Справа № 385/1603/21
Провадження № 2/385/24/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2022 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Венгрина М. В.,

секретар судового засідання Шевченко Л. О.,

за участю:

представника відповідача Петрової Р. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Гайворон цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої здоров`ю фізичної особи,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін

позиція позивача

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Таргонія В. М. звернулась до суду із позовом в якому просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь 250000 грн в якості відшкодування моральної шкоди та судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що 13 лютого 2019 року на ст. Гайворон, ДН-2 ім. Шевченка, поїзд № 3603, тепловоз ЧМЕЗ №237, що належить відповідачу, під керуванням машиніста ОСОБА_2 який перебуває в трудових відносинах з відповідачем, допустив наїзд на неї, ОСОБА_1 , в результаті чого остання отримала тяжкі травми. 14 грудня 2019 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за № 0000072 та розпочато досудове розслідування. 10.08.2020 було проведено судово-медичну експертизу по медичних документах по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Здоров`ю позивачки було заподіяно значну шкоду, оскільки позивачка зазнала фізичного болю та страждань, перенесла три важкі операції, їй встановлено третю групу інвалідності з дитинства, з втратою 50% працездатності. Крім того, позивачка перенесла сильний емоційний стрес та потребує психологічної адаптації, що підтверджується копією індивідуальної програми реабілітації інваліда. На момент ДТП позивачці було 16 років, внаслідок отриманих травм вона обмежена у можливості знайти роботу, порушено право на освіту оскільки вона немає можливості навчатись на стаціонарі та змушена навчатись заочно. Позивачка проживає одна, тому їй доводиться докладати додаткових зусиль для організації своро побуту. Вказане свідчить про те, що позивачці після ДТП необхідно докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя. Зміни у житті позивачки є тяжкими і безповоротними. Відповіді на відзив позивачем не надавалось.

У судове засідання 15 лютого 2022 року представник позивача - адвокат Таргоній В.М. не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позові, просить його задовільнити в повному обсязі. Просив справу розглянути в його відсутності та у відсутності позивача.

позиція відповідача

Відповідач АТ «Українська залізниця» у письмовому відзиві на позов просить відмовити в задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що актом службового розслідування нещасного випадку невиробничого характеру від 20.02.2019 встановлено, що 13.02.2019 року о 18:12 год на 1 колії пасажирського парку станції Гайворон локомотивна бригада помітила людину, яка рухалась в напрямку несанкціонованого переходу через залізничні колії з лівої сторонни по напрямку руху, на голові якої був одягнений капюшон, та яка не реагувала на звукові сигнали великої гучності, внаслідок чого машиніст ОСОБА_3 застосував екстрене гальмування при швидкості 13 км/год для попередження наїзду на людину. Однак наїзд попередити невдалось, поїзд зупинився на 193 км пк 7 після 30 метрів гальмівного шляху. Після повної зупинки поїзда машиністом локомотива виявлено між першим та другим візком першого за напрямком руху вагона, між рейками на шпальній решітці травмовану людину. Згідно зазначеного акту висновком комісії встановлено, що даний випадок пов`язаний з порушенням потерпілою ОСОБА_1 вимог п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». Зазначає, що травмування потерпілої сталося саме через її власну необережність. Пішохід ОСОБА_1 , яка переходила залізничну колію у невстановленому для цього місці та знаходилась в межах небезпечної зони і при наближенні потягу не залишила її. Вважає, що пригода виникла внаслідок небезпечних дій самої потерпілої, яка сама себе поставила в небезпечне становище, знехтувавши вимогами Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і прохала суд відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Зазначила, що актом розслідування винних дій машиніста не встановлено. Також зауважила, що поїзд не має можливості об`їхати перешкоду, яка знаходиться на колії, маючи велику масу, а тому не може різко загальмувати як автомобіль, розмір моральної шкоди не доведений доказами, причиною травмування стала груба необережність потерпілої.

Зважаючи на подану представником позивача заяву, суд вважає правильним провести розгляд справи за його та позивачки відсутністю, що не суперечить вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2021 року відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено о 14:15 год 12 січня 2022 року (а.с.40).

12 січня 2022 року підготовче судове засідання відкладено до 09:00 год 03 лютого 2022 року у зв`язку із поновленням пропущенного строку на подання відзиву.

03 лютого 2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

11.11.2021 адвокат Таргоній В. М. направив запит до відділення поліції №1 м. Гайворон Голованівського РВП про надання належним чином завірених документів про результати розслідування кримінального провадження № 0000072 та завірену копію результатів судово медичної експертизи (а.с. 7).

Відповіддю начальника СВ відділення поліції №1 м. Гайворон Голованівського РВП Л. Колісник про те, що 14.02.2019 було зареєстровано кримінальне провадження № 0000072 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України та на даний час по ньому остаточне рішення не прийнято, триває досудове розслідування (а.с. 8).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 79 від 10.08.2020 року у ОСОБА_1 на час госпіталізації у відділення мали місце: іммобілізація правої гомілки два жгути в нижній третині правого стегна. Пов`язка в нижній частині правої гомілки просякнута кров`ю. Раньова поверхня нижньої третини правої гомілки з відривом м`яких тканинта кістковими відломками. Рана по внутрішній поверхні лівої п`ятки розмірами 10*8 см, з дефектом шкіри та незначними кров`янистими виділеннями. На рентгенограмі правої гомілки в двох проекціях №820 від 13.02.2019 виявляється багатоуламковий перелом дистальних третин обох кісток правої гомілки зі зміщенням великогомілковової кістки латерально на поперечник кістки. На ренгенограмі лівої п`яточної кістки в бічній проекції перелому не виявлено. 13.02.2019 року проведена операція: Некректомія, ампутація правої гомілкив нижній частині (а.с. 9-11).

12 лютого 2019 року за фактом цієї події внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072 за ч. 2 ст. 276 КК України. З короткого викладу обставин справи вбачається, що 13.02.2019, близько 18:10 ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді машиніста тепловоза, керуючи поїздом в складі тепловоза ЧМЕ 3-2377, рухаючись по першій головній колії пасажирського парку м. Гайворон допустив наїзд тепловозом на пішохода ОСОБА_1 , яка рухалась по службовому пішохідному переході, потрапивши під колісні пари потягу, отримавши тілесні ушкодженняу вигляді відкритого перелому обох кіток нижньої третини правої гомілки (а.с. 12).

01.02.2021 року адвокатом Лозинським Д. С. направлено запит до АТ «Українська залізниця» про надання інформації про праву власності, оренди тощо на потяг який 13.02.2019 року здійснив наїзд на ОСОБА_1 , про наявність трудових відносин між машиністом вищезазначеного потяга на момент ДТП та чи виконував машиніст потяга який здійснив наїзд на ОСОБА_1 трудові обов`язки під час наїзду на ОСОБА_1 (а.с. 13).

З відповіді АТ «Українська залізниця» від 11.02.2021 на запит адвоката вбачається, що тепловоз ЧМЕЗ №2377 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Христинівка» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ«Українська залізниця» (а.с. 14).

Відповідно до довідки ВП Служби локомотивного господарства «Локомотивне депо «Христинівка» РФ «Одеська залізниця» АТ «Укразалізниця» від 10.02.2021 ОСОБА_2 з 10.08.2015 року по теперішній час працює на посаді машиніста тепловоза зворотнього депо Гайворон (а.с. 15).

З копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 вбачається, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 16).

З медичного висновку КНП «Гайворонський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 9 (19) підгрупа А від 15.04.2019 на дитину підлітка інваліда з дитинства у віці до 18 років виданого ОСОБА_1 вбачається наявність в неї посттравматичної ампутації середньої треті правої гомілки; порушення функції ходи (а.с. 18-19).

З довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією обласної МСЕК №1 м. Кропивницький серії 12 ААБ № 574016 виданої ОСОБА_1 вбачається присвоєння їй третьої групи інвалідності з дитинства (з ураженням опорно-рухового апарату) з 28.12.2020, безтерміново, встановлено протипоказання щодо фізичних навантажень та тривалої ходьба (а.с. 20 - 21).

З довідки № 92 виданої лікарсько-консультаційною комісією КН «ЦПМСД» Гайворонської районної ради від 11.06.2020 ОСОБА_1 вбачається, що вона за станом здоров`я потребує забезпечення протезом (а.с. 26).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2629 підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була госпіталізована до лікарні, де перебувала з 25 лютого 2019 року по 30 березня 2019 року із діагнозом «Постравматична ампутація с/з правої гомілки, скальпована рана в області лівої п`ятки з некрозом культі правої гомілки інфекційний некроз зліва в області п`ятки, з описом проведених хірургічних втручань» (а.с. 27-28).

З протоколу операції № 239 вбачаться, що ОСОБА_1 проведено операцію 16.03.2019 (а.с. 29).

З рентгенографії культі правої гомілки в прямій проекції № 945 від 21.02.2019 вбачається, що ОСОБА_1 було проведено відповідну рентгенографію (а.с. 30).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 961 КНП «Гайворонський центр первинної медико-санітарної допомоги» вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була госпіталізована до стаціонару лікарні, де перебувала з 13 по 25 лютого 2019 року із діагнозом «Постравматична ампутація с/з правої гомілки скальпована рана в області лівої п`ятки з некрозом культі правої гомілки інфекційний некроз зліва в області п`ятки, з описом проведених хірургічних втручань» (а.с. 31-32).

Відповідно до наказу від 14.02.2019 № 10-289/86 ВП Шевченківська дирекція залізничних перевезень РФ «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» створено комісію для розслідування аварії травмування по залізничній станції ОСОБА_1 в складі голови - начальника станції ОСОБА_5 , заступника голови ОСОБА_6 , членів комісії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з залученням ОСОБА_9 (а.с. 62).

Згідно акту службового розслідування аварії від 20.02.2019 встановлено наступні обставини аварії: 13.02.2019 о 18 год 12 хв на 193 км пк7 І колія пасажирського парку ВП «Шевченківська дирекція залізничних перевезень», поїзд № 3603, затримки поїзда не було, локомотив ЧМЕЗт №2377 ТЧ-6 Христинівка, машиніст ОСОБА_2 , помічник машиніста ОСОБА_10 , депо прописки ВП «Локомотивне депо Христинівка»; потерпіла ОСОБА_1 , стан потерпілого стан після оперативного втручання ближче до середнього степеню важкоості, травматична ампутація на рівні нижьої третини правої гомілки; свідок ОСОБА_11 ; відповідно до акту від 13.02.2019 приогляді локомотиву після травмування виявлено, що звукові сигнали великої та малої гучності справні, авто гальмівне обладнання справне, АЛСН та ЕПК 150 справні, буферні ліхтарі та прожектори справні, система подачі піску справна; на опорах зовнішнього освітлення всі електричні лампи включені, освітлення працювало справно; для запобігання наїзду на сторонню особу на колії машиністом тепловоза ОСОБА_2 неодноразово подавались звукові сигнали великої гучності та застосовувалось екстрене гальмування; обставини випадку 13.02.2019 слідуючи поїздом № 3603 ЧМЕЗ № 2377 вагою 549 т, 100 осей, рухаючись по І колії пасажирського парку станції Гайворон о 18:12 год локомотивна бригада помітила людину, яка рухалась в напрямку несанкціонованого переходу через залізничні колії з лівої сторони по напрямку руху з одягнутим на голові капюшоном та не реагувала на неодноразову подачу звукових сигналів великої гучності. Машиніст ОСОБА_12 о 18:12 застосувв екстрене гальмування при швидкості 12 км/год для попередження наїзду на людину, наїзд попередити не вдалось, поїзд зупинився на 193 км пк7, згідно швидкостемірної стрічки фактичний гальмівний шлях поїзда склав 30 м. Після повної зупинки поїзда машиністом виявлено між першим та другим візком першого, за напрямком руху, вагона, між рейками, на шпальній решітці травмовану людину. Згідно висновку комісії даний випадок пов`язаний з порушенням потерпілою ОСОБА_1 вимог п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» затверджених наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998 (а.с. 63-64).

З ескізу місця травмування сторонньої особи по ст Гайворон в добу 13.02.2019, що підписаний членами комісії Губицькою Т. Д., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вбачається розташування місця події (а.с. 65);

Листом від 10.01.2022 № 10 представник АТ «Укрзалізниця» Р. Петрова звернулась до ВП №1 м. Гайворон за отриманням інформації щодо результатів досудового розслідування кримінального провадження щодо травмування 13.02.2019 ОСОБА_1 (а. с. 67).

Відповіддю ВП №1 (м. Гайворон) № 90/112-1-2022 від 11.01.2022, з якої вбачається, що 14.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України було внесено до ЄРДР відомості за №000072; на даний час остаточне рішення не прийнято, триває досудове розслідування (а.с. 68).

Норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Загальне положення про цивільно правову відповідальність за заподіяння позадоговірної шкоди встановлено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до розділу 2. Правила безпеки для пішоходів п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» затверджених наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998, зі змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства транспорту та зв`язку N 1059 від 22.11.2007:

2.1. Пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики "Перехід через колії".

2.2. Перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку.

2.3. При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід.

Пішоходам забороняється:

2.5. Ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів.

2.6. Переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (ч. 3 ст. 1193 ЦК України).

Пунктом 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із положеннями ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Оцінка суду.

Вислухавши сторони, дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи надані докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, суд дійшов такого висновку.

Як встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, 13.02.2019 близько 18:10 год ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді машиніста тепловоза, керуючи поїздом в складі тепловоза ЧМЕ 3-2377, що перебуває на балансі ВП «Локомотивне депо «Христинівка» РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», рухаючись по першій головній колії пасажирського парку м. Гайворон допустив наїзд тепловозом на пішохода ОСОБА_1 , яка рухалась по службовому пішохідному переході, потрапивши під колісні пари потягу, отримавши тілесні ушкодження, внаслідок чого їй було проведено операцію по ампутації верхньої середньої треті правої гомілки (а.с. 12, 14).

Власником даного тепловозу є АТ «Укрзалізниця» (а.с. 14), ОСОБА_2 працює машиністом тепловоза зворотного депо Гайворон ВП «Локомотивне депо Хистинівка» РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (а.с. 15).

Як вбачається з відповідей на адвокатські запити (а. с. 8, 68) розслідування кримінального провадження від 14.02.2019 № 00000725 за ч. 2 ст. 276 КК України на даний час не завершено.

Незважаючи на те, що по кримінальному провадженню триває досудове розслідування та вина машиніста ОСОБА_3 не доведена та не спростована, але враховуючи що шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки вина або невинуватість заподіювача шкоди не має значення при вирішені питання про відшкодування завданої шкоди, не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачу шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки АТ «Укрзалізниця», як особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

На час даної події ОСОБА_1 була неповнолітньою. Перенесла ряд операцій, внаслідок яких ампутовано верхню середню третю правої гомілки та вона потребує виготовлення протезу. За результатом події їй встановлено третю групу інвалідності, безтерміново; їй протипоказані фізичні навантаження, тривала ходьба (а.с. 16, 18-19, 20-21).

Суд враховує, що завдана неповнолітній позивачці моральна шкода внаслідок фізичного болю та страждань, отриманих тяжких тілесних ушкоджень та перенесених операцій, характер цих ушкоджень, що пов`язані з ампутацією, необхідність в подальшому все своє життя докладати зусиль для організації свого побуту, порушення ритму життя. Вказане є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачки.

Також, з обставин події, які встановлені Актом службового розслідування (а.с. 63-64) вбачається, що дії ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». Таке свідчить про грубу необережність ОСОБА_1 , яка сприяла отриманню нею травмування.

Груба необережність має місце, коли особа не бажала настання несприятливих наслідків, але передбачала їх і ставилася до цього байдуже або намагалася їх самовпевнено уникнути. Тобто це такий вчинок, нерозумність якого є очевидною.

Суд приходить до такого висновку виходячи з того, що ОСОБА_1 знаходилась в межах небезпечної зони біля залізничної колії при наближенні локомотива, не стежила за його звуковими сигналами.

Відтак, у даному випадку, суд вважає за доцільне врахувати норми частини 2 статті 1193 ЦК України, згідно якої якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

При цьому суд відкидає покликання відповідача про те, що наявність грубої необережності є підставою для відмови у відшкодуванні шкоди, оскільки таке суперечить положенням чинного законодавства, зокрема положенням ст. 1193 ЦК України.

Тому враховуючи наведене та виходячи зі справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 70 000 грн.

Водночас суд не бере до уваги, як докази індивідуальну програму реабілітації інваліда № 1116 виданої обл МСЕК №1 28.12.2020 щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю обов`язкових реквізитів письмового документу підписів голови та членів МСЕК (а.с. 22-25) та фотокопію фотографії з зображенням рейок та перону (а.с. 66), оскільки не зрозуміло яку саме ділянку колії зображено, та що саме на цій ділянці відбулась подія травмування.

Розподіл між сторонами судових витрат

Згідно із пунктом 2 статті 4 Закону України«Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи ціну позову розмір судового збору, за звернення з даним позовом, становить 2500,00 грн.

Оскльки позов задоволено частково, на 28% (70000х100/250000), судові витрати слід стянути пропорційно до задоволених вимог, тобто в розмірі 700,00 грн (2500х28/100).

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, такий підлягає до стягнення в дохід держави.

Керуючись ст. 5, 12-13, 76-81, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) про відшкодування моральної шкоди завданої здоров`ю фізичної особи задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 70000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок в якості компенсації завданої моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави 700 (сімсот) гривень 00 копійок судового збору.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати ОСОБА_1 на 01 березня 2022 року о 16 год 00 хв в приміщенні Гайворонського районного суду Кіровоградської області (26300, м. Гайворон, вул. Великого Кобзаря, 3).

Визначити ОСОБА_1 строк для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тобто до 21 лютого 2022 року включно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 25.02.2022.

Суддя: М. В. Венгрин

Дата документу 15.02.2022