ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9996/19

Провадження № 22-ц/4820/93/22

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 жовтня 2021 року в складі судді Стефанишина С.Л. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що ОСОБА_2 11.11.2010 року підписав заяву б/н від, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 10 000 грн. на картковий рахунок із сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на 18.03.2019 має заборгованість перед банком на загальну суму 30 605,79 грн., яка складається з:

- 13 880,99 грн. заборгованість за тілом кредиту;

- 6510,73 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 7531,46 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

- 749 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн.;

- 500 грн. штраф (фіксована частина);

- 1433,61 грн. штраф (процентна складова).

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором б/н від 11.11.2010 року в розмірі 30 605,79 грн. та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Ухвалою суду від 12.09.2019 провадження по справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні, яке відбулося 18.08.2021, до участі у справі в якості правонаступника відповідача було залучено ОСОБА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 жовтня 2021 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Вважає вказане рішення незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення, та невідповідності висновків суду обставинам справи. Зазначає, що судом порушено порядок, встановлений для вирішення питання, допущено однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи.

Посилається на те, що в анкеті-заяві від 11.11.2010 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_2 своїм підписом засвідчив, що згоден, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, і що він зобов`язується виконувати вимоги цих Умов та правил та самостійно знайомитись з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua, що є договором приєднання.

Підписуючи анкету-заяву відповідач ( ОСОБА_2 ) пройшов ідентифікацію в Банку. Так, згідно постанови НБУ від 17.12.2003 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» (п. 2.2.) ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Наказом №СП-2010-64 була затверджена процедура ідентифікації клієнта, згідно з якою клієнт лише при оформленні першого продукту банку проходить повну ідентифікацію, а саме заповнює анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, та сканується паспорт клієнта. Згідно з наказом №СП-2010-599 при оформленні кредитної картки за ініціативою клієнта забороняється повторне заповнення анкети-заяви, достатньо лише фотографування клієнта з карткою. Отже, заповнюючи анкету-заяву 11.11.2010 року ОСОБА_2 пройшов ідентифікацію в Банку, а тому повторне заповнення будь-яких анкет-заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалось.

14.12.2012 року при зверненні ОСОБА_2 до відділення Банку відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» та встановлено початковий кредитний ліміт.

Відповідач після отримання картки активував її, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Апелянт зазначає, що місцевий суд не звернув уваги на те, що позивач до позовної заяви долучив конкретну редакцію Умов та правил надання банківських послуг в редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви, до якої приєднався позичальник при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, та наказ «Про актуалізацію Умов та правил надання банківських послуг» від 06.03.2010 №906 СП-2010-256. З послідуючими редакціями Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався знайомитись самостійно.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки та має статус первинного документу. Таким чином, Банком надані суду первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором, що є належним та допустимим доказом по справі.

У даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, відповідач не звертався до суду з вимогою про розірвання договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що суд першої інстанції не перевірив розрахунку заборгованості та доводів банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору протягом 2012-2019 років, сплачуючи заборгованість за договором, в тому числі й відсотки пеню та комісії, а отже визнав свої зобов`язання за угодою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 жовтня 2021 року залишити без змін.

Зазначає, що будь-яких документів, які б свідчили про те, що банк може самостійно встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, позичальником не підписувались. Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису ОСОБА_2 , а також дати підписання його представником позивача. Крім того, відсутні докази того, що Умови та правила, а також Тарифи, що містяться в матеріалах справи, були додатками до підписаної ОСОБА_2 анкети-заяви. Тому вказані документи не можна вважати складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 11.11.2010 року ОСОБА_2 звернувся до позивача з анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

В матеріалах справи наявний наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 11.11.2010, укладеним між АТ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 , за яким останній має заборгованість перед банком станом на 18.03.2019 на загальну суму 30 605,79 грн., яка складається із: 13 880,99 грн. заборгованості за тілом кредиту; 6510,73 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 7531,46 грн. нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 749 грн. нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн.; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1433,61 грн. штрафу (процентна складова).

Згідно даних свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 27.08.2019, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті до нотаріальної контори звернулася із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 , яку було залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача.

Позивачем було надано суду в якості доказів витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що були надані позивачем на підтвердження своїх вимог, не містять підпису позичальника, дати складання/затвердження. Відсутність цих реквізитів виключає можливість переконатися в тому, чи справді саме викладені в них умови мали на увазі сторони, укладаючи кредитний договір, чи був позичальник з ними належно ознайомлений і саме на таких умовах погоджувався отримати кредит.

В постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17-ц Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За висновками суду надані позивачем Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Крім цього, суд першої інстанції врахував, що зобов`язання відповідачем перед банком виконане повністю, що підтверджується наданими розрахунками заборгованості.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок позивача з доказування розміру належної до стягнення з відповідача суми боргу, залишився не виконаним. При цьому суд враховує, що, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта на те, що в анкеті-заяві від 11.11.2010 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_2 своїм підписом засвідчив, що згоден, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, і що він зобов`язується виконувати вимоги цих Умов та правил та самостійно знайомитись з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua, що є договором приєднання, висновків суду першої інстанції не спростовує. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками, викладеними у рішенні місцевого суду, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що були надані позивачем на підтвердження своїх вимог, не містять підпису позичальника, дати складання/затвердження. Відсутність цих реквізитів виключає можливість переконатися в тому, чи справді саме викладені в них умови мали на увазі сторони, укладаючи кредитний договір, чи був позичальник з ними належно ознайомлений і саме на таких умовах погоджувався отримати кредит.

Доводи апеляційної скарги про те, що підписуючи анкету-заяву ОСОБА_2 пройшов ідентифікацію в Банку, тому повторне заповнення будь-яких анкет-заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалось, не можуть бути підставами для скасування судового рішення та задоволення позовних вимог у повному обсязі. Так, Цивільний кодекс встановлює вимоги до підписання/укладення кредитних та інших договорів, договором є домовленість двох або більше сторін. Відтак, умови договору, що укладається, мають бути доведені до іншої сторони (позичальника), чого Банком зроблено не було, отже, не доведено в судовому порядку.

Аргументи скарги про те, що відповідач після отримання картки активував її, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток, не можуть бути підставою для задоволення позову так як з наданих доказів вбачається, що позивач повністю сплатив кошти, які фактично отримав в банку.

Так, за положеннями ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Тобто кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суду належить постановити рішення у справі на користь протилежної сторони, розтлумачивши на її користь усі припущення, що не були доведені позивачем під час розгляду справи.

Безпідставним та таким, що не може братись до уваги, є посилання апелянта про те, що місцевий суд не звернув уваги на те, що позивачем до позовної заяви долучено конкретну редакцію Умов та правил надання банківських послуг в редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви, до якої приєднався позичальник при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, та наказ «Про актуалізацію Умов та правил надання банківських послуг» від 06.03.2010 №906 СП-2010-256. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а відтак, його поінформованість з конкретними умовами кредитного договору, який укладався 11.11.2010.

Виписка з банківського рахунку, що містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки та має статус первинного документу, позовних вимог не доводить.

Не є підставою для задоволення позову те, що договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, відповідач не звертався до суду з вимогою про розірвання договору.

Необґрунтованим є посилання АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що суд першої інстанції не перевірив розрахунку заборгованості та доводів банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору протягом 2012-2019 років, сплачуючи заборгованість за договором, в тому числі й відсотки пеню та комісії, а отже визнав свої зобов`язання за угодою.

Суд першої інстанції врахував, що зобов`язання відповідачем перед банком щодо повернення фактично отриманих коштів виконане повністю, що підтверджується наданими розрахунками заборгованості. Наявні докази у справі суд першої інстанції оцінив з дотриманням ст. 89 ЦПК України.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про її обґрунтованість, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2022 року.

Судді А.М. Костенко

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк