Постанова

Іменем України

09 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 752/1232/18

провадження № 61-5371св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - головний редактор, редактор відділу «Київ» інформаційно-аналітичного інтернет-видання «Киевласть» ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Демченком Юрієм Васильовичем, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року у складі судді Плахотнюк К. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2021 року у складі колегії суддів: Мережко М. В.,

Верланова С. М., Савченка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до головного редактора, редактора відділу «Київ» інформаційно-аналітичного інтернет-видання «Киеввласть» ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що з мережі Інтернет він дізнався про поширена про нього негативної, недостовірної інформації такого змісту: «поставка Киевскому метрополитену 100 вагонов по схеме лизинга является продуманной преступной схемой, за которой стоит бывший «смотрящий» ОСОБА_4 - ОСОБА_5 . Из-за него, эксмера Киева ОСОБА_1 , бывшего руководства столичной подземки, нардепа от БПП ОСОБА_8 и преступного бездействия нынешних чиновников КГГА «Киевский метрополитен» якобы должен за вагоны около 1,39 млрд гривен».

Зазначена інформація поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 інформаційним ресурсом «Киеввласть» (в особі «власника» вебсайту і за сумісництвом головного редактора інтернетвидання «Киеввласть» в інтернет-мережі

за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 у тексті інформаційного повідомлення під назвою «Киевский метрополитен» подтвердил факт своего сотрудничества

с «Укрсоцбанком».

Зазначена інформація не відповідає дійсності та обставинам укладення договору лізингу і виникнення у КП «Київський метрополітен» заборгованості.

По-перше, поставка Київському метрополітену 100 вагонів на основі договору лізингу не була «продуманою злочинною схемою», навпаки зазначений договір дозволив оновити рухомий склад вагонів за привабливою ціною. «Злочинність» укладення такого договору не підтверджена жодними фактами - зокрема, немає будь-якого кримінального провадження щодо незаконного укладення договору і, як наслідок, обвинувального вироку суду щодо осіб, про яких йдеться

у повідомленні.

По-друге, заборгованість у КП «Київський метрополітен» виникла вже після складення ОСОБА_1 повноважень мера столиці.

Так, Господарський суд м. Києва у рішенні від 28 вересня 2016 року у справі

№ 910/8397/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укррослізинг» (далі - ТОВ «Укррослізинг») до Комунального підприємства «Київський метрополітен» (далі - КП «Київський метрополітен»), треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Київська міська рада, департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Київська міська державна адміністрація, про стягнення 2 705 379 935,83 грн, розірвання договору та витребування майна за участю Прокуратури м. Києва, за зустрічним позовом КП «Київський метрополітен» до ТОВ «Укррослізинг» про визнання недійсним пункту договору встановив наявність у відповідача за первісним позовом грошового зобов`язання зі сплати на користь позивача за первісним позовом лізингових платежів за період з листопада 2013 року до серпня 2016 року

у розмірі 513 594 533,98 грн (у тому числі заборгованість з оплати частини вартості предмета лізингу в розмірі 396 828 349,71 грн та заборгованість

з оплати відсотків за користування предметом лізингу в розмірі

116 766 204,27 грн) на підставі договору, а доказів погашення цієї заборгованості суду не надано.

Таким чином, Господарський суд м. Києва встановив, що заборгованість виникла з листопада 2013 року, тоді як ОСОБА_1 обіймав посаду Київського міського голови до 12 липня 2012 року.

Інформація про те, що «ексмер ОСОБА_1 причетний до утворення заборгованості КП «Київський метрополітен» в розмірі 1,39 млрд грн,

є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, оскільки заборгованість

з оплати лізингових платежів у КП «Київський метрополітен» виникла після спливу півтора року після завершення повноважень ОСОБА_1

на посаді мера м. Києва.

Отже, інформаційне інтернет-виданням «Киеввласть» поширило щодо ОСОБА_1 недостовірну інформацію як в частині звинувачення його

у причетності до «злочинної схеми», так і в частині звинувачення в утворенні заборгованості КП «Київський метрополітен» перед ТОВ «Укррослізинг»,

що паплюжить честь, гідність та ділову репутацію.

Недостовірну інформацію було доведено до невизначеної кількості осіб,

що сформувало у великого кола осіб негативний образ позивача, поставило під сумнів його сумлінність, добросовісність і відповідальне ставлення до своїх посадових обов`язків під час перебування на посаді мера м. Києва.

Неправомірними діями інформаційного ресурсу «Киеввласть» позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у нервовому стресі, який переніс позивач через поширення стосовно нього недостовірної та ганебної інформації серед невизначеного кола осіб.

Крім того, інформаційний ресурс «Киеввласть» не через власну недбалість

«не перевірив на предмет недостовірності» спростовувану інформацію,

не «помилились» під час її публікації, не використали інформацію із «секретних джерел», а свідомо використали ім`я ОСОБА_1 задля привернення інтересу та зацікавлення читачів до опублікованого матеріалу.

