КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/2803/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрації Орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року вимоги позовної заяви ОСОБА_1 роз`єднано в самостійні провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 серпня 2021 року матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрації Орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів - передано на розгляд до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Солом'янського районного суду м. Києва.

Посилається на те, що суд першої інстанції незаконно роз'єднав позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Крім того, посилається на те, що роз`єднання позовних вимог здійснювалось з метою змінити підсудність позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, щоб передати її іншому суду. Судом першої інстанції не враховано вимоги ч. 6 ст. 188 ЦПК України яка зобов`язує суддю, який роз`єднав позовні вимоги в самостійні провадження, їх всі і розглянути.

Посилається на те, що роз`єднавши позовні вимоги на два самостійні провадження суддя Українець В.В. вирішив взагалі позбутися справи № 760/21700/21 відкритої внаслідок роз`єднання за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав шляхом передачі справи на розгляд Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Передаючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрації Орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав на розгляд до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, суд першої інстанції виходив з того, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є адреса: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість ухвалисуду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що у серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року вимоги позовної заяви ОСОБА_1 роз`єднано в самостійні провадження.

З матеріалів справи вбачається, що місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.1).

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Згідно ст. 28 ЦПК України визначено перелік справ підсудність яких можлива за вибором позивача.

Відповідно до ч.16 ст.28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Як вбачається із змісту статті 28 ЦПК України, позов про позбавлення батьківських прав не входить до переліку справ, підсудність яких, крім визначеної законом (частина 1 статті 27 цього Кодексу), може бути також визначена за вибором позивача.

Положення статті 28 ЦПК України не можуть бути застосовані при визначені підсудності позову про позбавлення батьківських прав, отже не можуть бути застосовані і, зокрема, положення частини 16 статті 28 ЦПК України, можливість вибору позивача до якого суду звернутися з позовом про позбавлення батьківських прав, - відсутня, оскільки підсудність такої справи визначена законом.

Таким чином, з аналізу зазначених статей вбачається, що справи про позбавлення батьківських прав розглядаються за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача, згідно зі статтею 27 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Доводи апеляційної скарги, про те, що суд першої інстанції роз`єднавши позовні вимоги мав розглянути справу цим же складом суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки апеляційний суд не має повноважень оцінювати дії суду щодо роз`єднання позовних вимог.

Апеляційний суд не може вдаватися в підстави роз`єднання судом вимог позовної заяви ОСОБА_1 в самостійні провадження, оскільки ухвала суду про роз`єднання вимог позовної заяви в самостійні провадження не оскаржується в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції навмисно розділив позовні вимоги, щоб не розглядати позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дане твердження є припущенням, а рішення суду не може бути побудовано на припущеннях.

Щодо передачі позовних вимог про позбавлення батьківських прав до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за місцем реєстрації відповідача, то процесуальних порушень апеляційним судом не встановлено, а скасування ухвали суду на підставі припущень не передбачено законом.

Справа в цій частині вимог відповідає приписам ст. 27 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді