ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 610/381/19

провадження № 22-ц/818/1079/22

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Антонович А.А.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі голови комісії з припинення, Харківська обласна прокуратура, Ізюмська окружна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Харківській області в особі відділу поліції № 1 Ізюмського районного управління поліції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 , Харківської обласної прокуратури на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Купіна В.В. (повний текст рішення складений 24 червня 2021 року),

УСТАНОВИВ:

Восьмого лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, після зменшення вимог якої 16.04.2021 просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на свою користь на відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним перебування під слідством та судом, 3 560 000 гривень, в тому числі:

- на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних притягнення до кримінальної відповідальності, пред`явлення обвинувачення, визнання підозрюваним, обвинуваченим, підсудним, застосування міри запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та покладення пов`язаних із нею обмежень свободи, вільного пересування, обрання місця проживання, - 1 950 000 грн,

- на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних затримання, взяття під варту, тримання під вартою, - 660 000 грн,

- на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення арешту на майно, тобто позбавлення можливості вільно користуватися та розпоряджатися майном, - 450 000 грн,

- на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуків, - 500 000 грн (т.1 а.с. 1-68, т.7 а.с. 7-71).

В обґрунтування позовної заяви послався на те, що ОСОБА_1 був обвинувачений у вчиненні злочинів, які він не вчиняв. Досудове слідство за обвинуваченнями, висунутими відносно нього у кримінальній справі № 10120036 від 11.09.2012 (в подальшому кримінальне провадження № 0000647 від 17.11.2014) за ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України (надалі КК України) тривало 4 роки 3 місяці 1 день (кримінальну справу порушено 11.09.2012, постанова про закриття кримінального провадження прийнята 12.12.2016). Кримінальне провадження органом досудового розслідування закрите на підставі п.1 ч.1 ст.184 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України) у зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

Досудове слідство за обвинуваченням за ч.ч. 1, 2 ст. 263 КК України тривало 5 років 7 місяців 2 дні (обвинувачення пред`явлене 14.11.2012), 17.11.2014 зареєстроване кримінальне провадження № 0000647 за ч.5 ст.191, ч.1 ст.366, ч.ч. 1,2 ст.263 КК України. 12.12.2016 із кримінального провадження № 0000647 за ч.5 ст.191, ч.1 ст.366, ч.ч. 1.2 ст. 263 КК України виділене кримінальне провадження № 0002014 за ч.ч.1,2 ст.263 КК України. 03.03.2018 із кримінального провадження № 0002014 від 12.12.2016 за ч.ч.1,2 ст.263 КК України виділено кримінальне провадження № 0002014 за ч.2 ст.263 КК України. Тобто орган досудового розслідування незаконно здійснював процесуальні дії та заходи щодо ОСОБА_1 5 років 7 місяців 2 дні за відсутності подій кримінальних правопорушень за ч.ч.1,2 ст.263 КК України.

ОСОБА_1 незаконно перебував під вартою з 20-00 год. 11.09.2012 по 21.08.2013, тобто 11 місяців 10 днів за обвинуваченнями, за якими в подальшому встановлена відсутність подій кримінальних правопорушень. Позивач був обмежений у своїх конституційних правах протягом 5 років 5 місяців 10 днів, оскільки відносно нього була обрана міра запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд.

Протягом тривалого часу позивач був позбавлений можливості користуватися вилученим та арештованим майном, а саме, офісною технікою, нерухомим майном, грошовими коштами, автотранспортними засобами, земельною ділянкою. Вказане майно не було передане під відповідальне зберігання, що стало наслідком його втрати.

11.09.2012 під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_1 органом досудового слідства незаконно та за відсутності відповідного судового рішення проведений обшук автомобіля позивача.

Позивач зазнав незаконного втручання у своє особисте життя та власність, переніс тяжкі емоційні хвилювання та стрес через незаконні дії органу досудового розслідування. Органом досудового слідства були штучно та свідомо створені процесуальні перешкоди для реалізації права на захист, обмежене право на отримання інформації у кримінальному провадженні. Наявність запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а згодом підписка про невиїзд тривалий час принижували авторитет позивача, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності порушило його нормальні сімейні зв`язки, спричинило йому тяжкі душевні страждання та вимагали від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 24 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1 170 000 гривень, у тому числі:

- на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних притягнення до кримінальної відповідальності, визнання підозрюваним, обвинуваченим, підсудним, застосування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд та покладення пов`язаних із нею обмежень свободи, вільного пересування, обрання місця проживання, - 390 000 гривень;

- на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних затримання, взяття під варту, тримання під вартою, - 680 000 гривень;

- на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення арешту на майно, тобто позбавлення можливості вільно користуватися та розпоряджатися майном, 50000 гривень;

- на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуків, - 50 000 гривень (т.7 а.с. 148-158).

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 доведено, що він зазнав незаконного втручання у своє особисте життя та власність, переніс тяжкі емоційні хвилювання та стрес через дії органу досудового розслідування. Тримання під вартою, а згодом підписка про невиїзд тривалий час принижували авторитет позивача, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності порушило його нормальні сімейні зв`язки, спричинило йому тяжкі душевні страждання та вимагали від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя. Органом досудового слідства були створені процесуальні перешкоди для реалізації прав та свобод позивача.

11.09.2012 ОСОБА_1 був затриманий в порядку ст. 115 КПК (в ред. 1963 року). З моменту затримання він мав процесуальний статус підозрюваного. 16.11.2012 ОСОБА_1 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.366, ч.2 ст.263, ч.1 ст.263 КК України (з цього моменту ОСОБА_1 мав статус обвинуваченого). 21.08.2013 постановою Балаклійського районного суду Харківської області кримінальну справі № 2001/5383/2012 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.366, ч.2 ст.263, ч.1 ст.263 КК України направлено прокурору Харківської області для додаткового розслідування, міру запобіжного заходу ОСОБА_1 із тримання під вартою змінено на підписку про невиїзд. Отже, в період попереднього (досудового) слідства ОСОБА_1 перебував під вартою в слідчому ізоляторі м. Харкова з 20-00 години 11.09.2012 по 21.08.2013, тобто 11 місяців та 10 календарних днів. Відтак з 21.08.2013 по 31.01.2019 ОСОБА_1 знаходився на підписці про невиїзд, тобто 5 років 5 місяців та 10 календарних днів.

З цього суд зробив висновок, що позивач без відповідної правової підстави перебував під кримінальним переслідуванням 65 місяців та 10 календарних днів. При цьому 11 місяців та 10 календарних днів він утримувався під вартою, внаслідок чого був ізольований від суспільства, що є надзвичайною мірою впливу на особу та кардинальним чином впливає на його життя. Після цього позивач також був обмежений у вільному виборі місця перебування, оскільки стосовно нього було застосовано підписку про невиїзд.

ОСОБА_1 більше шести років був позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм рухомим майном, вилученим під час проведення обшуків. Арешт на майно було скасовано лише 12.12.2018. За вказаний час, з урахуванням стрімкості технічного прогресу, дане майно, яке складалось з аудіо- та відеотехніки, офісної техніки та мобільних телефонів, значно втратило свою цінність порівняно з тією, яку мало на момент вилучення.

Крім того, більше трьох років позивач був позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, на яке теж був накладений арешт.

Суд уважав обґрунтованим та доведеним той факт, що у зв`язку з кримінальним переслідуванням з боку правоохоронних органів, які згодом закрили кримінальне провадження стосовно позивача за відсутності події злочину, останній зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, зазнав надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни його життєвого укладу та завдав значних страждань. Крім того, незаконне притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності також порушило у значній мірі нормальні сімейні відносини і родинні зв`язки.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , суд уважав, що мінімальним гарантованим статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розміром відшкодування за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, пред`явлення обвинувачення, визнання підозрюваним та обвинуваченим, застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та покладання пов`язаних з ним обмежень свободи, вільного пересування, обрання місця проживання, тобто перебуванням під слідством, за 65 місяців 10 днів складе 390 000 грн.

З огляду на позицію, наведену у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 203/3541/15-ц, суд збільшив розмір відшкодування за моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних затримання і тримання під вартою, у 10 разів, порівняно з законодавчим мінімумом, до 680 000 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої позивачеві внаслідок незаконного накладення арешту на майно, яке тривало 6 років 3 календарних місяців 1 календарний день, а також завданої внаслідок незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуків, суд керуючись принципами верховенства права, розумності, виваженості і справедливості, задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 частково в розмірі по 50 000 грн за кожне з порушень. Всього суд стягнув на користь ОСОБА_1 1 170 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення в частині відмови в задоволенні позову скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог (т.7 а.с. 165-179). Посилається на порушення судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з огляду на позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 16 січня 2019 року № 203/3541/15-ц, суд безпідставно не застосував при визначенні розміру моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, пред`явлення обвинувачення, визнання підозрюваним та обвинуваченим, застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та покладання пов`язаних з ним обмежень свободи, вільного пересування, обрання місця проживання, тобто перебуванням під слідством, коефіцієнт 5 для збільшення розміру відшкодування. Також суд необґрунтовано стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 лише 50 000 грн замість 450 000 грн у якості відшкодування моральної шкоди за незаконне накладення арешту на майно та 50 000 грн замість 500 000 грн за незаконне проведення у ОСОБА_1 обшуків.

Наполягаючи на застосуванні відповідних коефіцієнтів при відшкодуванні моральної шкоди, тобто на збільшенні розміру відшкодування порівняно з мінімальним гарантованим законом, позивач виходить із тяжкості вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, що були потрібні для відновлення попереднього стану, тривалий термін досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи. Шість років чотири місяці та 20 днів незаконних переслідувань позивача становлять 15 відсотків загальної тривалості життя ОСОБА_1 від часу його повноліття. Така невиправдана втрата продуктивної частини життя є фактично невиправною.

Визначення судом відшкодування в частині відшкодування моральної шкоди, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності (пред`явлення обвинувачення, визнання підозрюваним, обвинуваченим, підсудним, застосуванням запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд ) на мінімальному гарантованому державою рівні не відповідає вимогам ст. ст. 263, 264, 265 ЦПК України. Необхідність збільшити суму відшкодування за зазначене порушення у п`ятикратному розмірі викликана тим, що в ході зазначених порушень до ОСОБА_1 була застосована підписка про невиїзд, що згідно з КПК 1963 року є одним із найсуворіших обмежень конституційних прав і свобод людини. Також необхідність збільшити зазначену суму викликана наслідками незаконних вчинених проти ОСОБА_1 дій. Відхиляючи вимогу позивача збільшити суму відшкодування на коефіцієнт «5», суд у порушення вимог закону не наводить належної аргументації не врахування постанови Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 203/3541/15-ц.

Також суд не навів належних аргументів для зменшення суми відшкодування за незаконний арешт майна та незаконні обшуки.

На рішення суду від 24.06.2021 у цивільній справі № 610/381/19 з апеляційною скаргою звернулась також Харківська обласна прокуратура, якапросить рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди змінити, а саме, стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 148 065 грн на відшкодування моральної шкоди. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди (т.7 а.с. 182-193).

Апеляційна скарга мотивована тим, що доведеним є перебування ОСОБА_1 під судом і слідством лише 24 місяці 21 день, з 11.09.2012 по 02.10.2014. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому висновки суду про спричинення відповідачу моральної шкоди за незаконне затримання та тримання під вартою і незаконний арешт майна є не доведеними та не відповідають вимогам закону.

Посилання ОСОБА_1 на застосування відносно нього незаконного затримання і тримання під вартою під час проведення досудового розслідування у кримінальній справі № 10120036 від 11.09.2012 не підтверджені. Позивач мав право відповідно до КПК України оскаржувати такі дії відносно себе в судовому порядку. Але дії слідчих щодо тримання ОСОБА_1 під вартою при розслідування кримінальної справи № 10120036 від 11.09.2012 незаконними судом не визнавалися, постанови Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2012 по 08.11.2012 про обрання та продовження запобіжного заходу ОСОБА_1 не скасовувалися.

Відповідно до КПК України застосування арешту до належному позивачу майна було обов`язком слідчого під час проведення досудового розслідування у кримінальній справі для забезпечення можливої конфіскації майна, що передбачала стаття, за якою обвинувачувався позивач. Тому у випадку ОСОБА_1 не було порушенням закону застосування до його майна арешту.

Суд першої інстанції не вказав з огляду на які докази він дійшов висновку про необхідність стягнення моральної шкоди у більшому розмірі, ніж передбачено законом. Крім того, судом не досліджувався факт визнання незаконності затримання та тримання під вартою позивача, проведення у нього обшуку та накладення арешту на його майно під час проведення досудового розслідування, адже не було надано до суду жодного доказу на підтвердження визнання вказаних дій незаконними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , діючи в інтересах Головного управління Національної поліції в Харківській області (надалі ГУНП в Харківській області), проти задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 заперечує.

Посилається на те, що відповідно до закону визначальною ознакою відшкодування моральної шкоди завданої громадянинові є незаконність дій посадових осіб. Порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 відбулося внаслідок ознак злочину у його діях. Наявність чи відсутність складу злочину та події злочину могло бути встановлено лише у рамках розслідування кримінальної справи. З урахуванням інкримінованих позивачу злочинів застосування відносно нього відповідних процесуальних заходів було цілком обґрунтованими діями з точки зору КПК України та не було порушенням закону. До виниклих у цивільній справі № 610/381/19 правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди, адже це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та її розміру. Тому особа не може порушити питання про компенсацію, якщо їй не була завдана моральна шкода.

Суд при визначення розміру відшкодування моральної шкоди повинен встановити розмір шкоди, а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі повинен обґрунтувати такий розмір шкоди. Позивачем не надано жодних доказів щодо необхідності стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі, що значно перевищує встановлений законом розмір відшкодування моральної шкоди, хоча саме на нього покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір.

У клопотанні представника позивача про зміну первісного відповідача неправильно зазначене найменування юридичної особи та її місцезнаходження, адже відповідно до ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем по справі можуть бути фізичні та юридичні особи. Відділ поліції №1 Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області (в клопотанні зазначено відповідачем) не є самостійною юридичною особою, а отже, не може бути відповідачем по справі. Також Ізюмська окружна прокуратура не є юридичною особою, тому також не може бути відповідачем по справі.

У відзиві на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , поданому в інтересах ОСОБА_1 , представник позивача проти задоволення апеляційної скарги Харківської обласної прокуратури також заперечує.

Посилається не те, що не є суттєвим той факт, що певні рішення та дії органу досудового слідства під час його проведення не визнавалися незаконними, а важливим є закриття кримінального провадження за відповідною процесуальною нормою, яка виключала саме кримінальне переслідування. Процедури спростування та визнання незаконними всіх дій та рішень органу досудового розслідування не були передбачені КПК України в редакції, чинній на час порушення кримінальних справ, а також не передбачений обов`язок позивача, відповідно до закону, спростовувати зазначені рішення для відшкодування шкоди.

Твердження скаржника, що всі кримінально-процесуальні заходи, що вчинялися відносно позивача прийняті в межах КПК України, спростовуються подальшим рішенням про закриття кримінальних проваджень за всіма звинуваченнями, що є достатнім аргументом про протиправне кримінальне переслідування.

Факт перебування позивача під слідством та судом лише 24 місяці 21 день, як зазначено у відзиві на апеляційну скаргу представника ГУНП в Харківській області, спростовується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Саме працівниками відповідача порушені вимоги про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме, не внесені при реєстрації кримінального провадження № 0000647 потрібні відомості. Вказані порушення жодним чином не змінюють та не припиняють статус ОСОБА_1 у кримінальному провадженні та автоматично не усуває тих процесуальних рішень, що були прийняті стосовно нього в кримінальному провадженні.