З огляду на викладене позивач просив:

визнати недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, поширену ОСОБА_3

та інтернет-виданням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет

за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 а саме: «поставка киевскому метрополитену 100 вагонов по схеме лизинга является продуманной преступной схемой… Из-за него, эксмера Киева ОСОБА_1 , … КГГА « Киевский метрополитен» якобы должен за вагоны около 1, 39 млрд гривен »;

зобов`язати ОСОБА_3 та інтернет-видання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » спростувати недостовірну та негативну інформацію, а саме: «поставка киевскому метрополитену 100 вагонов по схеме лизинга является продуманной преступной схемой… Из-за него, экс-мера Киева ОСОБА_1 , … КГГА « Киевский метрополитен », якобы, должен за вагоны около 1, 39 млрд гривен», яка була поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 , у той же спосіб, в який він поширив недостовірну та негативну інформацію, а саме: шляхом розміщення інформації

на вебсайті «ІНФОРМАЦІЯ_9» в мережі Інтернет протягом 10 календарних днів після набрання законної сили рішенням суду резолютивної частини судового рішення у цій справі із зазначенням, що поширена інформація

є недостовірною і такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 ;

стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 1 000 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди за поширення недостовірної інформації,

а також судові витрати.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 березня

2021 року, в задоволенні позову відмовлено.

Суди дійшли висновку, що інформація такого змісту: «поставка киевскому метрополитену 100 вагонов по схеме лизинга является продуманной преступной схемой, за которой стоит бывший «смотрящий» ОСОБА_4 - ОСОБА_5 . Из-за него, эксмера Киева ОСОБА_1 , бывшего руководства столичной подземки, нардепа от БПП ОСОБА_8

и преступного бездействия нынешних чиновников КГГА «Киевский метрополитен» якобы должен за вагоны около 1,39 млрд гривен», поширена

ІНФОРМАЦІЯ_1 інформаційним ресурсом «Киеввласть» у тексті інформаційного повідомлення під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », є власними оціночними судженнями автора, вираженням його суб`єктивної думки і поглядів,

які не можуть бути перевірені на предмет достовірності, а тому не підлягають спростуванню.

Твердження позивача про те, що поширені висловлювання створюють

у громадськості негативну думку щодо нього, підривають його авторитет,

є безпідставними, оскільки спірна інформація не може тлумачитися як така,

що містить фактичні дані, а лише дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями. Підстав вважати, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про її правдивість чи неправдивість, немає, оскільки позивач не довів протилежне, отже, і підстав для задоволення позову немає.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені доводи

У березні 2021 року адвокат Демченко Ю. В., діючи в інтересах

ОСОБА_1 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня

2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2021 року

і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, не врахував, що викладена на інтернет-ресурсі інформація

є недостовірною, та порушив при цьому презумпцію невинуватості особи, щодо якої ця інформація поширена. Незважаючи на те що позивач є публічною особою та межа критики його дій значно ширша, ніж у пересіченого громадянина, суд мав врахувати презумпцію невинуватості у вчиненні правопорушення.

Суд не врахував, що право на спростування недостовірної інформації

є безумовним правом на захист особистих немайнових прав.

Суд першої інстанції не дав оцінку тому, що поширена відповідачем інформація

є фактичними твердженнями, а не оціночним судженням, оскільки містить інформацію про причетність позивача до якихось оборудок чи незаконних махінацій. При цьому відповідач як журналіст повинен був перевірити всю інформацію, яку він виклав у статті.

На думку особи, яка звернулась з касаційною скаргою, суд першої інстанції при розгляді справи неправомірно не залучив експерта у галузі семантико-лінгвістичних знань для надання оцінки тому, чи є поширена інформація твердженням чи оціночним судженням, та не дав оцінки всім доказам у справі.

Вважає, що апеляційний суд не дав оцінки всім доводам апеляційної скарги,

не виправив помилок, яких припустився суд першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 через свого представника також зазначає, що суди застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 757/46400/15-ц (провадження № 61-5815св18) та у постанові Верховного Суду України

від 29 листопада 2017 року у справі № 761/6866/16-ц, а також не врахував прецедентну практику Європейського суду з прав людини.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому адвокатом Титикалом Р. С., зазначено, що ОСОБА_3 вважає її безпідставною, а оскаржувані судові рішення - законними й обґрунтованими.

Посилається на те, що інформація, яку позивач просить визнати недостовірною, має характер оціночних суджень, які не підлягають ні доказуванню,

ні спростуванню, до того ж є повідомленням про події з посиланням на іншу публікацію.

Інформація не містить звинувачень, а є власними поглядами, критичними висловлюваннями і є складовою частиною свободи слова.

