ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1161/22 Справа № 205/9590/20 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2021 року у справі за позовом Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 з 2013 року отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям.

24.01.2018 року відповідач надала до Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради заяву про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

В результаті проведеної перевірки правильності та достовірності інформації, яка була надана заявником, 26.02.2018 року отримано відомості, що у власності чоловіка відповідача ОСОБА_2 з 29.11.2010 року знаходиться земельна ділянка, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,4714 га, яка з 01.01.2016 року перебуває в оренді у ТОВ Агрофірма «Добробут» зі строком дії до 21.12.2025 року.

11.04.2018 року відповідач письмово підтвердила наявність земельної ділянки та надала довідки про доходи від надання в оренду ТОВ Агрофірма «Добробут» № 26/03 від 27.03.2018 року за 2016 рік та № 27/03 від 27.03.2018 року за 2017 рік.

Також в результаті перевірки було виявлено надання (приховування) відповідачем недостовірних даних про майновий стан сім`ї, а саме: згідно з інформацією МВС України від 01.02.2018 року та 08.06.2018 року встановлено, що чоловік відповідача ОСОБА_2 придбав легковий автомобіль марки KIA SERHIA, 2003 р.в., вартістю 101920 грн., дата реєстрації 07.08.2015 року.

Під час перевірки особової справи встановлено, що при неодноразових зверненнях, починаючи з 28.08.2013 року в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги, у розділах ІV та V відповідач не відображала інформацію про наявність земельної ділянки та придбання легкового автомобілю.

Відповідачем було зроблено перерахунок надміру виплачених коштів за період з 01.02.2013 року по 30.04.2017 року в розмірі 88835,93 грн.

24.05.2019 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено угоду про повернення надміру сплачених коштів строком до 31.12.2019 року з обов`язковою щомісячною платою.

Станом на 19.11.2020 року відповідач повернула до Управління надміру виплачені кошти державної соціальної допомоги в розмірі 6000 грн.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідача надміру виплачені кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з 01.02.2013 року по 30.04.2017 року в розмірі 88835,93 грн. та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. (а.с. 1-5).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2021 року позовні вимоги Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради надміру виплачені кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з 01.08.2015 року по 30.04.2017 року в розмірі 43879,17 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 2102,00 грн.(103-107).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Правобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у періоди: 27.02.2013 року, 28.03.2013 року, 28.11.2014 року, 27.05.2015 року, 23.11.2015 року, 30.05.2016 року, 22.11.2016 року, 22.05.2017 року, 24.01.2018 року зверталася до позивача із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (а.с. 7-24).

Відповідно до наведених заяв, позивачем було прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (а.с. 34-40).

Згідно проведеної перевірки достовірності та повноти інформації, наданої ОСОБА_1 для призначення державної соціального допомоги, встановлено, що у власності чоловіка відповідача ОСОБА_2 з 15.09.2016 року знаходиться земельна ділянка за адресою: Полтавська область, с/рада Шенгурівська, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,4714 га, яка з 01.01.2016 року перебуває в оренді у ТОВ Агрофірма «Добробут» зі строком дії до 21.12.2025 року (а.с. 41-43, 47-48), та легковий автомобіль марки KIA SERHIA, 2003 р.в., вартістю 101920 грн., дата реєстрації 07.08.2015 року (а.с. 50-51).

Відповідно до повідомлення № 202 віл 16.10.2018 року ОСОБА_1 припинено виплату державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та запропоновано повернути переплачену суму в розмірі 79836,65 грн. (а.с. 53).

Згідно розрахунку надміру виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, ОСОБА_1 були надміру виплачені кошти за період з 01.02.2013 року по 30.04.2017 року в розмірі 88835,93 грн. (а.с. 55).

24.05.2019 року між Правобережним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 укладено угоду про повернення надмірно сплачених коштів (а.с. 56).

Станом на 19.11.2020 року відповідач повернула до Управління надміру виплачені кошти державної соціальної допомоги в розмірі 6000 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з 01.02.2013 року по 01.08.2015 року, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та безпідставності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі у розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Цей Закон спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.

Порядок призначення та виплати соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації. У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону. До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються, зокрема, декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї (в декларацію не включаються державна соціальна допомога, призначена відповідно до цього Закону).

Статтею 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» встановлені умови, за яких державна соціальна допомога не призначається, зменшується її розмір або припиняється виплата.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку № 250 соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

За змістом пункту 6 Порядку № 250 для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї).

Форма декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (зі змінами), затверджена наказом Міністерством соціальної політики України від 22 липня 2003 року № 204, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 13 серпня 2003 року за № 709/8030 (був чинний на момент звернення відповідача за призначенням соціальної допомоги).

У частині четвертій статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Відповідно до пункту 25 Порядку № 250 виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, з місяця, в якому виявлено порушення.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вперше звернулась до позивача за призначенням соціальної допомоги в лютому 2013 року, тобто до придбання автомобіля (07.08.2015 року) та реєстрації права власності на земельну ділянку (15.09.2016 року) (а.с. 41).

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до серпня 2015 року відповідач правомірно отримувала соціальну допомогу, і відомості в деклараціях поданих 27.02.2013року, 28.03.2013року, 28.11.2014року, 27.05.2015року відповідали дійсності, остання потребувала даної допомоги за відсутності підстав для відмови у призначенні такої допомоги.

Судом першої інстанції правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2021 року, в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: