ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17 » січня 2022 року

м. Харків

справа № 615/1010/20

провадження № 22ц/818/131/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А. В., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Черненко В. О.,

учасники справи:

позивач керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, представниця позивача Пєскова Ю. В.,

відповідачі ОСОБА_1 , Головне управління Держгеокадастру в Харківській області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2020 року в складі судді Токмакової А.П.

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру в Харківській області про визнання наказів незаконними, договорів оренди землі недійсними, скасування їх реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави.

Позовна заява мотивована тим, що в ході дослідження правомірності передачі в оренду земельних ділянок, розташованих на території Валківського району, Валківським відділом Дергачівської місцевої прокуратури встановлено, що наказами Головного управління Держземагенства у Харківській області №№ 3046-СГ, 3048-СГ, 3049-СГ від 12 листопада 2014 року ОСОБА_1 надано в оренду 8 земельних ділянок площею 122,0832 га (10,9548 га, 16,1716 га, 30,8187 га, 7,1783 га, 7,2636 га, 19,8666 га, 8,3963 га та 21,4333 га), кадастрові номери :02:000:0335, :02:000:0333, :03:000:0799, :03:000:0798, :01:000:0649, :01:000:0650, :01:000:0648, :01:000:0644, розташованих за межами населених пунктів на території Гонтово-Ярської, Новомерчинської сільських рад та Ков`язької селищної ради Валківського району Харківської області.

На виконання зазначених наказів між Головним управлінням Держгеокадастру та ОСОБА_1 22 грудня 2014 року укладено договори оренди вказаних земельних ділянок строком на 49 років, які зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зазначив, що в подальшому 29 січня 2015 року ОСОБА_1 одноособово створив фермерське господарство «Агрофортуна», основним видом діяльності якого визначено вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Посилався на те, що наказом Головного управління Держгеокадастру від 27 вересня 2016 року №10177-СГ затверджено документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку №:03:000:0701 площею 9,3252 га, із земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташованих за межами населеного пункту на території Ков`язької селищної ради Валківського району Харківської області.

На виконання зазначеного наказу між Головним управлінням Держгеокадастру та ОСОБА_1 05 жовтня 2016 року укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 7 років, який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08 жовтня 2016 року за №16823013.

Пунктом 2 вищевказаного договору оренди земельної ділянки передбачено, що в оренду передаються земельні ділянки державної власності, землі сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля). Земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства (пункт 14). Цільове призначення земель землі сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля).

Вказав, що ОСОБА_1 після укладення спірного договору оренди земельної ділянки з Головним управлінням Держгеокадастру не створив фермерське господарство, як це вимагає Закон.

Вважав, що, звертаючись до Головного управління Держгеокадастру із заявою про отримання земельної ділянки, ОСОБА_1 не мав на меті створювати нове фермерське господарство, а бажав розширити земельний банк вже існуючого фермерського господарства «Агрофортуна», засновником та кінцевим бенефіціарним власником якого він виступає при цьому без проведення земельних торгів, як того вимагає Закон, оскільки у вказаного фермерського господарства вже перебували земельні ділянки, які належали ОСОБА_1 на праві оренди.

Зазначив, що ОСОБА_1 належним чином не обґрунтував розміру земельної ділянки з урахуванням можливості її обробітку. Тобто, майбутній фермер для отримання земельної ділянки великої площі не довів, що новостворене фермерське господарство матиме змогу самостійно, силою та працею членів фермерського господарства, обробляти отриману у користування землю, чи має він власну техніку для обробітку землі, ресурси для оренди сільськогосподарської техніки, а також досвід для ефективного обробітку землі. Крім того, ОСОБА_1 при зверненні із заявами про надання в оренду земельної ділянки не підтвердив наявність в нього необхідної матеріально-технічної бази для обробітку такої площі землі (найманих працівників, сільськогосподарської техніки тощо).

Посилався на те, що, розглядаючи заяву ОСОБА_1 про надання йому в оренду земельної ділянки, Головне управління Держгеокадастру не провело належну перевірку та не пересвідчилося в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду, виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельній ділянці.

Вказав, що строк позовної давності для реалізації права прокурора на звернення до суду з позовом на захист інтересів держави за даним фактом закінчується 29 листопада 2020 року, оскільки лист від Головного управління Держгеокадастру разом з копіями документів щодо виділення земельних ділянок ОСОБА_1 у користування надійшов до Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області лише 29 листопада 2017 року, після чого прокурор довідався про порушення інтересів держави у вказаній сфері суспільних відносин.

Просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області №10177-СГ від 27 вересня 2016 року про затвердження документації із землеустрою та надання ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0701, площею 9,3252 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташованих за межами населеного пункту на території Ков`язької селищної ради Валківського району Харківської області; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 05 жовтня 2016 року, укладеного між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 про передачу в оренду земельної ділянки площею 9,3252 га (кадастровий номер :03:000:0701), розташованої за межами населеного пункту на території Ков`язької селищної ради Валківського району Харківської області; скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 05 жовтня 2016 року загальною площею 9,3252 га, кадастровий номер :03:000:0701; зобов`язати ОСОБА_1 повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку площею 9,3252 га (кадастровий номер :03:000:0701), розташовану за межами населених пунктів на території Ков`язької селищної ради Валківського району Харківської області шляхом укладення акту прийому-передачі; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2020 року позов керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області 10177-СГ від 27 вересня 2016 року про затвердження документації із землеустрою та надання ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0701 площею 9,3252 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства розташованих за межами населеного пункту на території Ков`язької селищної ради Валківського району Харківської області; визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 05 жовтня 2016 року, укладений між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 про передачу в оренду земельної ділянки площею 9,3252 га (кадастровий номер :03:000:0701), розташованої за межами населеного пункту на території Ков`язької селищної ради Валківського району Харківської області та скасовано його державну реєстрацію; зобов`язано ОСОБА_1 повернути Головному управлінні Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку площею 9,3252 га (кадастровий номер :03:000:0701), розташовану за межами населених пунктів на території Ков`язької селищної ради Валківського району Харківської області шляхом укладення акту прийому-передачі; стягнуто в дольовому порядку з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області судовий збір в розмірі 4204,00 грн, з ОСОБА_1 7 329,23 грн на користь Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити судове рішення про повернення позовної заяви прокурору, в разі вирішення спору по суті ухвалити судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви у зв`язку з пропуском строку позовної давності та безпідставністю і недоведеністю позовних вимог, стягнути з позивача на його користь судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 5227,23 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не розглянув належним чином заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, що призвело до неналежного неповного з`ясування обставин справи, а також до того, що по суті не було розглянуто жодну із його заяв про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, про повернення позовної заяви, відзив по суті. Зазначив, що прокурор штучно вказав Головне управління Держгеокадастру в Харківській області в якості відповідача, не надавши доказів позасудового звернення до нього з питанням скасування або зміни відповідного наказу. Вважав, що прокурор не навів доказів існування спору. Права держави або суспільства в даному випадку не порушується, тому до суду звернулася неналежна особа. Вказав, що чинним законодавством не заборонено використовувати спірну земельну ділянку в межах раніше створеного фермерського господарства. Посилався на те, що закон вимагає виключно підтвердження досвіду роботи в сільському господарстві або наявність освіти в аграрному закладі, щодо матеріально-технічної бази вимоги відсутні.

18 лютого 2021 року до суду апеляційної інстанції від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилався на те, що судом не встановлено наявності порушення або загрози порушення інтересів держави у спірних правовідносинах. Тобто, у прокуратури в даному випадку відсутні підстави для звернення до суду в інтересах держави. Вказав, що суд першої інстанції посилається на не чинні на момент виникнення спірних правовідносин норми. Посилався на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують той факт, що позивач дізнався про можливе порушення інтересів держави саме 29 листопада 2020 року.

30 листопада 2021 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що наразі ним створено відповідне фермерське господарство «Агрофортуна 2021». В подальшому він звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з заявою, в якій просив укласти відповідні зміни до договору оренди в частині зміни орендаря та отримав відповідь, з якої вбачається, що наразі земельну ділянку передано з державної власності у комунальну власність. Вважав, що на час розгляду апеляційним судом порушення інтересів держави відсутні.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2021 року справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кругова С.С., суддів колегії Маміна О.В., Пилипчук Н.П.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 18 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 18 січня 2021 року клопотання Головного управління Держгеокадастру в Харківській області про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення задоволено, поновлено строк на апеляційне оскарження рішення, апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Харківській області залишено без руху.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 лютого 2021 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено до розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Харківській області визнано неподаною та повернуто Головному управлінню Держгеокадастру в Харківській області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 вересня 2021 року справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Бурлака І.В., суддів колегії Хорошевський О.М., Яцина В.Б.

В суді апеляційної інстанції представниця позивача вважала, що судове рішення є законним, а апеляційна скарга необгрунтованою. При цьому посилалася на те, що весь цей час до створення іншого фермерського господарства земельні ділянки знаходилися в оренді ОСОБА_1 .

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 , будучи засновником фермерського господарства «Агрофортуна», не мав права як громадянин отримувати земельну ділянку для створення іншого фермерського господарства.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за наказом Головного управління Держземагентства у Харківській області № 3046-СГ від 12 листопада 2014 року ОСОБА_1 надано в оренду для ведення фермерського господарства строком на 49 років земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля), розташовані за межами населених пунктів Ков`язької селищної ради на території Валківського району Харківської області загальною площею 37,9970 га, в тому числі, земельну ділянку площею 30,8187 га з кадастровим номером :03:000:0799, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 листопада 2014 року та земельну ділянку площею 7,1783 га з кадастровим номером :03:000:0798, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 листопада 2014 року (а.с.31-32).

Наказом Головного управління Держземагентства у Харківській області № 3046-СГ від 12 листопада 2014 року ОСОБА_1 надано в оренду для ведення фермерського господарства строком на 49 років земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля), розташовані за межами населених пунктів Гонтово-Явірської сільської ради на території Валківського району Харківської області загальною площею 27,1264 га, в тому числі, земельну ділянку площею 10,9548 га з кадастровим номером :02:000:0335, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 листопада 2014 року та земельну ділянку площею 16,1716 га з кадастровим номером :02:000:0333, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 листопада 2014 року (а.с.33-34).

Наказом Головного управління Держземагентства у Харківській області № 3049-СГ від 12 листопада 2014 року ОСОБА_1 надано в оренду для ведення фермерського господарства строком на 49 років земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля), розташовані за межами населених пунктів Новомерчицької сільської ради на території Валківського району Харківської області, загальною площею 56,9598 га, в тому числі, земельну ділянку площею 7,2636 га з кадастровим номером :01:000:0649, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 листопада 2014 року, земельну ділянку площею 19,8666 га з кадастровим номером :01:000:0650, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 листопада 2014 року, земельну ділянку площею 8,3963 га з кадастровим номером :01:000:0648, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 жовтня 2014 року, земельну ділянку площею 21,4333 га з кадастровим номером :01:000:0644, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 листопада 2014 року (а.с.35-36).

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадським формувань № від 13 липня 2020 року ОСОБА_1 є засновником та кінцевим бенефіціарним власником селянського (фермерського) господарства «Агрофортуна», яке зареєстровано 29 січня 2015 року (а.с.37-39).

Із наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 10177-СГ від 27 вересня 2016 року вбачається, що затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, розташованих за межами населених пунктів на території Ков`язької селищної ради Валківського району Харківської області. Надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку площею 9,3252 га, в тому числі, рілля площею 9,3252 га (кадастровий номер :03:000:0701) із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Ков`язької селищної ради Валківського району Харківської області. Встановлено річний розмір орендної плати за користування земельною ділянкою на правах оренди в розмірі 6% від нормативної грошової оцінки (а.с.18-19).

На виконання зазначеного наказу 05 жовтня 2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, за умовами якого в оренду передано земельну ділянку державної власності з кадастровим номером :03:000:0701 площею 9,3252 га, землі сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля). Договір укладено на 7 років (а.с.20-24).

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав копію рішення № 1 засновника про створення фермерського господарства «Агрофортуна 2021» Валківського району Харківської області, відповідно до якого засновник ОСОБА_1 прийняв рішення про створення фермерського господарства «Агрофортуна 2021» на основі земельних ділянок, які належать на праві оренди ОСОБА_1 , а саме земельні ділянки з кадастровими номерами: №№ :03:000:0703 площею 13,8640 га; :03:000:0701 площею 9,3252 га; :03:000:0702 площею 26,0416 га; :03:000:0712 площею 34,4280 га. Створено фермерське господарство «Агрофортуна 2021» (а.с.174,185-186,195).

З наданої виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 23 березня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрував фермерське господарство «Агрофортуна 2021» (а.с.187-188,196-197).

Як вбачається з копії листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № Л-284/0/14,2-468/0/21-21 від 26 квітня 2021 року вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами :03:000:0701, :03:000:0702, :03:000:0712, відповідно до наказу від 28 грудня 2020 року № 52-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» були передані у комунальну власність Валківської територіальної громади в особі Валківської міської ради (а.с.219).

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження.

Як одним з доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив порушення норм процесуального права. Вважав, що розгляд справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження суперечить вимогам ЦПК України.

Так, дійсно, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета.

Предметом спору у цій справі є визнання наказів незаконними, договорів оренди землі недійсними, скасування їх реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави.

Таким чином, з урахуванням предмету позову, ця справа не є малозначною в силу закону, оскільки в цій справі пред`явлені позовні вимоги немайнового характеру, за якими в порядку пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України не визначається ціна позову, а тому така справа може бути визнана малозначною лише за умови постановленням ухвали суду про віднесення її до категорії малозначних.

Саме такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 559/1313/17-ц (провадження № 61-47587св18), від 29 травня 2020 року у справі № 272/365/18 (провадження № 61-46452св18).

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою судді Валківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у спрощеному позовному провадженні, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України.

Зі змісту даної ухвали судді вбачається, що суд першої інстанції дану справу відніс до категорії малозначних.

Проте, виходячи з того, що частина вимог є немайновими, це виключає можливість визнання цієї справи малозначною відповідно до статті 19 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 465/2018/17 (провадження № 61-5118св20).

Аналізуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково розглянув цю справу у порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 376 ЦПК України, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, це є порушенням норм процесуального права і обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

За таких умов, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального права з ухваленням нового судового рішення.

При ухваленні нового судового рішення по суті спору апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини першої статті 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Статтею 31 ЗК України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

За змістом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої, третьої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом із тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство» (далі - Закон № 973-IV) та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону).

У спірних правовідносинах Закон № 973-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону № 973-IV (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону № 973-IV).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 973-IV для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом (частини друга, четверта статті 7 Закону № 973-IV).

Таким чином, спеціальний Закон № 973-IV визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, у заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає у створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання й охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону № 973-IV).

Отже, при вирішенні вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений статтею 7 Закону як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України.

Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, у тому числі, щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Разом з тим відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2902цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 525/1225/15-ц та Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 січня 2020 року у справі № 927/83/19.

Матеріали справи свідчать про те, що 29 січня 2015 року ОСОБА_1 одноособово створив фермерське господарство «Агрофортуна». 05 жовтня 2016 року йому, як громадянину на підставі статті 5 Закону України «Про фермерське господарство», для створення іншого фермерського господарства надано в оренду спірну земельну ділянку площею 9,3252 га, кадастровий номер :03:000:0701, на підставі якої разом з земельними ділянками, кадастрові номери яких №№ :03:000:0702, :03:000:0712, створено ним 23 березня 2021 року інше фермерське господарство «Агрофортуна 21». Мету, яку ОСОБА_1 , переслідував на час отримання земельних ділянок, досягнуто.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що ОСОБА_1 отримав земельну ділянку як громадянин не для створення фермерського господарства, а для розширення земельного банку. При цьому, не згадується про отримання ОСОБА_1 ще двох земельних ділянок, які разом зі спірною земельною ділянкою увійшли в інше створене ОСОБА_1 фермерське господарство «Агрофортуна 21». Також, слід зазначити, що всі земельні ділянки до створення іншого фермерського господарства знаходилися в оренді у ОСОБА_1 . Доказів того, що він уклав договір суборенди з особами на ці земельні ділянки або цими земельними ділянками користувалися інші особи на інших правових підставах не надано. Представниця позивача в суді апеляційної інстанції не заперечувала проти того, що земельні ділянки знаходилися саме в оренді ОСОБА_1 .

В позовній заяві, крім цього, позивач посилався на те, що ОСОБА_1 не має власної техніки, матеріально-технічної бази для обробітку землі, ресурсів для оренди сільськогосподарської техніки, а також досвіду для ефективного обробітку землі, однак, доказів щодо цього не надав. Навпаки, ОСОБА_1 навів обґрунтування розміру земельної ділянки, перспективи діяльності фермерського господарства, наявності трудових і матеріальних ресурсів. Доказів невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою не надано.

Посилання представниці позивача на те, що ОСОБА_1 не мав права як громадянин отримувати земельну ділянку в оренду для створення іншого фермерського господарства, маючи вже створене фермерське господарство, суперечить змісту статті 5 Закону України «Про фермерське господарство», з якої не вбачається перешкод для надання громадянину України земельної ділянки або земельних ділянок для створення фермерського господарства в оренду із земель державної та комунальної власності. На сьогодні фермерське господарство створено, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Тому, посилання позивача на правові висновки Верховного Суду в данній справі не застосовуються, оскільки не стосуються розширення земельного банку.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що ані обмежень в наданні земельної ділянки з урахуванням обґрунтованості, доцільності їх надання для створення фермерського господарства, яке створено, ані строку для створення фермерського господарства, чинним законодавством не передбачено.

Таким чином, враховуючи те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження та неправильно застосував норми матеріального права, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не дотримано порядок, процедуру, не надано документів, необхідних для створення фермерського господарства, а також на те, що не доведено, що інше фермерське господарство матиме змогу самостійно, силою та працею членів фермерського господарства, обробляти отриману у користування землю, матиме власну техніку для обробітку землі, ресурси для оренди сільськогосподарської техніки, а також досвід для ефективного обробітку землі, доводи та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Разом з тим, доводи ОСОБА_1 щодо того, що прокурор не мав права на звернення до суду з даним позовом, оскільки не обґрунтував наявність підстав для представництва судова колегія відхиляє, оскільки, виходячи з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року (справа № 922/708/19) прокурор діяв як самостійний позивач.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 17 300,00 грн підлягає стягненню з Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області на його користь.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру в Харківській області про визнання наказів незаконними, договорів оренди землі недійсними, скасування їх реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави залишити без задоволення.

Стягнути з Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області на користь ОСОБА_1 17 300,00 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 22 лютого 2022 року.