Доводи ГУ НП в Харківській області в частині того, що не потребують відшкодуванню окремо моральна шкода завдана внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, пред`явлення обвинувачення, визнання підозрюваним, обвинуваченим, підсудним, застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд є помилковими, адже ґрунтуються на довільному розумінні положень чинного законодавства.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг представника ОСОБА_1 та Харківської обласної прокуратури в межах, що були предметом дослідження в суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури задовольнити частково з таких підстав.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (п.п. 2, 4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України).

Як установлено судовим розглядом та вбачається з матеріалів справи, постановою про порушення кримінальної справи і прийнятті її до свого провадження слідчого відділу СУ ГУМВС України в Харківській області Петрова А.С. від 11.09.2012 порушена кримінальна справа у відношенні ОСОБА_1 за фактом заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживанням довірою, вчинене в особливо великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Листом від 11.09.2012 ОСОБА_1 було повідомлено про порушення кримінальної справи відносно нього (т.1 а.с.101, 102).

Постановою про порушення кримінальної справи у відношенні особи від 11.09.2012 слідчого відділу СУ ГУМВС України в Харківській області Петрова А.С. порушена кримінальна справа відносно ОСОБА_1 за фактом заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою вчиненим за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. (т.1 а.с. 103-105, 106).

Постановою від 15.10.2012 порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за фактом зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, листом від 16.10.2012 позивачу надіслано копію вказаної постанови (т.1 а.с. 110, 111).

Постановою від 15.10.2012 порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за фактом зберігання вибухової речовини без передбаченого законом дозволу, вказана постанова була надіслана позивачу 16.10.2012 (т.1 а.с. 112, 113).

Постановою від 18.10.2012 порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, за фактом носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, листом від 18.10.2012 позивачу надіслано копію вказаної постанови (т.1 а.с. 114, 115).

Постановою від 14.11.2012 порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за фактом внесення в офіційний документ завідомо неправдивих відомостей, а також складання та видачу посадовою особою завідомо неправдивих документів, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, 14.11.2012 позивачу надіслано копію вказаної постанови (т. 1 а.с. 116-117, 118).

Постановою від 12.11.2012 змінено підстави порушення кримінальної справи з ч.3 ст.358 КК України на ч.2 ст.366 КК України. Порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_4 за фактом складання та видачі посадовою особою завідомо неправдивих документів, яке потягло за собою тяжкі наслідки, вчинене за попередньою змовою групою осіб, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. Порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_5 (дружини позивача) за фактом співучасті у складанні та видачі посадовою особою завідомо неправдивих документів, яке потягло тяжкі наслідки, вчинене за попередньою домовленістю групою осіб, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.366 КК України. 12.11.2012 позивачу надіслано копію вказаної постанови (т.1 а.с.119-124, 125).

Постановою від 14.11.2012 порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, 14.11.2012 копію вказаної постанови надіслано позивачу (т.1 а.с. 126-129, 130).

Постановою від 14.11.2012 змінено підстави порушення кримінальної справи за фактом заволодіння майном в особливо великому розмірі, яке належить співвласникам майнових сертифікатів колишнього КСП «Заповіт Леніна», правонаступником якого є ТОВ «Залиманське», з ч.4 ст.190 КК України на ч.5 ст.191 КК України, порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_6 за ч.5 ст.191 КК України (т.1 а.с. 131-135).

Постановою від 15.11.2012 об`єднано кримінальні справи №№ 10120036, 10120043, 10120044, 10120046, 10120049, 10120050, 10120051, 10120052 в одне провадження за № 10120036 (т.1 а.с.137-142).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 26.11.2012 скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області Петрова О.С. від 11.09.2012 про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину за ч.4 ст.190 КК України залишено без задоволення (т.1 а.с.107-109).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 07.09.2012 постановлено провести обшук за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 143).

11.09.2012 було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_1 (т.1 а.с. 146-165).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 07.09.2012 постановлено провести обшук за місцем реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами якого був складений протокол обшуку від 27.09.2012 (т.1 а.с. 166, 167).

Постановами Київського районного суду м. Харкова від 07.09.2012 постановлено провести обшуки у будівлях, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , за результатами обшуку було складено 11.09.2012 протокол обшуку (т.1 а.с. 169, 172, 175, 178-179).

ОСОБА_1 був затриманий на підставі ст. 115 КПК України, про що було складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину 11.09.2012 о 20.00 годині та корінець до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.09.2012 (т.1 а.с. 180, 181).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2012 обрано відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого за ч.4 ст.190 КК України, міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою (т.1 а.с. 184-185).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 08.11.2012 строк тримання під вартою ОСОБА_1 по кримінальному провадженню № 10120036 продовжено до 4 місяців, тобто до 11.01.2013 (т.1 а.с. 191-192).

Постановою від 12.09.2012 ОСОБА_1 залучено у якості обвинуваченого і пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (т.1 а.с. 183-185).

Постановою від 16.11.2012 ОСОБА_1 залучено у якості обвинуваченого і пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.1,2 ст.366, ч.ч. 1,2 ст.263 КК України (т.1 а.с. 197-213).

Постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області Петрова О.С. від 13.09.2012 накладений арешт на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку, а саме: мобільний телефон «Samsung», диктофон «Panasonic» в чохлі з гарнітурою, мобільний телефон «Samsung» в чохлі з сім-картою оператора МТС, Мобільний телефон «Samsung»з сім-картою оператора Київстар, мобільний телефон «Nokia», системний блок ПК, DVD ROM-LG, друкарську механічну машинку «Underwood», фотоапарат «Sony» в чохлі, відеокамеру «JVC» без акумулятора в чохлі, ноутбук «ASUS» з сумкою, принтер струйний «EPSON», які належали ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (т.1 а.с. 215).

Постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області Петрова О.С. від 13.09.2012 накладений арешт на все майно ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (т.1 а.с. 216).

Постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області Петрова О.С. від 25.09.2012 накладений арешт на будівлі житлового домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належало на праві приватної власності ОСОБА_1 (т.1 а.с. 217).

Постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області Петрова О.С. від 31.10.2012 накладений арешт на земельну ділянку, площею 2,0000 га, розташовану на території Залиманської селищної ради Балаклійського району Харківської області, кадастровий номер :02:000:0414 (т.1 а.с. 218).

Постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області Петрова О.С. від 31.10.2012 накладений арешт на транспортні засоби, які зареєстровані за ПП «Фельдграу»: «Урал 375», 1984 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , «ЗИЛММЗ 554», 1989 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , «ГАЗ 5201», 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , «ГАЗ-САЗ 3507», 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , «ГАЗ-САЗ 3507», 1987 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , «САЗ 3507», 1990 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 , «МАЗ 5429», 1990 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7 , «ГАЗ 5312», 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_8 , «КАМАЗ 55102», 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_9 , ЗИЛ 431412, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_10 , ЗИЛ 431412, 1993 року випуску, д.н.з. НОМЕР_11 , «ГАЗ 330210», 1995 року випуску, д.н.з. НОМЕР_12 , «ГАЗ 3307», 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_13 , «ПАЗ 672», 1979 року випуску, д.н.з. НОМЕР_14 , «УАЗ 3303», 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_15 , «ВАЗ 2121», 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_16 , ВАЗ 21213, 1995 року випуску, д.н. НОМЕР_17 (т.1 а.с. 305).

Із відповіді Балаклійського БТІ від 05.10.2012 вбачається, що станом на 05.10.2012 за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; за ОСОБА_5 на нежитлову будівлю контору за адресою: АДРЕСА_1 та нежитловий об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 220 т.1).

19 листопада 2012 року прокуратура Харківської області направила до Балаклійського районного суду Харківської області кримінальну справу № 10120036 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.5 ст.191, ч.2, 1 ст.366, ч.1,2 ст.263 КК України та ОСОБА_4 за ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.263 КК України. Справа зареєстрована в суді 20.11.2012 року (т.1 а.с.221).

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.366, ч.2 ст.263, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України (т.2 а.с.1- 112).

Відповідно до постанови попереднього розгляду справи Балаклійського районного суду Харківської області від 18.12.2012 судове засідання було призначене на 08.01.2013, міра запобіжного заходу була залишена попередня (т.2 а.с.116).

Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 18.03.2013 у задоволенні клопотання підсудного ОСОБА_1 про зміну міри запобіжного заходу із тримання під вартою на підписку про невиїзд відмовлено (т.2 а.с. 117).

Згідно з постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 21.08.2013 кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.5 ст.191, ч.1 ст.366, ч.2 ст.366, ч.1 ст.263, ч.2 ст.263 КК України, ОСОБА_4 за ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.263 КК України, направлено для проведення додаткового розслідування прокурору Харківської області. Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд з постійного місця проживання, що підлягала негайному виконання- звільненню ОСОБА_1 з-під варти в залі суду (т.2 а.с.118-145).

Суддею Носовим Г.С. 21.08.2013 було відібрано у ОСОБА_1 підписку про невиїзд (т.2 а.с.146).

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області від 16.01.2014 постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 21.08.2013 скасовано, а справу направлено на новий розгляд, мірою запобіжного заходу ОСОБА_1 залишена підписка про невиїзд (т.2 а.с. 147-170).

Відповідно до ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 30.05.2014 повернуто кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.263 КК України, прокурору Харківської області для усунення істотних недоліків КПК України (т.2 а.с. 171-172).

За висновком експертного дослідження №001 від 27.02.2014 зображення підпису від імені заступника прокурора Харківської області Миронова С.В. на першому аркуші обвинувального висновку по кримінальній справі № 10120036 за обвинуваченням ОСОБА_1 та ОСОБА_4 нанесене за допомогою рельєфного еластичного кліше (факсиміле) (т.2 а.с. 113-115).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.10.2014 ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 30.05.2014 залишено без змін (т.2 а.с. 173-174).

Згідно з витягом з ЄРДР 17.11.2014 відомості за матеріалами правоохоронних та контролюючих органів від 12.09.2012 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000647 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України, за ч. 1 ст. 263 КК України 10.12.2015, за ч.1 ст.366 КК України 10.12.2015 (т.2 а.с. 175-176).

Відповідно до постанови слідчого Слюсарчук О.В. від 26.12.2014 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення йому речей, які були вилучені у нього під час обшуку 11.09.2012 у кримінальному провадженні № 0000647 від 17.11.2014 відмовлено в частині повернення речей, які визнані речовими доказами. Решту речей, по яким було відмовлено у визнанні речовими доказами, постановлено повернути ОСОБА_1 після встановлення їх місця знаходження (т.2 а.с. 180-181).

Постановою від 26.12.2014 слідчого Слюсарчук О.В. у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 25.12.2014 про скасування постанови про обрання стосовно нього запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000647 від 17.11.2014 відмовлено (т.2 а.с. 182-183).

Постанови від 30.12.2014 слідчого Слюсарчук О.В. у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 29.12.2014 про встановлення місцезнаходження і вилучення для проведення слідчих дій табелю виходів, відомостей нарахування основної та додаткової заробітних плат, відомості з нарахувань премій і одноразової матеріальної допомоги колишніх працівників ПП «Агрофірма «Меліса» ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2005 року по 2012 рік відмовлено, оскільки ОСОБА_1 був свідком у вказаному кримінальному провадженні (т.2 а.с. 184-185).

Постановою слідчого Слюсарчук О.В. від 30.12.2014 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 29.12.2014 про закриття кримінального провадження № 0000647 в частині статей 191, 366 КК України за ст.284 КПК України на підставі того, що докази зібрані по кримінальному провадженню з порушенням Конституції України та Кримінально-процесуального законодавства відмовлено, оскільки ОСОБА_1 був свідком у вказаному кримінальному провадженні (т.2 а.с. 186-187).

Відповідно до постанови слідчого Слюсарчук О.В. від 30.12.2014 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 29.12.2014 про допит 178 потерпілих відмовлено, оскільки ОСОБА_1 був свідком у вказаному кримінальному провадженні (т.2 а.с. 188-189).

Постановою слідчого Слюсарчук О.В. від 30.12.2014 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 29.12.2014 про закриття кримінального провадження № 0000647 в частині статей 191, 366 КК України за ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю можливого потерпілого відмовлено, оскільки ОСОБА_1 був свідком у вказаному кримінальному провадженні (т.2 а.с. 190-191).

Постановою слідчого Слюсарчук О.В. від 30.12.2014 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 29.12.2014 про проведення вибухово-технічної експертизи гранати, яку знайшли у нього у автомобілі, проведення експертизи патронів, які знайдені у нього в автомобілі, проведення дактилоскопічної експертизи на предмет наявності його відбитків пальців на гранаті та патронах, встановлення, чи є постанова суду на обшук його автомобіля, встановлення на якій підставі слідчий ОСОБА_7 кваліфікував нібито перебування штик ножа у нього в автомобілі, який був на стоянці, як носіння за ст. 263 КК України, відмовлено, оскільки ОСОБА_1 був свідком у вказаному кримінальному провадженні (т.2 а.с. 192-193).

Постановою від 30.12.2014 слідчого Слюсарчук О.В. у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 29.12.2014 про встановлення місцезнаходження і вилучення для проведення слідчих дій табелю виходів, відомостей нарахування основної та додаткової заробітних плат, відомості з нарахувань премій і одноразової матеріальної допомоги колишніх працівників ПП «Агрофірма «Меліса» ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2005 року по 2012 рік відмовлено, оскільки ОСОБА_1 був свідком у вказаному кримінальному провадженні (т.2 а.с.194-195).

Постановою слідчого Слюсарчук О.В. від 14.01.2015 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 12.01.2015 про долучення до протоколу допиту у якості свідка ОСОБА_1 копій документів відмовлено (т.2 а.с. 196-197).

Постановою слідчого Слюсарчук О.В. від 22.01.2015 в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання йому для ознайомлення матеріалів справи № 10120036 відмовлено, оскільки він є свідком (т.2 а.с. 198-199).

Відповідно до постанови слідчого Слюсарчук О.В. від 22.01.2015 у задоволенні клопотання про допит ОСОБА_1 у якості свідка відмовлено (т.2 а.с. 200-201).

Постановою слідчого Слюсарчук О.В. від 03.04.2015 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 01.04.2014 про надання йому інформації по кримінальному провадженню № 0000647 відмовлено (т.2 а.с. 202-203).

Постановою від 01.05.2015 закрите кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000647 від 27.02.2015 у зв`язку з установленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, речові докази, вилучені у ОСОБА_1 під час обшуків, повернуто власникам (т.2 а.с. 205-209).

Постановою прокурора прокуратури Балаклійського району Буднік Р.А. від 16.07.2015 постанову про закриття кримінального провадження від 01.05.2015 скасовано (а.с. 213-214 т.2).

Постановою прокурора прокуратури Балаклійського району Харківської області Буднік Р.А. від 15.10.2015 кримінальне провадження № 0000647 від 17.11.2014 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення за ч.5 ст.191 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (т.2 а.с. 215-219).

Постановою заступника прокурора Балаклійського району Харківської області Шульга С.Ю. від 10.12.2015 постанову про закриття кримінального провадження від 15.10.2015 скасовано (т.2 а.с. 221-222).

Постановою прокурора прокуратури Балаклійського району Харківської області Буднік Р.А. від 10.12.2015 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000647 від 17.11.2014, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191, ч.1 ст.263, ч.1 ст.366 КК України (а.с. 223-228 т.2).

Постановою слідчого Слюсарчук О.В. від 10.12.2015 скасовано арешт на майно, який був накладений постановами слідчого від 13.09.2012, 25.09.2012 та 31.10.2012 (а.с. 231-233 т.2).

Відповідно до ухвали слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 15.02.2016 постанову прокурора від 10.12.2015 про закриття кримінального провадження № 0000647 скасовано (а.с. 234-235 т.2).

Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 01.07.2016 зобов`язано Балаклійський ВП ГУНП в Харківській області ознайомити ОСОБА_1 з усіма матеріалами кримінального провадження № 0000647, в яке увійшла кримінальна справа № 10120036, зобов`язано видати позивачу витяг із кримінального провадження № 0000647 (а.с. 238-239 т.2).

Постановою слідчого Слюсарчук О.В. від 28.03.2016 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000647 від 27.02.2015, закрито у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення (а.с. 1-5 т.3).

Постановою заступника керівника Лозівської місцевої прокуратури Миргородського Е.О. від 14.07.2016 постанову про закриття кримінального провадження від 28.03.2016 скасовано (а.с. 7-8 т.3).

Постановою слідчого Слюсарчук О.В. від 03.08.2016 у задоволенні клопотання про повідомлення про підозру ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000647 від 17.11.2014 відмовлено (а.с. 10-11 т.3).

Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 05.09.2016 постанову слідчого від 03.08.2016 скасовано (а.с. 19 т.3).

Постановою слідчого Слюсарчук О.В. від 12.12.2016 кримінальне провадження № 0000647 від 17.11.2014 закрито у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення (а.с. 26-30 т.3).

Відповідно до видаткового касового ордеру від 12.12.2018 ОСОБА_1 повернуто гроші у сумі 1900 гривень (а.с. 33 т.3).

Постановою слідчого Слюсарчук О.В. від 26.01.2017 кримінальне провадження за № 0002014 від 12.12.2016 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (а.с. 37-38 т.3).

Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 19.05.2017 постанову слідчого Слюсарчук О.В. від 26.01.2017 про закриття кримінального провадження скасовано (а.с. 44-45 т. 3).

Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 05.04.2018 скасовано постанову слідчого Горлач Є.В. від 19.03.2018 про закриття кримінального провадження № 0002014 (а.с. 68-70 т. 3).

Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 05.04.2018 скасовано постанову слідчого Горлач Є.В. від 19.03.2018 про закриття кримінального провадження № 0000237 (а.с. 71-73 т.3).

Постановою слідчого Горлач Є.В. від 17.05.2018 кримінальне провадження № 0002014 від 12.12.2016 закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України (а.с. 74-77 т.3).

Постановою слідчого Горлач Є.В. від 17.05.2018 кримінальне провадження № 0000237 від 03.03.2018 закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.263 КК України (а.с. 78-80 т.3).

Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 31.01.2019 скасовано обраний стосовно ОСОБА_1 постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 21.08.2013 запобіжний захід у виді підписки про невиїзд та скасовано покладені на нього обов`язки (а.с. 97-99 т.3).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України № 266/94-ВР від 01.12.1994 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону).

Згідно з положеннями статті 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Харківська обласна прокуратура не оскаржує у своїй апеляційній скарзі сам факт заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, а оскаржує лише розмір її відшкодування, стягнутий судом першої інстанції. Тому на виконання вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду від 24 червня 2021 року лише в частині стягнутого розміру відшкодування.

Оскільки доведеним є перебування ОСОБА_1 під слідством у кримінальній справі № 10120036, а потім у кримінальних провадженнях № 0000647, №0002014, № 0000237 без достатніх для цього правових підстав, на його користь підлягає відшкодуванню моральна шкода на підставі положень Закону.

Строк, протягом якого ОСОБА_1 перебував під слідством, складає 5 років 8 місяців та 7 днів: з 11.09.2012, коли ОСОБА_1 був затриманий в порядку статті 115 КПК 1963 року (набув статусу підозрюваного у кримінальній справі № 10120036), по 17.05.2018 (коли відносно нього було закрите останнє кримінальне провадження № 0002014 та № 0000237, виділені з кримінального провадження № 0000647, у яке була перереєстрована кримінальна справа № 10120036).

Колегія суддів не погоджується з доводом позовної заяви про те, що загальний термін кримінального переслідування ОСОБА_1 необхідно рахувати до 31.01.2019 (скасування відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд). Після закриття кримінальних проваджень № 0000647, № 0002014 та № 0000237 ОСОБА_1 втратив статус підозрюваного, відносно нього вже не проводилися слідчі дії. Суд першої інстанції правильно порахував строк закінчення кримінального переслідування позивача. І апеляційна скарга представника позивача доводів щодо незаконності рішення суду в цій частині не містить.

Колегія суддів не погоджується з доводом апеляційної скарги Харківської обласної прокуратури про те, що строк кримінального переслідування ОСОБА_1 обраховується з 11.09.2012 по 02.10.2014. З 02.10.2014 та переведення кримінальної справи № 10120036 у кримінальне провадження № 0000647 ОСОБА_1 слідчими відмовлялося у задоволенні його численних клопотань у кримінальному провадженні № 0000647 з посиланням на те, що він у кримінальному провадженні є свідком. Але в ухвалі Балаклійського районного суду Харківської області від 05.09.2016 у справі № 610/3092/16-к суд установив, що раніше судовими рішеннями неодноразово встановлювалося, що ОСОБА_1 у кримінальній справі № 0000647 був послідовно підозрюваним, обвинуваченим і підсудним, що він в рамках цієї кримінальної справи близько року утримувався під вартою, а також що до ЄРДР були прямо внесені відомості відносно вчинення ОСОБА_1 конкретного діяння за ч.5 ст.191 КК України. Тому суд у справі № 610/3092/16-к уважав з огляду на положення ст.42 КПК, що ОСОБА_1 у кримінальній справі № 0000647 має принаймні процесуальний статус підозрюваного, адже він у межах саме цієї кримінальної справи (наразі кримінальне провадження) був затриманий, а потім притягнутий до кримінальної відповідальності, а також до нього був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою (т.3 а.с. 19).

Тобто протягом усього строку кримінального провадження у справі № 10120036, потім у кримінальному провадженні № 0000647 та виділених із нього кримінальних провадженнях № 0002014 та № 0000237 ОСОБА_1 зберігав статус підозрюваного. Тобто як установлено вище піддавався незаконному кримінальному переслідуванню.

З огляду на визначений строк кримінального переслідування 5 років 8 місяців та 7 днів та на визначений статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір мінімальної заробітної плати 6000 грн, мінімальний гарантований законодавством розмір відшкодування моральної шкоди складе 409 400 грн (6000*68 місців+6000/30*7 днів) за незаконне пред`явлення обвинувачення, визнання підозрюваним та обвинуваченим, застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, підписки про невиїзд та покладення пов`язаних з ним обмежень свободи, вільного пересування, обрання місця проживання, накладення арешту на майно, проведення обшуків, тобто перебування під слідством.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовною заявою у цій цивільній справі просив відшкодувати йому як моральну шкоду, завдану незаконним перебуванням під слідством протягом 5 років 5 календарних місяців 10 календарних змін, так і моральну шкоду, завдану йому незаконним триманням під вартою, незаконними обшуками та накладеннями арешту.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 610/3221/19-ц (провадження № 61-9875св20) вказав, що за змістом пункту 1 пункту першого частини першої статті 1 Закону законодавцем визначено випадки, за наявності яких особа може вимагати відшкодування моральної шкоди, і такі випадки у наведеній статті закону перелічені через кому.

Виходячи із буквального тлумачення норми закону можна дійти висновку, що усі перелічені випадки, як то: незаконне засудження; незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; незаконне взяття і тримання під вартою; незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки; незаконне накладення арешту на майно; незаконне відсторонення від роботи (посади); інші процесуальні дій, що обмежують права громадян - є самостійними підставами відшкодування моральної шкоди, тобто такими що не охоплюються їх початком, до прикладу - незаконне взяття під варту і їхнім закінченням - винесенням виправдувального вироку за реабілітуючих обставин. За кожну із незаконних процесуальних дій органів досудового слідства та прокуратури, суду особа може вимагати відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, указаною постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 610/3221/19-ц не визначається, чи можливо відшкодовувати особі моральну шкоду одночасно і за незаконне перебування під кримінальним слідством взагалі, і одночасно за незаконне вчинення відносно неї окремих процесуальних дій. І яким чином слід розмежувати моральну шкоду та її глибину, завдану як окремими процесуальними діями, так і перебуванням під слідством в цілому.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що відшкодуванню на користь ОСОБА_1 підлягає моральна шкода, завдана його незаконним кримінальним переслідуванням протягом тривалого часу, що включає в себе моральну шкоду, завдану як незаконними обшуками, арештами майна, так і незаконним обранням відносно нього запобіжних заходів.

Також колегія суддів відзначає, що Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 203/3541/15-ц (провадження № 61-27282св18), на яку посилався суд першої інстанції, виклав позицію, у якій при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди на підставі Закону, збільшив розмір відшкодування моральної шкоди за період тримання у дисциплінарному ізоляторі та одиночній камері у 10 разів, за решту місяців у 5 разів.

В іншій постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 642/3626/18 (провадження № 61-7770св21), ухваленій у справі зі схожими фактичними обставинами, Верховний Суд таких коефіцієнтів не застосував.

З викладеного можливо зробити висновок, що коефіцієнти застосовується на розсуд суду у кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин. Застосування коефіцієнтів та їх розмір законодавчо не передбачені.

Харківський апеляційний суд, вивчивши матеріали справи № 610/381/19 та заслухавши пояснення учасників справи, вважає, що мінімально передбачений законодавством розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , належить збільшити у два рази, тобто до 818 800 грн. Обставин, які б давали змогу зробити висновок про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 в розмірі, більшому ніж 818 800 грн колегія суддів не встановила.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд уважає, що надавати оцінку іншим доводам апеляційних скарг представника ОСОБА_1 та Харківської обласної прокуратури необхідності немає. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення. Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури задовольнити частково. Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 червня 2021 року змінити, зменшивши суму відшкодування на користь ОСОБА_1 з 1 170 000 грн до 818 800 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в іншій частині належить відмовити.

Відповідно до частин 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Після перегляду Харківським апеляційним судом цивільної справи № 610/381/19, позов ОСОБА_1 визнаний обґрунтованим на 22,98%, Харківська обласна прокуратура при подачі апеляційної скарги сплатила 14 407 грн 50 коп (т.7 а.с. 221).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).

Отже, на користь прокуратури Харківської області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, слід компенсувати 11 096 грн 66 коп. судового збору.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 червня 2021 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_18 ) на відшкодування моральної шкоди 818 800 (вісімсот вісімнадцять тисяч вісімсот) гривень.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Сплачений Харківською обласною прокуратурою при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 11 096 (одинадцять тисяч дев`яносто шість) гривень 66 (шістдесят шість) копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2022 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук