Справа № 405/8233/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Дятел О.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 62000 грн. у вигляді витрат на оренду автомобіля та у розмірі 5089,38 грн. у вигляді витрат на санаторно-курортне лікування, а також моральної шкоди у розмірі 50000 грн., завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову вказав, що 22.05.2015 року сталася ДТП за участі сторін, внаслідок якої позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.03.2020 року та ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20.07.2020 року відповідача ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України та частково задоволено цивільний позов ОСОБА_1 . При цьому, суди хоч і не стягнули на користь позивача витрати на санаторно-курортне лікування, що пов`язане з реабілітацією та відновленням здоров`я позивача внаслідок травми, отриманої в результаті ДТП, та на оренду автомобіля, але надано право на звернення з цими вимогами в порядку цивільного судочинства.

Зазначив, що перебуваючи на стаціонарному лікуванні позивач отримав рекомендацію лікаря про оперативне втручання або його альтернативу санаторно-курортне лікування, на яке позивач погодився. Вказав, що пацієнт має право на усвідомлений вибір лікування. Вважає, що оскільки позивач отримав травми та ускладнення здоров`я внаслідок ДТП з вини відповідача, то останній повинен відшкодувати витрати на санаторно-курортне лікування у розмірі 4804,80 грн. та витрати на проїзд до санаторію у розмірі 284,58 грн., а всього 5089,38 грн. Також вказав, що позивач був позбавлений можливості пересуватися на власному автотранспорті, а тому він був змушений орендувати інший автомобіль у період із серпня 2015 року по липень 2016 року. Необхідність використання позивачем автомобіля обумовлюється наявністю в нього в іншому населеному пункті (с. Івангород Кропивницького району Кіровоградської області) пасіки та тітки ОСОБА_4 , яка є особою похилого віку та потребує догляду. Також зазначив, що відповідач не відшкодував йому збитку за вимушену оренду автомобіля, не вибачився за вчинене, чим завдав позивачу моральну шкоду, так як протягом тривалого часу позивач не міг спокійно спати, оскільки єдиний транспортний засіб позивача пошкоджено, а право на вільне пересування порушено. Хвилювання та думки про відновлення порушених прав, погіршення стосунків з близькими тримали позивача в постійній нервовій та психологічній напрузі. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 62000 грн. у вигляді витрат на оренду автомобіля та у розмірі 5089,38 грн. у вигляді витрат на лікування, а також моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.12.2020 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи.

19.02.2021 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та зазначила, що вимоги ОСОБА_1 про відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування та відшкодування моральної шкоди були предметом розгляду в суді у відповідному кримінальному провадженні, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду. Вказала, що договір оренди автомобіля, укладений позивачем, явно має характер фіктивного та при цьому його ціна є необґрунтованою. Також зазначила, що право на вільне пересування позивача не було порушено, оскільки позивач мав в оренді відповідний автомобіль. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову.

09.04.2021 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що витрати на санаторно-курортне лікування були понесені позивачем як наслідок ДТП, а тому повинні бути відшкодовані відповідачем. Зазначив, що договір про оренду автомобіля є нотаріально посвідченим, ціна оренди визначалася з урахуванням ринкових цін на відповідний автомобіль. Вказав, що він просить стягнути завдану йому моральну шкоду внаслідок порушення його права власності на транспортний засіб, зокрема внаслідок його пошкодження, та з приводу того, що винна особа не поновлює порушене право, а вироком суду було стягнуто моральну шкоду внаслідок отриманої в результаті ДТП травми, фізичного болю, негативних емоцій внаслідок тривалого лікування та факту пошкодження автомобіля. За таких обставин просить задовольнити позов у повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив, що він отримав путівку та перебував на санаторно-курортному лікуванні. Також він сплачував грошові кошти за оренду автомобіля. Зазначив, що відремонтував свій пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль після припинення дії договору про оренду автомобіля.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач заявив ті ж вимоги, що і в цивільному позові в рамках кримінального судочинства, які були розглянуті судом. Вважає договір оренди автомобіля фіктивним правочином.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінальної справи № 405/7055/15-к, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.03.2020 року у справі № 405/7055/15-к відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за таких обставин. 22.05.2015 року близько 14:45 год. ОСОБА_3 , керуючи належним йому автомобілем марки «Renault Logan 90L», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Кірова в місті Кропивницький зі сторони вулиці Гоголя в напрямку вулиці Преображенської та наближаючись по другорядній дорозі до нерегульованого перехрестя вулиці Кірова та вулиці Преображенської, порушив пункти 2.3, 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по вулиці Преображенській, яка є головною дорогою стосовно вулиці Кірова зі сторони вулиці Велика Перспективна в напрямку вулиці Червоногвардійської.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, забою головного мозку, перелому потиличної кістки справа в області основи задньої черепної ямки, гематоми м`яких тканин лобної ділянки зліва, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення.

Також, ОСОБА_1 в рамках даної кримінальної справи заявив цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просив відшкодувати матеріальну шкоду, яка полягає у понесених витратах на:

- відновлювальний ремонт транспортного засобу в розмірі 60 272,77 грн.; на франшизу у сумі 1000 грн.; лікування в сумі 14625,95 грн., санаторно-курортне лікування в сумі 4804,80 грн., на проїзд до санаторію в сумі 284,58 грн.; оренду автомобіля в сумі 62000 грн.; інфляційних витрат в розмірі 31870 ,02 грн.; 3% річних в розмірі 8047,72 грн.;

- моральну шкоду в розмірі 150 000 грн.

- витрати на послуги адвоката в розмірі 13500 грн.

Зазначеним вище вироком даний цивільний позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_1 66460,21 грн., з яких не відшкодована шкода на відновлюваний ремонт транспортного засобу позивача у розмірі 60272,77 грн. та витрати, які останній поніс на проведення обстеження та придбання ліків за призначенням лікаря у розмірі 5184,44 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 55 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У задоволенні іншої частини позовних вимог (в тому числі відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування у розмірі 4804,80 грн. та проїзд до санаторію в розмірі 284,58 грн.) відмовлено.

При цьому, у вироці суд вказав, що ним при визначенні розміру моральної шкоди, враховано те, що потерпілому ОСОБА_1 дійсно спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях у зв`язку з отриманою травмою, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через погіршення самопочуття на цьому ґрунті, потерпілий переніс фізичний біль, негативні емоції в зв`язку з тривалим лікуванням, а також було пошкоджено належний потерпілому транспортний засіб.

Поряд з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в частині відшкодування понесених з метою задоволення власних потреб витрат як плати за користування орендованим транспортним засобом в розмірі 62000 гривень залишено без розгляду та роз`яснено ОСОБА_1 право звернення з позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди в частині відшкодування понесених ним з метою задоволення власних потреб витрат як плати за користування орендованим транспортним засобом в порядку цивільного судочинства (а.с. 11-18).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20.07.2020 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.03.2020 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України змінено в частині призначеного покарання, в решті вирок суду залишено без зміни (а.с. 19-26).

Як вбачається з консультативних висновків спеціаліста Кіровоградської обласної лікарні від 16.07.2015 року та від 02.10.2015 року ОСОБА_1 рекомендовано оперативне лікування та лікування за допомогою лікарських засобів (а.с. 27, 28).

Поряд з цим, 11.11.2015 року СМЗ УМВС України в Кіровоградській області видало довідку № 167 для одержання санаторно-курортного лікування в санаторіях за профілем захворювань нервової кістково-м`язової системи, зокрема у санаторії «Синяк» (а.с. 29).

В подальшому, у листопаді 2015 року ОСОБА_1 сплатив ДП «Санаторій «Синяк» ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпофздоровниця» 4804,80 грн. за путівку на 13 днів (а.с. 30).

Також позивач надав квитки на залізничний транспорт на 22.11.2015 року та 06.12.2015 року загальною вартістю 284,58 грн. (а.с. 31, 32).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5089,38 грн. у вигляді витрат на санаторно-курортне лікування, а також моральної шкоди у розмірі 50000 грн. суд звертає увагу, що дані вимоги вже заявлялися позивачем в рамках кримінальної справи № 405/7055/15-к та вони вже були вирішені по суті.