До того ж ОСОБА_3 вказує, що належним відповідачем у цій справі

є ОСОБА_7 , який є автором статей, щодо висловлювань у яких подано цей позов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 752/1232/18, витребувано справу з Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд встановив, що ОСОБА_1 обіймав посаду Київського міського голови з 20 квітня 2006 року до 12 липня 2012 року, є політичним та державним діячем, тобто публічною особою, в розумінні статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

ІНФОРМАЦІЯ_1 у мережі Інтернет інформаційний ресурс «Киеввласть»

за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10поширено відносно нього інформацію такого змісту:

«поставка Киевскому метрополитену 100 вагонов по схеме лизинга является продуманной преступной схемой, за которой стоит бывший «смотрящий» ОСОБА_4 - ОСОБА_5 . Из-за него, эксмера Киева ОСОБА_1 , бывшего руководства столичной подземки, нардепа от БПП ОСОБА_8 и преступного бездействия нынешних чиновников КГГА «Киевский метрополитен» якобы должен за вагоны около 1,39 млрд гривен».

Зазначена інформація поширена у тексті повідомлення під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Відповідач ОСОБА_3 зазначив, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_1 інтернет-виданням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 опублікувало статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

У цій статті є такий абзац: « ІНФОРМАЦІЯ_2 , за которой стоит бывший «смотрящий» ОСОБА_4 - ОСОБА_5 . Из-за него, экс-мера Киева ОСОБА_1 , бывшего руководства столичной подземки, нардепа от БПП ОСОБА_8

и преступного бездействия нынешних чиновников КГГА «Киевский метрополитен» якобы должен за вагоны около 1, 39 млрд гривен. Причем должен компании, за которой стоит премьер-министр России ОСОБА_6 » (схема ОСОБА_5 -ОСОБА_6: кто нарисовал миллиардный долг «Киевскому метрополитену»).

При цьому стаття « ІНФОРМАЦІЯ_12» опублікована ІНФОРМАЦІЯ_7

за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відомості у статті, яка є предметом спору, містять відсилання до інформації, викладеної у статті, яка опублікована інтернет-виданням «Киеввласть» ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідно до довідки від 23 березня 2018 року, виданої ПП «Український хостінг», адміністратором сайту «ІНФОРМАЦІЯ_11» є ОСОБА_3 , цей домен зареєстровано саме за поданим ним договором оферти.

Автором статті «ІНФОРМАЦІЯ_4» є ОСОБА_7 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства

є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права

без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права

чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню

з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звернувшись до суду з цим позовом, позивач просив визнати недостовірними відомості, викладені у статті, розміщеній на інтернет-ресурсі, вважаючи

ці відомості інформацією, що порочить його честь, гідність, ділову репутацію

і є негативною, та спростувати ці відомості.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суди виходили з того, що відомості, які позивач вважав такими, що порочать його честь, гідність, ділову репутацію, дублюють інформацію, яка була розміщена інтернет-виданням раніше

як першоджерело і яка не є предметом спору, до того ж суд першої інстанції,

з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що викладені у статті відомості за своїм характером не є фактичним твердженням, а є власними оціночними судженнями автора, вираженням його суб`єктивної думки й поглядів, які не можуть бути перевірені на предмет достовірності, а тому не підлягають спростуванню.

Касаційний суд не може в повній мірі погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення

до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі

№ 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Верховний Суд у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) та від 02 лютого 2022 року у справі № 199/4585/18 (провадження № 61-5734св21) зазначив, що визначення у позові складу сторін

у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада

2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено висновок, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем

є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника вебсайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства у адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адрес українського сегменту мережі Інтернет.

Схожі за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду

від 09 квітня 2020 року у справі № 742/3715/17 (провадження № 61-9702св19), від 01 грудня 2021 року у справі № 310/6999/19 (провадження № 61-14120св21).

Якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач визначив відповідачем ОСОБА_3 , який, як встановив суд, є адміністратором сайту «ІНФОРМАЦІЯ_11» та власником цього домена.

Однак належне вирішення заявлених позивачем вимог передбачає залучення

до участі у справі і безпосереднього автора висловлювань, що є предметом позову, яким, як встановив суд, є автор статті ОСОБА_7 , залучити якого до участі у справі без відповідного клопотання позивача суд не мав процесуальної можливості.

Оскільки незалучення до справи необхідного кола осіб, які мають відповідати

за позовом, є самостійною підставою для відмови в позові, суди попередніх інстанцій повинні були в позові відмовити саме з цих підстав.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині

або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частинами першою-третьою статті 412 ЦПК України підставами

для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який

не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Ураховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку,

що рішення судів першої та апеляційної інстанцій необхідно змінити, виклавши

їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те що суд касаційної інстанції частково задовольняє касаційну скаргу й змінює рішення судів першої й апеляційної інстанцій виключно в частині мотивів відмови в позові, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених

у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Демченком Юрієм Васильовичем, задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року

та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2021 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко
В. М. Коротун