ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року м. Чернівці Справа № 727/10713/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Чернівецька міська рада, Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Чернівецької міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 листопада 2021 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2021 року, ухвалених під головуванням судді Яреми Л.В., дата складання повного тексту рішення 06 грудня 2021 року, додаткового рішення невідомо, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди.

Подаючи позовну заяву в новій редакції в обґрунтування позову вказував, що 13.10.2020 року керуючи власним автомобілем марки «Mercedes-Benz Е270», д.н.з. НОМЕР_1 при проїзді перехресть вул. Федьковича-Садової-Кордуби в м. Чернівці провалився у відкритий каналізаційний люк, внаслідок чого автомобіль зазнав механічних ушкоджень.

Згідно висновку експерта №022/2 від 05.11.2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz Е270», д.н.з. НОМЕР_1 становить 58 810 грн.

Зазначав, що у відповідності до акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 13.10.2020 року експлуатаційний стан обстеженої ділянки не відповідав вимогам ДСТУ 3587-97, покриття проїзної частини має провал каналізаційного люка. В діях водія невідповідності ПДР України не вбачається.

На підставі наведеного, з посиланням на норми права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи відсутність уповноважених власником балансоутримувачів цієї ділянки дороги просив суд ухвалити рішення, яким Провадження №22-ц/822/143/22

стягнути на його користь солідарно з власника дороги в особі Чернівецької міської ради та Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради 58 810 грн у відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 листопада 2021 року позов задоволено. Стягнути солідарно з Чернівецької міської ради та Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування майнової шкоди 58810 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2021 року стягнуто з Чернівецької міської ради та Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу по 3500 грн та витрати за проведення експертизи по 1680 грн з кожного відповідача.

Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Не погоджуючись із рішеннями суду Чернівецька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить зазначені рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Посилається на його незаконність та необґрунтованість, вважає прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, судом не з`ясовано обставини, які мають значення для справи.

Вказує, що протиправність поведінки відповідача, яка виявилася у неналежному виконанні робіт з експлуатаційного утримання доріг, спростовується наявністю рішень судів, які набрали законної сили, та відповідними протоколами про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.140 КУпАП з посиланням на постанови ВС від 29.03.2018 року у справі №923/1331/16, від 16.04.2020 року у справі №904/5489/18.

Зазначає, що в матеріалах справи містяться докази про скоєння ДТП внаслідок бездіяльності посадової особи КП «Чернівціводоканал», який не вжив заходів щодо закриття люка оглядового колодязя, а доказів того, що ДТП сталося внаслідок неналежного утримання доріг саме відповідачами чи їх посадовими особами немає.

Наголошує на тому, що позивачем не було належними та допустимими доказами доведено факту неналежного утримання автомобільної дороги, на якій сталася ДТП, та не доведено, що саме протиправні дії відповідачів призвели до завдання йому майнової шкоди, оскільки жоден із поданих суду доказів не підтверджує дану обставину.

На незаконність додаткового рішення суду апелянт зазначає, що рішення стягнути з відповідачів понесені витрати за проведення експертизи по 1680 грн суперечить правовій позиції, викладеній у постанові КАС ВС від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а.

18.02.2022 року ОСОБА_2 подано відзив та заяву про поновлення процесуального строку на подання відзиву, однак ухвалою апеляційного суду від 21.02.2022 року заяву залишено без задоволення, відзив без розгляду, отже приймається, що відзив у встановленому процесуальному порядку на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачений ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки наявністю причинного зв`язку між ДТП внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів та покладення відшкодування за спричинену шкоду солідарно на власника доріг в особі Чернівецької міської ради та її виконавчого органу в особі Департаменту інфраструктури та благоустрою.

При чому, до такого висновку прийшов з мотивів того, що Чернівецька міська рада як власник дороги проявила бездіяльність та не визначила балансоутримувача і не здійснила контроль за її станом, а на Департамент інфраструктури та благоустрою покладений обов`язок постійного контролю за станом усіх елементів дорожніх об`єктів, негайного усунення виявлених пошкоджень, а також відшкодовування збитків власникам транспортних засобів, якщо ДТП сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізних переїздів.

Що стосується ухвалення додаткового рішення, то суд, врахувавши складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи заперечення іншої сторони щодо обґрунтованості розміру зазначених витрат дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з Чернівецької міської ради та Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 7 000 грн витрат на професійну правову (правничу) допомогу, що у зв`язку з відсутністю заперечень в апеляційній скарзі не є предметом перегляду, та поклав пропорційно по 1680 грн на кожного відповідача витрати за проведення експертизи.

Висновки суду першої інстанції вимогам закону відповідають, а додаткове рішення таким вимогам в оскаржуваній частині частково не відповідає з наступних підстав.

Судом вірно встановлено, що 13.10.2020 року ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Е270», д.н.з. НОМЕР_1 при проїзді перехресть вул. Федьковича-Садової-Кордуби в м. Чернівці вчинив наїзд на відкритий каналізаційний люк, внаслідок чого автомобіль зазнав механічних ушкоджень.

На місце дорожньо-транспортної були викликані співробітники Управління патрульної поліції, які зафіксували обставини дорожньо-транспортної пригоди.

13.10.2020 року було складено акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, за результатами якого встановлено, що покриття проїзної частини має провал каналізаційного люка, ділянку визнано аварійно небезпечною. Відібрано пояснення у ОСОБА_1 (т.1 а.с.9-10).

Згідно висновку експерта №022/2 від 05.11.2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz Е270», д.н.з. НОМЕР_1 становить 58 810 грн (т.1 а.с.15-37).

З листа Чернівецького МКП ШЕП №202 від 13.04.2021 року вбачається, що Чернівецьке Міськ ШЕП не є балансоутримувачем доріг в м. Чернівці, дрібний ремонт дорожнього покриття по вул. Садовій проводився в липні 2020 року (т.1 а.с.114).

КП «Чернівціводоканал» листом №09/915 від 13.04.2021 року повідомив, що загально сплавна мережа на ділянці, де відбулася ДТП, знаходиться на балансі та у експлуатаційній відповідальності КП «Чернівціводоканал», однак ДСТУ 3587-97 відносить люки колодязів, що знаходяться на автомобільних дорогах та вулицях міста до частини дорожнього покриття (т.1 а.с.132).

ДЖКГ Чернівецької міської ради листом №03/01-18/1580 від 15.04.2021 року на запит ОСОБА_2 повідомив, що ремонт та експлуатаційне утримання оглядових колодязів на вулицях міста проводиться експлуатуючими організаціями мереж. На вимогу УПП №384 від 16.10.2020 року КП «Чернівціводоканал» піднято люк оглядового колодязя до рівня дорожнього покриття по вул. Садовій на перехресті з вул. Кордуби та вул. Федьковича (т.1 а.с.178).

З матеріалів адміністративної справи №3/727/379/21 вбачається, що працівниками УПП в Чернівецькій області було складено адміністративні матеріли про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.140 КпАП України, згідно яких 13.10.2020 року о 18-40 год. в м. Чернівці по вул. Садовій на перехресті з вул. Ю. Федьковича та вул. М. Кордуби майстер по відновленню дорожнього покриття «КП Чернівціводоканал» ОСОБА_3 своєчасно не закрив кришку на люці оглядового колодязя, внаслідок чого під час наїзду транспортного засобу Мерседес, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , він отримав механічні пошкодження, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.140 ч.4 КУпАП (т.2 а.с.28-41).

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.02.2021 року (справа №727/10247/20) провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.140 КпАП України закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, постанова мотивована тим, що вимоги постанов Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04.12.2020 року та від 29.12.2020 року не виконані (том 2 а.с.55).

Згідно із ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Необхідною умовою відповідальності за заподіяння шкоди, є причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) заподіювача шкоди і майновою або моральною шкодою, що виникла у потерпілої особи.

Відповідальність за наслідки, що наступили, можлива лише тоді, коли ці наслідки були закономірним результатом вчиненого особою діяння. Дія або бездіяльність, що є однією з умов виникнення цього результату, але не пов`язані з ним внутрішнім необхідним зв`язком, є лише мотив, але не причина наслідків, що наступили.

Для встановлення існування причинного зв`язку слід довести, що: 1) протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків; 2) шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи-заподіювача шкоди.

Обов`язковою умовою виникнення деліктних зобов`язань є причинно- наслідковий зв`язок між діями особи і заподіянням шкоди.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавана, а викликана якимись іншими обставинами.

Відповідальність за завдану шкоду може настати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди: протиправну поведінку заподіювана шкоди: причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана: вину.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для встановлення існування причинного зв`язку необхідно довести, що протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків, шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи - заподіювана шкоди.

Стаття 16 ЗУ «Про автомобільні дороги» визначає, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться (ст.17 вказаного Закону).

В силу п.1, 4 ст.21 зазначеного Закону органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають крім іншого, за: стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Стаття 49 цього Закону вказує на те, що власники доріг, органи, що здійснюють управління автомобільними дорогами, та користувачі автомобільних доріг, винні у порушенні вимог цього Закону, несуть відповідальність згідно із законом.

В силу ст.6 ЗУ «Про дорожній рух» до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху, крім іншого належить: організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Згідно із ст.9 ЗУ «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.3 ст.14, ч.1 ст.16 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Частина 1 ст.24 ЗУ «Про дорожній рух» визначає, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

При виконанні робіт в смузі відведення автомобільної дороги, вулиці та залізничного переїзду, якщо це загрожує безпечному чи безперебійному руху транспорту і пішоходів, організації, що відповідають за утримання автомобільної дороги, вулиці та залізничного переїзду, можуть закрити чи обмежити рух на основі погодженого з Національною поліцією ордера, який видається відповідним дорожнім органом, а в містах - службою місцевого державного органу виконавчої влади та місцевого самоврядування. У ордері викладаються умови заборони або обмеження руху, порядок інформування про це учасників дорожнього руху, заходи щодо безпеки дорожнього руху і строки проведення робіт. Порушення цих вимог тягне за собою матеріальну відповідальність організацій, що виконують роботи (ч.1 та ч.2 ст.26 ЗУ «Про дорожній рух»).

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» вулично-дорожня мережа - призначена для руху транспортних засобів і пішоходів мережа вулиць, доріг, внутрішньоквартальні та інші проїзди, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, набережні, майдани, площі, а також автомобільні стоянки та майданчики для паркування транспортних засобів з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху.

У п.2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою КМУ від 30.03.1994 року №198, встановлено, що ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління «Укравтодору», а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

Пункт 11 наведених Правил визначає, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізних переїздів.

Вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху встановлює ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», які чинні від 01.01.1998 року (далі - ДСТУ 3587-97). Вказані вимоги є обов`язковими.

Автомобільні дороги, вулиці і дороги населених пунктів та залізничні переїзди повинні на період їх експлуатації підтримуватися у справному стані і забезпечувати безпеку руху транспортних засобів та пішоходів.

Люки оглядових колодязів повинні відповідати вимогам ГОСТ 3634. Відхилення висотної позначки кришки люка відносно рівня покриття проїзної частини не повинно перевищувати 1,0 см (пункт 3.1.7 ДСТУ 3587-97).

Люк оглядового колодязя - верхня частина перекриття оглядового колодязя, яка встановлюється на опорну частину камери або шахти і складається із корпуса і кришки (ДСТУ Б В.2.5-26:2005).

Згідно п.1.2. Правил благоустрою м. Чернівці, затверджених рішенням Чернівецької міської ради VІІ скликання від 30.09.2020 року №2417, балансоутримувач - спеціально уповноважені на конкурсних засадах виконавчим комітетом міської ради підприємства, організації, які відповідають за утримання об`єкта благоустрою; вулично-дорожня мережа - призначена для руху транспортних засобів і пішоходів мережа вулиць, доріг загального користування, внутрішньоквартальних та інших проїздів, тротуарів, пішохідних і велосипедних доріжок, а також набережні, майдани, площі, вуличні автомобільні стоянки з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху.

В силу підпункту г) п.п.2.2.1 п.2.2. Правил благоустрою м. Чернівці до об`єктів благоустрою належать, крім іншого, вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки тощо.

Відповідно до Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України (далі - Правила), затверджених наказом №30 від 05.07.1995 року Держжитлокомунгоспу України (із змінами, внесеними згідно з Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства № 12 від 04.01.2005 року та наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства №191 від 27.06.2008 року), підприємства водопровідно-каналізаційного господарства експлуатують системи водопостачання та каналізації населених пунктів та несуть відповідальність за належний технічний стан мережі, пристроїв, обладнання на ній.

Згідно з п.п.12.2.2, 12.2.3 зазначених Правил під час обходів і оглядів трас ліній мережі перевіряють в тому числі зовнішній стан колодязів наявність кришок, цілісність люків, кришок, горловин, скоб і драбин шляхом відчинення кришок колодязів з їх очищення. Зовнішній огляд мереж виконується не рідше одного разу на місяць шляхом обходу трас ліній мережі і огляду зовнішнього стану пристроїв і споруд мережі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що Законами України «Про дорожній рух», «Про автомобільні дороги», «Про благоустрій населених пунктів», Єдиними правилами ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 30.03.1994 №198 визначено, що люки, розташовані та/або які проходять на проїжджій частині автомобільної дороги, є елементами дорожніх об`єктів, та на власників автомобільних доріг покладається обов`язок постійного контролю за станом усіх елементів дорожніх об`єктів, негайного усунення виявлених пошкоджень, а також відшкодування збитків власникам транспортних засобів.

Отже, кришка оглядового колодязя є елементом автомобільної дороги, який дозволяє безперервний, безпечний і зручний рух транспортних засобів і є елементом дорожнього об`єкта.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові ВС від 30 жовтня 2019 року, справа №639/2132/18.

Аналізуючи сукупність складових для покладення відповідальності судом першої інстанції за спричинену шкоду на відповідачів колегія суддів виходить з того, що факт спричинення шкоди та її розмір апелянтом не заперечується, Департаментом інфраструктури та благоустрою ЧМР солідарний обов`язок відшкодування шкоди не спростовується, про що свідчить відсутність апеляційної скарги при доказах належного отримання копії судового рішення його представником (а.с.231-236 т.1,а.с.102 т.2) і визнається як погодження з ним.

До таких висновків суд першої інстанції прийшов за відсутності доказів визначення власником дороги, на ділянці якої сталася подія, відповідальної особи за здійсненням контролю її належного стану (балансоутримувача), що є проявом бездіяльності ЧМР як власника в частині невиконання вимог законодавства, що регулюють безпеку дорожнього руху, та Департаменту…як виконавчого органу ЧМР, на який було покладено обов`язок здійснювати контроль за усіма шляхами територіальної громади.

При чому, доводи апеляційної скарги такої бездіяльності не спростовують, доказів визначення балансоутримувача, а отже і відмінної від власника доріг особи, яка має нести відповідальність за спричинення шкоди, не містять, таким чином, в цій частині висновків суду не спростовують.

Посилання на невірну оцінку судом матеріалів адміністративної справи, за якою вбачається причинний зв`язок між завданням шкоди і діями посадової особи іншої комунальної установи ЧМР, не заслуговують на увагу, оскільки цьому дана належна правова оцінка, згідно якої винні дії ОСОБА_3 остаточним судовим рішенням в адміністративній справі не доводяться, отже за правилами ст.82 ЦПК України відповідач не був звільнений від обов`язку доведення такого причинного зв`язку в рамках вирішення спору у цій справі шляхом подачі відповідних доказів на власний розсуд.

До відповідальності КП «Чернівціводоканал», працівником якого був ОСОБА_3 , як зазначалося вище, відносяться зливні та каналізаційні мережі, а не люк, який є частиною дорожнього покриття. Доказів проведення будь-яких робіт працівниками КП «Чернівціводоканал» до/та 13.10.2020 року на ділянці події, які могли бути в причинному зв`язку із спричиненням шкоди, матеріали справи не містять, а протокол серії ДПР18 №022161 (а.с.30 т.2) поза будь-яким сумнівом, безумовно таку обставину доводити не може.

За наведеного можна зробити висновок, що Чернівецькою міською радою не спростовано того, що остання як власник міських доріг не передала їх на утримання чи господарське відання виконавчому органу чи комунальному підприємству, та не є належним відповідачем у цьому спорі.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно додаткового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Апеляційна скарга містить доводи тільки відносно витрат, які стягнуті судом щодо проведення експертизи.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч.2 цієї статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Дійсно, за проведення автотоварозначої експертизи ОСОБА_1 на рахунок СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» сплачено 3360 грн (т.1 а.с.38).

В силу ч.3 ст.102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (ч.1 ст.104 ЦПК України). Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ч.1 ст.106 ЦПК України).

Частинами 1, 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, крім іншого, на експертів та проведенням експертизи.

В силу ч.7-9 ст.139 ЦПК України розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст.41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Таким чином, ЦПК України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, а норми міжнародного права звертають увагу на їх необхідність та фактичне понесення в рамках справи й розумність.

Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, вона має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою сторони позивача до звернення до суду з позовом, тому стягнення витрат, понесених позивачем на проведення автотоварознавчої експертизи, є безпідставним.

Оскільки зміст процесуальних законів України, що регулюють призначення експертиз в судових процесах та порядок відшкодування витрат на оплату праці експертів, є уніфікованим, релевантним до подібних за змістом відносин є правовий висновок, викладений в постанові КАС ВС від 16 грудня 2020 року по справі № 824/647/19-а.

Отже, додаткове рішення в частині стягнення з Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 витрат за проведення експертизи в розмірі 1680 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в їх компенсації.

Про те, вирішення питання співмірності, розумності та об`єктивності компенсації судових витрат припустимо лише при наявності заперечень іншої сторони, на яку законом покладений обов`язок такого відшкодування.

Враховуючи відсутність заперечень з боку іншого відповідача в особі Департамента інфраструктури та благоустрою ЧМР щодо покладення обов`язку про пропорційне відшкодування витрат на проведення експертизи до відкриття провадження у справі, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості перегляду рішення суду в цій частині відносно Департаменту.

У відповідності до ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відносно компенсації витрат позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанції на суму 9925,50 грн, колегія суддів не вбачає підстав для їх зменшення або відхилення (здійснення аналізу на відповідність обсягу та розумності), оскільки особою, яка вимагає їх відшкодування, дотримано порядок їх вручення іншим учасникам справи (ч.9 ст.83 ЦПК України), а від апелянта до суду не надійшло заперечень з часу їх отримання 18.02.2022 року з критикою обсягу та співмірності розміру.

Крім іншого, стороною позивача надано учасникам та суду необхідні докази на підтвердження понесення судових витрат на стадії апеляційного розгляду справи, а саме угода про узгодження розміру гонорару від 03.02.2022 року, попередній орієнтовний й розрахунок суми судових витрат від 17.02.2022 року, ордер №1013005.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чернівецької міської ради задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 листопада 2021 року залишити без змін.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2021 року в частині стягнення з Чернівецької міської ради витрат на проведення експертизи скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У відшкодуванні витрат ОСОБА_1 за рахунок Чернівецької міської ради на проведення експертизи в розмірі 1680 грн відмовити.

Стягнути з Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 9 925 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий - підпис /Лисак І.Н./

Судді - підписи /Височанська Н.К., Литвинюк І.М./