ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/437/22 Справа № 296/3552/21 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування збитків, заподіяних злочином і відновлення становища, що існувало до його порушення, шляхом визнання недійсним договору комісії, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування збитків, заподіяних злочином і відновлення становища, що існувало до його порушення, шляхом визнання недійсним договору комісії, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Разом з позовною заявою, ОСОБА_1 надала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на транспортний засіб Honda Pilot, тип загальний легковий універсал В, кузов НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3471, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2014, зареєстрований 26 серпня 2020 року на ім`я ОСОБА_4 .

Заява мотивована тим, що нею подано позов про відшкодування збитків, заподіяних злочином, і відновлення становища, що існувало до його порушення, шляхом визнання недійсним договору комісії, визнання недійсним договору купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу, витребування майна з чужого незаконного володіння. Даний автомобіль був двічі перереєстрований за різними особами в 2020 році. У разі невжиття заходів забезпечення позову, спірне майно може бути ще раз відчужене, або може бути передане третім особам, може зникнути, погіршитись за якістю, що може зробити утрудненим або неможливим виконання судового рішення.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що до позовної заяви та заяви про забезпечення позову не надано інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або інших документів, з яких би вбачалось хто є власником транспортного засобу на теперішній час. Також в заяві про забезпечення позову не вказано, яким чином невжиття таких заходів зробить неможливим виконання рішення про відшкодування збитків, заподіяних злочином, і відновлення становища, що існувало до його порушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що до позовної заяви було надано копію свідоцтва про реєстрацію автомобіля. Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_4 намагається здійснити подальше відчуження автомобіля, тим самим створити умови неможливості захисту прав позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено як арештом майна так і забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

З виділених матеріалів справи вбачається, що в позовній заява ОСОБА_1 просила відшкодувати збитки, заподіяні злочином, відновити становище, що існувало до його порушення, шляхом визнання недійсними договору комісії, договору купівлі-продажу транспортного засобу та витребувати майно з чужого незаконного володіння. Позивачка зазначає, що спірний автомобіль вибув з її володіння шахрайським шляхом та був незаконно переоформлений на ОСОБА_4 на підставі підроблених документів.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Враховуючи наявність спору та те, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень відповідачам в їх правах, колегія суддів вважає за необхідне заяву про забезпечення позову задовольнити частково, а саме, заборонити відчуження спірного транспортного засобу.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у накладенні арешту на спірний автомобіль, так як накладення арешту на спірне майно не свідчать про співмірний та ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась, оскільки поняття арешту майна включає в себе лише позбавлення особи можливості користування своєю власністю, яке є похідним від права власності особи, тоді як розумним, співмірним та ефективним способом забезпечення даного позову є, саме, заборона державним реєстраторам чи особам, які уповноважені на вчинення функцій державних реєстраторів вчиняти реєстраційні дії щодо відчуження майна і як наслідок зміни власника спірного майна.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Оскаржувана ухвала як така, що суперечить нормам процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження транспортного засобу Honda Pilot, тип загальний легковий універсал В, кузов НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3471, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2014.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко