Справа № 635/7332/20
Провадження по справі № 2/635/1772/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2022 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Полоз М.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Департамент патрульної поліції,

третя особа Державна казначейська служба України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, третя особа - Державна казначейська служба України, про компенсацію моральної шкоди завданої незаконними діями відповідача,

В с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до Департаменту патрульної поліції, третя особа - Державна казначейська служба України, яким просить стягнути з відповідача на користь позивача 47080 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1500 гривень - за виконані роботи щодо комплексного дослідження моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 02 грудня 2017 року посадова особа Департаменту патрульної поліції винесла на місці постанову серії ЕАА №225183 від 02 грудня 2017 року про накладення відносно позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Оскільки позивач не вчиняв вказаного правопорушення, він звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання дій відповідача незаконними та скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності серії ЕАА №225183 від 02 грудня 2017 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 березня 2018 року дії інспектора 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патурльної поліції старшого лейтенанта поліції Окари Олександра Васильовича щодо винесення постанови серії ЕАА №225183 від 02 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП неправомірними, вказану постанову скасовано, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 закрито. 14 квітня 2018 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 березня 2018 року набрало законної сили, у зв`язку з чим є обов`язковим для суду. Позивач вважає, що посадова особа відповідача, грубо порушуючи Конституцію України, Закон України «Про Національну поліцію», навмисно сфальсифікувала відносно нього постанову серії ЕАА №225183 від 02 грудня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, чим заподіяла позивачу глибокі і тривалі моральні страждання. Відповідно до висновку експерта №20 від 09 листопада 2018 року, неправомірні дії з боку інспектора та наступні наслідки є психотравмуючими для ОСОБА_2 . Неправомірними діями інспектора патрульної поліції Окарою О.В. ОСОБА_2 завдано моральної шкоди, розмір моральної шкоди для середньоунормованої особистості із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та її співставлення зі шкалою стресу Хомса і Раге, яку заподіяно патрульною службою, в тому числі інспектором 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Харкові ДПП Окарою О.В. становить 89045 гривень в цінах на 01 січня 2018 року. Розмір моральної шкоди з урахуванням особистісних особливостей ОСОБА_4 і обставин справи, яка заподіяна ОСОБА_2 внаслідок душевних страждань, який підекспертна особа зазнала у зв`язку з незаконним притягненням 02 грудня 2017 року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за нібито порушення вимог п. 8.4 ПДР, а також через додаткові вимушені негативні зміни у способі життя ОСОБА_2 (витрачання свого часу та коштів на оскарження дій співробітників патрульної поліції) складає і підлягає стягненню 47080 гривень в цінах на 01 жовтня 2018 року. Через незаконне накладення адміністративного стягнення ОСОБА_2 пережив відчуття несправедливості, був пригніченим, переживав, що його права були порушені, пережив упередженість співробітників правоохоронних органів, що викликало у нього невдоволення, невпевненість, недовіру до правоохоронних органів, обурення в момент складання протоколу пережив стан хвильованості.

Аргументи учасників справи.

03 грудня 2020 року представником відповідача ОСОБА_5 наданий відзив на позов, в якому просив позов ОСОБА_2 залишити без задоволення. Департамент патрульної поліції заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими з наступних підстав. Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що на його думку, інспектор роти № 1 батальйону № 4 старший лейтенант поліції Окара О.В. навмисно сфальсифікував винесену щодо позивача постанову серії ЕАА № 225183 від 02 грудня 2017 року, чим заподіяв позивачу глибокі і тривалі страждання, однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Рішенням Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/7401/17 (провадження № 2-а/635/45/2018) від 07 березня 2018 року було скасовано постанову серії ЕАА № 225183 від 02.12.2017 у зв`язку з ненаданням доказів відповідачем. Фальсифікація документів має бути встановлена вироком суду. Отже, позивач жодним чином не довів фальсифікацію постанови серії ЕАА № 225183 від 02.12.2017. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності органів державної влади не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскілки не є порушенням прав позивача. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди. При цьому, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Позивач обмежився лише загальними посиланнями на незаконність дій посадової особи відповідача та завдання йому моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні погіршення здібностей позивача або позбавлення можливості реалізовувати свої звички і бажання, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправними, на його думку, діями посадової особи Департаменту патрульної поліції та можливим завданням такої шкоди. З матеріалів позовної заяви вбачається, що в основу розрахунку моральної шкоди заподіяної відповідачем покладено висновок юриста, фахівця в галузі математики та психолога ОСОБА_6 . При цьому, в прохальній частині позивач просить суд стягнути кошти за виконанні роботи щодо комплексного дослідження моральної шкоди. Саме наявність свідоцтва дає право на проведення судових експертиз та експертних досліджень. Департамент патрульної поліції вважає, що висновок щодо розрахунку моральної шкоди проведено не судовим експертом, а фізичною особою ОСОБА_6 , який не є працівником державної спеціалізованої установи, не пройшов відповідної підготовки в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, не атестований та не отримав кваліфікації судового експерта з певної спеціальності. Таким чином, заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеним та такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже не підлягають задоволенню.

05 січня 2021 року представником третьої особи Державної казначейської служби України - представником Головного управління Державної казначейського служби України у Харківської області Вячеславом Пузіковим наданий відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що Державна казначейська служба України не погоджується з позовними вимогами з наступних підстав. Казначейство відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету. Разом з цим, Казначейство не порушувало інтересів та охоронюваних законом прав позивача. Необхідності зазначення у позовних вимогах таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, ЦПК України не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом їх порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатись у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення суду. Представник просив зауважити, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури та суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконног7о затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито, на позивача не було накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, а сам факт закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди. Висновок експерта, може вважатись доказом, якщо була призначена експертиза під час судового розгляду або в процесі підготовки до нього, а тому представник вважає, що експертний висновок від 09.11.2018 № 20 не може бути прийнятий до уваги, як такий, що не відповідає вимогам допустимості доказів, оскільки експертиза в судовому порядку не призначалась. Також наявність моральної шкоди позивачу необхідно доводити, зазначаючи в позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Складання постанови про адміністративне правопорушення у відношенні позивача не свідчить про завдану особі моральну шкоду. Завдання моральної шкоди повинна бути доведена позивачем на загальних підставах. При цьому, доведенню підлягає не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльності моральної шкоди. Враховуючи ту обставину, що позивачем не було надано жодних належних доказів на підтвердження обсягу і характеру та глибину його моральних страждань, які можуть свідчити про тяжкість вимушених змін у його життєвих чи виробничих відносинах, визначений ним розмір моральної шкоди є необґрунтованим.

Рух справи.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 вересня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача Департаменту патрульної поліції Левенцової К.Ю. про передачу справи на розгляд Солом`янського районного суду м. Києва відмовлено, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Участь у справі сторін та інших учасників справи.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Інспектора 1 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Харкові Окара Олександра Васильовича про скасування постанови задоволені; визнано дії інспектора 1 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Харкові, старшого лейтенанта поліції Окара Олександра Васильовича при винесенні постанови серія ЕАА № 225183 від 02.12.2017р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП неправомірними та скасовано вказану постанову; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрито. Рішення набрало законної сили 16 квітня 2018 року.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем наданий висновок експерта №20 від 09 листопада 2018 року про комплексне дослідження моральної шкоди потерпілого як громадсько-етичної категорії суспільства, який складений психологом ОСОБА_6 , відповідно до якого, ситуації, що описані в мотивувальній частині є психотравмуючими для ОСОБА_2 ; неправомірними діями патрульної поліції м. Харкова, в тому числі інспектором 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Харкові ДПП Окаром О.В. завдано моральної шкоди; розмір моральної шкоди для середньоунормованої особистості із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та її співставлення зі шкалою стресу Хомса і Раге, яку заподіяно патрульною службою, в тому числі інспектором 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Харкові ДПП Окаром О.В. становить 89045 гривень в цінах на 01 січня 2018 року; розмір моральної шкоди з урахуванням особистісних особливостей ОСОБА_4 і обставин справи, яка заподіяна ОСОБА_2 внаслідок душевних страждань, який підекспертна особа зазнала у зв`язку з незаконним притягненням 02 грудня 2017 року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за нібито порушення вимог п. 8.4 ПДР, а також через додаткові вимушені негативні зміни у способі життя ОСОБА_2 (витрачання свого часу та коштів на оскарження дій співробітників патрульної поліції) і підлягає стягненню 47080 гривень в цінах на 01 жовтня 2018 року.

Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 09 листопада 2018 року, вартість робіт зі складання вказаного висновку ОСОБА_6 становить 1500 гривень за 15 годин роботи без ПДВ, грошові кошти отримані виконавцем у повному обсязі.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки підставою для відшкодування шкоди позивачу є встановлена преюдиційним судовим рішенням закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України.

Таким чином, шкода, завдана позивачу незаконними рішеннями та бездіяльністю посадовими особами органу державної влади (відповідачів) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 25 червня 2018 року, провадження № 61-496св18, від 11 липня 2018 року, провадження № 61-14157св18, від 25 липня 2018 року, провадження № 61-2986св18, що у встановленому законом порядку не спростовується відповідачами.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною першою вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, зокрема завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Як вбачається зі змісту рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 березня 2018 року, ід час розгляду справи №635/7401/17 судом було встановлено, що позивач ОСОБА_2 02 грудня 2017 року був зупинений відповідачем інспектором 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Харкові Окара О.В. на вул. Універсітетській, біля будинку 13 в м. Харкові за те, що позивач, рухаючись по вул. Квітки-Основ`яненко в м. Харкові, не виконав вимоги дорожнього знаку 3.2 «рух механічних транспортних засобів заборонений», чим порушив п. 8.4 в ПДР України, про що складено постанову серії ЕАА № 225183 у відношенні ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 гривень.

Вказаним рішенням дії інспектора 1 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Харкові, старшого лейтенанта поліції Окара Олександра Васильовича при винесенні постанови серія ЕАА № 225183 від 02 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП визнані неправомірними з тих підстав, що дії інспектора поліції під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача не відповідали вимогам ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП. Також зазначеним рішенням скасовано постанову серії ЕАА № 225183 від 02 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішенням Харківського районного суду Харківської області ваід 07 березня 2018 року, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій працівника патрульної поліції щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. У цьому контексті, здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.

Беручи до уваги, що ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції безпідставно, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - скасована, а провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку, що незаконне притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 призвело до завдання позивачу моральної шкоди, яка на переконання суду виразилася у моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права, а тому наявні правові підстави для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане постановленням незаконної постанови про притягнення до відповідальності, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод.

При цьому, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача встановлених рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 березня 2018 року жодним чином не спростовано відповідачем у судовому порядку.

При визначенні розміру завданої позивач моральної шкоди, суд виходить з наступних обставин.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 47080,00 гривень позивач пов`язував з тим, що діями інспектора поліції позивачу були спричинені глибокі і тривалі моральні страждання, через незаконне накладення адміністративного стягнення ОСОБА_2 пережив відчуття несправедливості, був пригніченим, переживав, що його права були порушені, пережив упередженість співробітників правоохоронних органів, що викликало у нього невдоволення, невпевненість, недовіру до правоохоронних органів, обурення в момент складання протоколу, пережив стан хвильованості.

Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права.

Доводи позивача щодо спричинення йому глибоких і тривалих моральних страждань жодним чином не доведені позивачем в ході судового розгляду.

В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач посилається на висновок спеціаліста - психолога ОСОБА_6 №20 від 09 листопада 2018 року, відповідно до якого неправомірні дії з боку інспектора та наступні наслідки є психотравмуючими для ОСОБА_2 ; неправомірними діями інспектора патрульної поліції ОСОБА_7 . ОСОБА_2 завдано моральної шкоди, розмір моральної шкоди для середньоунормованої особистості із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та її співставлення зі шкалою стресу Хомса і Раге, яку заподіяно патрульною службою, в тому числі інспектором 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Харкові ДПП Окаром О.В. становить 89045 гривень в цінах на 01 січня 2018 року; розмір моральної шкоди з урахуванням особистісних особливостей ОСОБА_4 і обставин справи, яка заподіяна ОСОБА_2 внаслідок душевних страждань, який підекспертна особа зазнала у зв`язку з незаконним притягненням 02 грудня 2017 року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за нібито порушення вимог п. 8.4 ПДР, а також через додаткові вимушені негативні зміни у способі життя ОСОБА_2 (витрачання свого часу та коштів на оскарження дій співробітників патрульної поліції) і підлягає стягненню 47080 гривень в цінах на 01 жовтня 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Висновок експерта №20 від 09 листопада 2018 року не є допустимим доказом в розумінні вимог статті 78 ЦПК України, оскільки з його тексту вбачається, що дане дослідження проведено спеціалістом, а не атестованим судовим експертом в цій галузі. При цьому спеціалістом при дослідженні питання щодо розміру спричиненої позивачу моральної шкоди прийнято до уваги лише документи і пояснення, які подані позивачем та не проаналізовано всі докази, які містяться в матеріалах справи. Саме звернення до атестованого судового експерта психолога є належною та допустимою дією щодо встановлення як факту спричинених моральних страждань, так і обгрунтування розміру відшкодування моральної шкоди, залучення ж спеціаліста психолога тягне наслідки не врахування результатів експертного дослідження у суді.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 17 вересня 2020 року по справі №607/13541/17.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок по доведенню обставин заподіяння моральної шкоди та визначення розміру компенсації на її відшкодування покладається на позивача.

У своєму відзиві на позов і відповідач і третя особа вважали наданий позивачем висновок спеціаліста недопустимим доказом.

Під час розгляду справи позивач правом, передбаченим статтею 81, 103 ЦПК України, не скористався, з клопотаннями про призначення відповідної судової експертизи не звератвся.

За змістом ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Оскільки судом не прийнятий до уваги висновок спеціаліста, наданий позивачем, вимоги щодо стягнення 1500 гривень за виконані роботи щодо комплексного дослідження моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 26 січня 2021 року у справі №335/5271/17, суд, встановлюючи протиправність дій суб`єкта владних повноважень та, відповідно, наявність підстав для стягнення моральної шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій не мають своїм обов`язком присуджувати розмір вказаної шкоди виключно в тій сумі, яка зазначена позивачем у позовній заяві. Суди, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, повинні виходити із засад розумності та справедливості.

Зважаючи на доведеність факту відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, враховуючи обставини справи та нетривалість у часі конфліктного випадку, справедливим у даній ситуації буде присудження позивачу 1500 гривень в рахунок моральної шкоди.

При цьому, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства свідчить про те, що у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, держава може брати участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду. Такими органом державної влади у спірних правовідносинах є Департамент патрульної поліції.

У постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок, відповідно до якого залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Враховуючи, що відшкодування шкоди відповідно до статті 1174 ЦК України та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845), у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, здійснюється за рахунок держави шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету України, суд стягує на користь позивача 1500 гривень в рахунок моральної шкоди з Державного бюджету України.

Щодо судових витрат

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, третя особа - Державна казначейська служба України, про компенсацію моральної шкоди завданої незаконними діями відповідача задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування шкоди 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника платків НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач Департамент патрульної поліції, , місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Третя особа Державна казначейська служба України, , місцезнаходження: 01014, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Повне рішення складено 18 лютого 2022 року.

Суддя Т.В. Бобко