Провадження № 2/201/1230/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих сум житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива,

ВСТАНОВИВ:

15.12.2021р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Центрального управління соціального захисту населення ДМР до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих сум житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 20.01.2022р. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с.№30).

В обґрунтування позовних вимог начальник управління Кожемякіна О. посилалася на те, що на підставі заяви відповідачки від 09.11.2015р., рішенням суб`єкта владних повноважень від 08.12.2015р., останній за період з листопада 2015р. по жовтень 2016р. була призначена житлова субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива. У декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, була зазначена зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , одна особа - відповідачка ОСОБА_1 . В подальшому, житлова субсидія була автоматично перерахована відповідачці без її звернення на нові опалювальні та неопалювальні періоди. Кабінетом Міністрів України була винесена постанова «Про внесення змін до деяких постанову КМУ та визнання також, що втратила чинність, постанови КМУ від 28.12.2016р. № 1022» від 27.04.2018р. № 329 було встановлено, що з 01.05.2018р. призначення житлової субсидії здійснюється лише після подачі нових заяви і декларації, якщо у складі домогосподарства є особи, члени сім`ї яких не зареєстровані за адресою домогосподарства. При перевірці особової справи відповідачки було встановлено, що вона перебуває у шлюбі з 14.07.2012р., проте нею не були подані відомості про чоловіка, в результаті чого, їй надмірно виплатили житлову субсидію за період з травня 2018р. по січень 2019р. Начальник управління стягнути з відповідачки надмірно нараховану субсидію у розмірі 7 490грн. 62коп. разом із судовими витратами у розмірі 2 270грн.

01.02.2022р. в порядку ст. 178 ЦПК України представник відповідачки - адвокат Сергєєва М.Ш. (діє на підставі ордеру від 31.01.2022р. - а.с. №47) подала відзив на позов, де зазначила, що 09.11.2015р. відповідачка звернулась до управління соціального захисту населення з проханням призначення житлової субсидії, заповнила заяву й додала до неї усі документи які їй було запропоновано. При цьому, в заяві слід було зазначати тільки зареєстрованих осіб. Отже, оскільки чоловік за адресою зазначеного житлового приміщення зареєстрований не був, його зазначення законодавством не вимагалось. Пунктом 16 Положення визначено, що після закінчення строку отримання житлової субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють призначення житлової субсидії на наступний строк, для цього структурні підрозділи з питань соціального захисту населення без звернення громадян збирають необхідну інформацію. Про новий (з 01.05.2018р.) порядок призначення житлової субсидії відповідачка обізнана не була. Більш того, позивач не повідомляв її про те, що з 01.05.2018р. необхідно до органу призначення субсидії подавати нову заяву та декларацію з зазначенням членів сім`ї, які не зареєстровані за адресою домогосподарства. Таким чином, з 01.05.2018р. відповідачка не зверталася із заявою про нарахування житлової субсидії та позивач проводив нарахування самостійно. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, просила стягнути на користь відповідачки витрати на правничу допомогу у сумі 10 450 грн. (а.с. № 34-38).

Правом подачі відповіді на відзив в порядку ст. 179 ЦПК України позивач не скористався.

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін у сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.1995р. № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», якою затверджене Положення про порядок призначення житлової субсидії, в редакції від 23.09.2015р., яка набрала чинності 01.10.2015р., для призначення субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення за місцем реєстрації (орендарі - за місцем проживання): заяву про призначення житлової субсидії та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за встановленими формами; довідки про доходи - у випадках, передбачених абзацом третім пункту 12 цього Положення, а також у разі зазначення у декларації інших отриманих доходів, інформація про які відсутня у ДФС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у порядку, встановленому цим Положенням; договір найму (оренди) житла (за наявності).

Відповідно до положень п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995р. після закінчення терміну отримання субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють розрахунок субсидії на наступний період (12 місяців, календарний рік) для домогосподарств, які отримували субсидію у попередньому періоді. Для цього структурні підрозділи з питань соціального захисту населення збирають необхідну інформацію у порядку, передбаченому пунктом 13 цього Положення, без звернення громадян і протягом десяти днів після отримання зазначеної інформації приймають рішення про призначення (непризначення) субсидії та письмово інформують про прийняте рішення громадян.