Крім того, проходження санаторно-курортного лікування мало лише рекомендаційний характер з урахуванням повного діагнозу, який окрім посттравматичного захворювання включає також інші захворювання, не пов`язані з травмою, яку позивач отримав внаслідок ДТП та не було обов`язковим для лікування отриманих саме внаслідок ДТП травм, а тому позовні вимоги в частині стягнення витрат на санаторно-курортне лікування в сумі 4804,80 гривень та витрат на проїзд до санаторію в сумі 284,58 гривень задоволенню не підлягають.

Також, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд в рамках кримінальної справи № 405/7055/15-к вже враховував те, що потерпілому ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду, яка, зокрема, полягає у душевних переживаннях у зв`язку з пошкодженням належного потерпілому транспортного засобу, а тому в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди слід також відмовити.

Як вбачається з договору оренди транспортного засобу від 27.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1815, орендодавець ОСОБА_5 передала, а орендар ОСОБА_1 прийняв в тимчасове платне користування (в найм/оренду) автомобіль марки Geely, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 (а.с. 38-40). Згідно п. 2.1, 4.1 цей договір укладено строком на 1 місяць з дня передачі автомобіля, тобто з моменту підписання цього договору. При цьому, сторони договору погоджуються, при користуванні орендарем автомобілем, переданим за цим договором, протягом двох днів після закінчення вказаного строку без заперечень з боку орендодавця, договір є поновленим на строк, який раніше був встановлений у цьому правочині.

Відповідно до п. 3.1 цього договору плата за користування об`єктом оренди становить 6200 грн., при цьому сторони оцінюють вартість автомобіля в суму 96000 грн.

Судом також встановлено, що позивач щомісячно із серпня 2015 року по травень 2016 року здійснював платежі ОСОБА_5 у розмірі 6200 грн., що підтверджується відповідними квитанціями з призначенням платежу: надходження готівки за платіжними картками (а.с. 75-76).

Як вбачається з ветеринарно-санітарного паспорта пасіки № 142, виданого 06.07.1988 року, ОСОБА_1 має пасіку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 34-35). Втім, згідно довідки Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області від 05.05.2016 року № 77, ОСОБА_1 має пасіку згідно вказаного ветеринарно-санітарного паспорту, яка знаходиться за іншою адресою АДРЕСА_2 (а.с. 36).

Відтак, суд вважає ту обставину, що ОСОБА_1 має пасіку в с. Івангород, Олександрівського району Кіровоградської області не доведеною достовірними та достатніми доказами.

Поряд з цим, згідно довідки Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області від 05.05.2016 року № 78 ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_6 опікуються тіткою ОСОБА_4 , яка є людиною похилого віку, потребує постійного догляду та уваги та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 37).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Тобто, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Так, позивач не надав жодних доказів, що підтверджували б факт відсутності в нього можливості користуватися належним йому транспортним засобом Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у період із серпня 2015 року по травень 2016 року, тобто не доведено що договір оренди транспортного засобу було укладено у зв`язку з пошкодженням належного позивачу транспортного засобу внаслідок ДТП.

Більш того, позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт оплати ним оренди автомобіля Geely, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , оскільки надані ним квитанції не містять вказівки на призначення платежу, пов`язане із договором оренди автомобіля від 27.07.2015 року. Крім того, у матеріалах справи відсутні відомості про фактичний строк дії договору оренди автомобіля.

Таким чином, позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності на відповідача, а саме, наявність шкоди та причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За наведених обставин, враховуючи, що вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5089,38 грн. у вигляді витрат на санаторно-курортне лікування, а також моральної шкоди були вирішені по суті в рамках кримінальної справи № 405/7055/15-к, а також те, що позивачем не надано достатніх доказів, які б підтверджували факт настання матеріальної шкоди (збитків) у вигляді оплати за оренду автомобіля та наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та такою оплатою, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10-13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 31.01.2022 року.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний