоволодіння, що існує на теперішній час, складає: 67/100 (481617,5+ «Ш-2» + «Вм» + «а6» + «Ф» + «Ц»)/1842510; ОСОБА_3 33/100 (616791,8)/1842510).

Допитаний під час судового розгляду судом першої інстанції експерт ОСОБА_4 підтвердив зазначені висновки експертизи. При цьому зазначив, що ним не встановлювалась грошова компенсація в разі виділу в натурі житлового будинку з надвірними будівлями за його запропонованим варіантом при відході від ідеальних часток співвласників. Самочинно збудовані споруди ним визначались з даних технічного паспорту за 2018 рік.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Таким чином, власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Наведе відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 березня 2020 року у справі № 336/7085/14-ц, провадження № 61-7436св19, від 17 червня 2020 року у справі № 396/47/17, провадження № 61-45932св18, від 03 березня 2021 року у справі № 295/451/16-ц, провадження № 61-19450св18.

Як встановлено судом ОСОБА_1 набув право власності на 5/10 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 1986 року, за яким він придбав будинок літ «А-1» житловою площею 28,5 кв м, будинок літ «Б-1» житловою площею 20,7 кв м, надвірні будівлі літню кухню літ «В», сараї літ «Г, Д, Ж, И, М, О, Р, У», вбиральні літ «Е, С», льохи літ «З, К, Н», літню кухню літ «П», зливну яму літ «Т», альтанку літ «Х», огорожі і колодязь №1-7.

У подальшому рішенням виконкому районної ради народних депутатів від 20 січня 1989 року №14-2 затверджений акт прийняття в експлуатацію житлового будинку літ «В-1» житловою площею 19,7 кв м, та оформлено самочинно збудовані сіни літ «а5», прибудовані до житлового будинку літ «А-1».

З викопіювання з плану будівельного кварталу № 885 та поверхового плану на побудову літ «В-1» вбачається, що рішенням виконкому районної ради народних депутатів від 20 січня 1989 року №14-2 узаконено літ «а2», «а5», «В-1», «в» (а. с. 112, 113 том 2).

Крім того, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2009 року, в якому ухвалою суду від 18 листопада 2009 року виправлено описку у справі №2-2243/09/03 визнано за ОСОБА_1 право власності на самовільно побудовані: житловий будинок літ «Ш-2» розміром 12,15 х 4,40 кв м; житлову мансарду літ «Вм» розміром 3,09 х 9,05 кв м, сіни літ «а6» розміром 6,56 х 1,87 кв м, сарай літ «Ф» розміром 3,0 х 7,15 кв м, сарай літ «Ц» розміром 2,83 х 2,50, приміщення № 4-2 площею 3,9 кв м, приміщення № 4-6 площею 5,9 кв м.

Однак, з технічного паспорту, виготовленого станом на 30 серпня 2018 року вбачається, що житлова площа будинку літ «Б-1» нині складає 16,3 кв м замість придбаної за договором 20,7 кв м; житлова площа будинку «В-1» складає 30,4 кв м замість затвердженої за рішенням виконкому 19,7 кв м; загальна площа будинку літ «Ш-2» - 82,6 кв м, житлова - 23,3 кв м, тоді як за рішенням суду визнано право власності на житловий будинок літ «Ш-2» розміром 12,15 х 4,40 кв м. Крім того, наявні тамбури літ «в1, в2», надвірні споруди - вбиральня літ «Ч», сараї літ «Щ», літ «Ю», літній душ літ «Э», навіси літ «П», «Я», огорожі №9, 11, 12, колодязь, на які відсутні правовстановлюючі документи.

Доказів того, що зазначені побудови та перебудови зроблені за наявності відповідних дозволів, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, матеріали справи не містять.

Установивши, що до складу спірного домоволодіння входять самочинно збудовані та не зареєстровані в установленому порядку об`єкти нерухомого майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Питання щодо поділу майна може розглядатися лише після визнання права власності на самочинні об`єкти будівництва згідно встановленого законом порядку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що він надав до суду всі правовстановлюючі документи, докази того, що він фактично користується побудованими ним та членами його сім`ї спорудами, що суд помилково не врахував наявність документів щодо окремих об`єктів домоволодіння, не можуть бути взяті до уваги, адже правовстановлюючих документів на зазначені вище споруди суду не надано. Договір купівлі-продажу від 23 квітня 1986 року, рішення виконкому районної ради народних депутатів від 20 січня 1989 року №14-2 та рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2009 року, на які посилався позивач, не є документами, що посвідчують його право власності на зазначені елементи домоволодіння та підтверджують правомірність їхньої побудови/перебудови. Фактичне користування побудовами не свідчить про наявність права власності на них.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що відповідачка користується іншими будівлями і спорудами, проти його позову не заперечувала, фактично підтвердивши наявність між ними домовленості щодо користування спільною власністю, не є підставою для задоволення його позову, адже сама по собі відсутність заперечень відповідачки проти поділу майна не спростовує того, що у складі домоволодіння наявні самочинні побудови.

Посилання позивача на те, що прибудови та споруди зведені на земельній ділянці, відведеній для цієї мети, та за згодою іншого співвласника, без порушень будівельних норм, не можуть бути взяті до уваги, адже відсутність дозволу на будівництво, проекту спричиняє визнання будівництва самочинним.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що експерт дійшов висновку про можливість виділу часток домоволодіння, висновків суду не спростовують, адже сама лише наявність технічної можливості поділу домоволодіння не свідчить про його правомірність.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що відсутність документів на літні навіси, колодязь не є підставою для відмови у позові, адже ці об`єкти мають незначну площу, є допоміжними та узгоджені сторонами, не можуть бути взяті до уваги, зважаючи на встановлення розбіжностей між даними правовстановлюючих документів та фактичним розміром площі житлових будинків літ «Б-1», «В-1», «Ш-2», що є основними елементами домоволодіння, та наявність надвірних споруд, на які відсутні правовстановлюючі документи.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

Н. П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.