Громадянин, якому призначено субсидію, зобов`язаний протягом місяця поінформувати структурний підрозділ з питань соціального захисту населення про зміну складу зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (орендарі - про осіб, які фактично проживають), їх соціального статусу, переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, умов їх надання, виконавців житлово-комунальних послуг, купівлю товарів або оплату послуг, передбачених підпунктом 5 пункту 5 цього Положення, шляхом подання відповідних документів.

Згідно п. 20 Постанови надання раніше призначеної субсидії припиняється у разі якщо громадянин приховав або свідомо подав недостовірні дані про доходи (не зазначив один із видів доходів) та майновий стан, що вплинули на встановлення права на субсидію, внаслідок чого йому була надміру перерахована сума субсидії, - з місяця, в якому виявлено порушення.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 09.11.2015р. Управлінням праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради відповідачці була призначена житлова субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.№6,11).

Подаючи заяву, відповідачкою надані декларація про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, довідка про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб №40002 від 30.12.2016 року (а.с.№7,8).

У заяві від 09.11.2015р. відповідачку було ознайомлено з тим, що у разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання житлової субсидії, зокрема, зміни складу осіб, які зареєстровані (фактично проживають) придбання майна, товарів або оплата послуг на суму, що перевищує 50 000 грн. вона зобов`язана протягом місяця повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення.

На виконання рішення Соборної районної у місті Дніпрі ради від 15.02.2019р. № 206 «Про припинення юридичної особи - Управління соціального захисту Соборної районної у місті Дніпрі ради», враховуючи рішення Дніпровської міської ради від 23.01.2019р. № 40/40 «Про внесення змін до рішень міської ради стосовно структури міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів» Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради припинило свою діяльність як юридична особа шляхом приєднання до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (а.с.№25-27).

Позивачем була автоматично перерахована субсидія без звернення відповідачки на новий строк, що підтверджується наданими позивачем розрахунками субсидії (а.с.№13-20).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2018р. № 329 (постанова втратила чинність на підставі Постанови КМУ № 807 від 14.08.2019р.) встановлено, що з 01.05.2018р. призначення житлової субсидії здійснюється лише після подання нових заяви і декларації, якщо у складі домогосподарства є: особи, які відповідають вимогам, визначеним в абзацах другому - четвертому підпункту 3 пункту 6 Положення про порядок призначення житлових субсидій; внутрішньо переміщені особи; особи, члени сім`ї яких не зареєстровані за адресою домогосподарства; особи, які є орендарями житлових приміщень (будинків); особи, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), але фактично в ньому не проживають.

Доказів звернення відповідачки з новою заяву з 01.05.2018р. про призначення житлової субсидії на виконання вищевказаної Постанови КМУ № 329 позивачем суду не надано, та позивач в позовній заяві зазначає, що перерахування житлової субсидії за період з 01.05.2018р. по січень 2019р. відбулося автоматично, без звернення відповідачки.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила, якщо виплата відповідних грошових сум є добровільною та є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплатута у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019р. у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011р. Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000р, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002р., «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08.04.2008р., «Москаль проти Польщі» від 15.09.2009р.).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010р. і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008р.) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002р. та «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000р.).

Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують абоне дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що після 01.05.2018р. і до січня 2019р. нарахування житлової субсидії проводилось відповідачці автоматично, без подачі нею відповідної заяви та необхідних документів, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2018р. № 329 та Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.1995р. № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива».

На це також посилалась і представник відповідачки по тексту відзиву на позов від 01.02.2022р. (а.с. №34-38).

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів проведення перевірки інформації, необхідної для призначення житлової субсидії та проведення перевірки достовірності даних, отриманих від відповідачки, що передбачено Положенням про порядок призначення житлової субсидії.

Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позивачем не наведено обов`язкових умов повернення надмірно нарахованих сум субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, не доведено навмисного подання відповідачкою недостовірних відомостей або їх приховування, що в свою чергу могло вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, а отже не доведена недобросовісність відповідачки.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог Центрального управління соціального захисту населення ДМР до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих сум житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі по оплаті судового збору при подачі позову (а.с.№2) покладаються на позивача.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 450 грн., які заявлені представником відповідачки, то вони підлягають частковому відшкодуванню за рахунок позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до п. 8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що 24.01.2022р. між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Майя Сергєєва та партнери» був укладений договір №5 про надання правової допомоги (а.с.№40-42). Також, 24.01.2022р. між сторонами укладено додаткову угоду №1 до вказаного договору, відповідно до п. 2 якої, гонорар є фіксованим і включає в себе повне юридичне супроводження процесу стягнення надміру нарахованих сум житлової субсидії по справі №201/12934/21: у розмірі 8 800 грн. в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, окремо оплачується участь у судовому засіданні у розмірі 1 650 грн.

Адвокат Сергєєва М.Ш. діє в даній справі на підставі ордеру від 31.01.2022р. №5 (а.с.№47).

Відповідно до акту про надання послуг №5 від 31.01.2022р. за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 8 800 грн. за узгодження правової позиції щодо підстав та обґрунтованості стягнення надміру нарахованих сум житлової субсидії по цивільній справі №201/12934/21, що розглядається Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська; надання детальних роз`яснень клієнту щодо розрахунку позивачем суми позову; підготовка тексту відзиву на позовну заяву; формування доказової бази, додатків до відзиву та його подання; відстеження призначення цивільної справи до розгляду (а.с. №46).

Згідно із рахунком на оплату №11 від 24.01.2022р., окрім вказаної суми гонорару, клієнт сплачує адвокату 1 650 грн. за участь у судовому засіданні (а.с. №44).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат за надання професійної правничої допомоги відповідачці, її представником долучено до матеріалів відзиву квитанцію від 25.01.2022р. №41311846 на суму 10 450грн. (а.с. №45).

Зважаючи на наведене, представник відповідачки просить суд стягнути з позивача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь відповідачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.

Приймаючи до уваги, що обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, суд зазначає, що позивачем будь-яких клопотань або доказів не надано (копія відзиву з додатками була направлена позивачу 31.01.2022р. (а.с. № 39).

І як зазначалося вище, правом подачі відповіді на відзив в порядку ст. 179 ЦПК України позивач не скористався.

Втім, поза увагою суду не можуть залишитися положення ст. 141 ЦПК України щодо обставин, які суд враховує при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Отже, вирішуючи питання про розподіл понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу у рамках даної справи, суд враховує, що дана справа не викликає складності у правовому розумінні, та є справою незначної складності, до того ж конкретна справи має невеликий обсяг досліджуваних доказів, а також звертає увагу на наявність усталеної практики з вирішення цієї категорії спорів.

Також, суд враховує, що витрати на професійну правничу допомогу за участь у судовому засіданні у сумі 1 650 грн. є необґрунтованими та недоведеними, оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Крім того, суд враховує, що згідно акту про надання послуг та інших наданих до документів, не вбачається скільки адвокатом було витрачено часу на кожний вид правової допомоги.

Згідно матеріалів справи фактично підтверджується складання адвокатом відзиву на позов та долучення до нього додатків.

Зазначені обставини впливають на оцінку судом критерія співмірності понесених витрат на правову допомогу.

За таких обставин, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 450 грн. не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, предмету позовних вимог, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу до 1 500 грн. та стягнути із позивача на користь відповідачки 1 500 грн. в рахунок відшкодування понесених відповідачкою судових витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1212, 1215 ЦК України, Положенням про порядок призначення житлової субсидії, затвердженого Постановою КМУ від. 21.10.1995р. № 848, постановою Верховного Суду від 13.11.2019р. у справі № 332/2805/18, постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постановою Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18), ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих сум житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 1 500 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.