КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2277/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Київ

Справа № 752/5762/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз» на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року, постановлену у складі судді Чередніченко Н.П., про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «АТАД К», Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Ентерпрайзіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни про скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права власності, визнання недійсним договорів, визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння,

встановив:

У березні 2021 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до його подання, в якій він просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на те, що він мав зареєструвати право власності на зазначену квартиру, оскільки, має всі необхідні документи, однак, із реєстру йому стало відомо про реєстрацію 04.01.2021 року права власності на квартиру за ТОВ «СП «АТАД К», а 13.02.2021 року - за ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз». ТОВ «СП «АТАД К», достовірно знаючи про наявність договорів купівлі-продажу майнових прав, в тому числі і за позивачем, та про наявність вимог останнього на спірну квартиру, здійснив відчуження спірного майна. Позивач вважає, що відчуження квартири в подальшому третім особам істотно ускладнить розгляд спору, затягне його, та може зробити неможливим виконання рішення суду про визнання права власності на квартиру та витребування її з незаконного володіння. З огляду на викладене, заявник просить забезпечити позов до його подання, шляхом накладення арешту на зазначену квартиру.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року заяву задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз», реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 000.

Не погоджуючись з ухвалою, директор ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз» - Гончаров Б.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на її необґрунтованість, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що власником спірного майна на момент звернення із заявою про забезпечення позову було ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз», основним видом діяльності якого є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Таким чином, накладення арешту на нерухоме майно апелянта безпосередньо перешкоджає господарській діяльності останнього та потенційно несе ризики збитків, які понесе відповідач-3 внаслідок необґрунтованого забезпечення позову. Крім того, судом першої інстанції не вирішено питання зустрічного забезпечення, всупереч наявних у матеріалах справи відомостей про те, що основним видом діяльності апелянта є надання в оренду власного майна, що свідчить про те, що відповідач-3 може понести збитки у зв`язку із заходом забезпечення позову.

Наголошує на тому, що заявлений позивачем спосіб забезпечення не є співмірним та адекватним заявленим позовним вимогам. Позивач порушує питання про визнання права власності та про витребування майна з чужого незаконного володіння та обґрунтовує необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно тим, що право власності на майно переходило до третіх осіб. Однак, позивач не надає пояснень, чому, ще у листопаді 2020 року, отримавши документи, достатні для реєстрації права власності за собою, не вчинив жодних дій, направлених на це. Відповідно, у позивача ніколи не виникало право власності на спірний об`єкт в силу положень абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України. Водночас, способи захисту, обрані позивачем (визнання права власності та витребування з чужого володіння) є взаємовиключними. Тому захід забезпечення позову, застосований судом першої інстанції, є безпідставним та таким, що порушує припис Постанови Пленуму ВСУ № 9 в частині обов`язку суду з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вказує, що позивач, заявляючи віндикаційну вимогу, не обґрунтовує на підставі чого у нього виникло право власності на спірний об`єкт і у чому полягає протиправність реєстрації права власності на спірний об`єкт за апелянтом. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження можливого відчуження спірного об`єкта третім особам та вчинення будь-яких дій, спрямованих на ускладнення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог, вказані побоювання позивача мають форму припущень та не знаходять свого обґрунтованого підтвердження. В заяві про забезпечення позову містяться лише загальні міркування та припущення позивача, не підтвердженні належними доказами, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Потенційна можливість вчинення апелянтом дій, про які зазначено у заяві, без наведення відповідного обґрунтування не є та не могло бути достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз» - Самойлова А.Ю. підтримала доводи апеляційної скарги та просила ухвалу суду скасувати.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилався на те, що заявник просить накласти арешт на нерухоме майно особи, яка може набути статус відповідача, та стороною заявника надано суду достатні докази на підтвердження того, що саме ця особа є власником квартири. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що предметом розгляду майбутнього позову буде визнання права власності та витребування майна, суд вважав, що вимоги заявника про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на квартиру є співмірними із заявленими в майбутньому позовними вимогами, та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї заяви, наклавши арешт на квартиру, оскільки вбачається ймовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку не задоволення судом заяви заявника.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

З виділених матеріалів справи вбачається, що у березні 2021 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до його подання, в якій він просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з цією заявою, ОСОБА_1 посилається на те, що ТОВ «СП «АТАД К» (забудовник) виступало замовником будівництва адміністративно-житлового будинку по АДРЕСА_2 . Будівництво вказаного об`єкту здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб шляхом продажу забудовником майнових прав на окремі індивідуально визначені об`єкти нерухомого майна (квартири, нежитлові приміщення), розміщені об`єкті будівництва.

02.04.2020 року між ОСОБА_1 , як покупцем, та ТОВ «СП «АТАД К», як продавцем, було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 01/02/04-20, згідно з яким позивач отримав право набути у власність після завершення будівництва квартиру АДРЕСА_3 , розташовану на 2 поверсі об`єкта будівництва загальною проектною площею 144,2 кв.м. План квартири був додатком № 1 до Договору №01/02/04-20. З метою виконання вказаного договору покупець сплатив забудовнику 2 400 930 грн., у тому числі ПДВ, що підтверджується квитанцією № 02-1086948/С від 02.04.2020 року. За результатами проведеної технічної інвентаризації технічні показники квартири АДРЕСА_3 повністю відповідають характеристикам квартири, що вказані в договорі №01/02/04-20. На підтвердження повного виконання покупцем зобов`язання щодо оплати майнових прав на квартиру забудовником 16 листопада 2020 року видано покупцю довідку про 100 % оплату майнових прав та довідку про набуття у власність майнових прав згідно з договором купівлі-продажу майнових прав №01/02/04-20 від 02 квітня 2020 року. В той же день, 16 листопада 2020 року, на виконання договору №01/02/04-20 компанія передала позивачу майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується актами приймання-передачі майнових прав та квартири.

Таким чином, позивачем було у повному обсязі оплачено майнові права на квартиру АДРЕСА_1 та вказані права були передані компанією позивачу. Згідно з Сертифікатом ДАБІ №IY16 від 05.11.2020 року адміністративно - житловий будинок по АДРЕСА_2 визнано готовим до експлуатації. Відповідно до Розпорядження Голосіївської РДА №613 від 24.12.2020 року новозбудованому будинку було присвоєно адресу: « АДРЕСА_2 ». Таким чином, саме позивач мав зареєструвати право власності на спірну квартиру.

Однак, 12.01.2021 року з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач з`ясував, що 04.01.2021 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було зареєстроване право власності за ТОВ «СП «АТАД К» на квартиру АДРЕСА_1 , майнові права на які належать позивачу. У зв`язку з чим позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на неї внаслідок незаконних дій державного реєстратора Сазонової О.М. та ТОВ «СП «АТАД К».

Також, 24 лютого 2021 року з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач з`ясував, що належна йому квартира була двічі відчужена і право власності на неї зареєстроване за ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз». Вказує, що ТОВ «СП «АТАД К», достовірно знаючи про наявність договору купівлі-продажу майнових прав з позивачем та про наявність вимог останнього на спірну квартиру, здійснив відчуження спірного майна на користь третіх осіб.

У зв`язку з викладеним вважає, що застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру є необхідним, оскільки в період з 13.02.2021 року по 18.02.2021 року вже двічі змінювалися власники вказаної квартири. Факт укладення договору купівлі-продажу квартири від 13.02.2021 року та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 18.02.2021 року між пов`язаними юридичними особами свідчить про фіктивність цих правочинів та про мету відповідачів уникнути витребування вказаної квартири позивачем. Вказані правочини були вчинені в період розгляду Міністерством юстиції України скарги про скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, що підтверджує недобросовісність дій відповідачів.

Таким чином, відчуження ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз» спірної квартири третій особі з одного боку істотно ускладнить розгляд спору та затягне строк його розгляду, а з іншого боку подальші відчуження спірного об`єкту нерухомого майна можуть зробити неможливим виконання рішення суду про визнання права власності на майнові права на квартиру, визнання права власності на квартиру за позивачем та витребування її з незаконного володіння у ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз».

З матеріалів справи вбачається, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №245817775 від 24.02.2021 року право власності на об`єкт житлової нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз».

Отже, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз», про що свідчить факт звернення ОСОБА_1 до суду з даною заявою та наявність у нього документів щодо придбання майнових прав на вказану квартиру.

Враховуючи те, що предметом спору є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , яка може бути відчужена до вирішення справи по суті, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернеться до суду, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на це нерухоме майно.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи предмет спору та характер спірних правовідносин, обраний вид забезпечення позову до його подання як накладення арешту на квартиру, що належить відповідачу, є співмірним із пред`явленими в майбутньому позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, перевіривши обставини, якими заявник обґрунтовував наявність підстав для забезпечення позову, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення цієї заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності заходу забезпечення позову із позовними вимогами, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом спору та позову фактично є оспорювання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз», яка може бути відчужена до вирішення цього спору по суті, а тому застосований судом спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно відповідає пред`явленим позовним вимогам.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на нерухоме майно ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз» безпосередньо перешкоджає його господарській діяльності, колегія суддів також відхиляє, оскільки товариством не надано відповідних доказів, які б підтверджували, що накладення арешту на квартиру, яка є предметом цього спору, буде перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування щодо застосування заходів зустрічного забезпечення позову відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обраний спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлювальної шкоди відповідачу, а також відсутні обставини, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, а тому немає підстав для зустрічного забезпечення позову.

Отже, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися майном до виконання рішення суду в разі задоволення позову, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Оскільки ТОВ «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз», як власник спірного нерухомого майна, що є предметом даного спору, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть в подальшому утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, колегія суддів вважає обґрунтованим припущення позивача, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а тому доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до заперечення обставин, викладених позивачем у заяві та безпідставності цього спору, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування постановленої ухвали, оскільки такі обставини підлягають дослідженню судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, яким буде надана належна правова оцінка у рішенні суду і такі не можуть бути підставою для відмови у задоволення заяви про забезпечення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки для забезпечення майбутнього збереження майна та його захисту, позивач звернувся із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення, а тому висновків суду не спростовують і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Веб-Дизайн Енд Софт Солюшнз» - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2022 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.