ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» січня 2022 року

м. Харків

справа № 631/301/18

провадження № 22ц/818/645/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Черненко В. О.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 ,

відповідач Приватне підприємство «ЛАН», представниця відповідача Лопатюк Ю. Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЛАН» на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 травня 2021 року в складі судді Мащенко С.В.

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «ЛАН» про розірвання договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 квітня 2013 року, реєстраційний № 2-265 вона є власницею земельної ділянки, загальною площею 6,0204 га з кадастровим номером :02:002:0402, яка розташована на території Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зазначила, що 16 грудня 2013 року між нею та Приватним підприємством «ЛАН» укладено договором оренди землі, за яким вона передала в оренду відповідачу на строк до 16 грудня 2028 року вказану земельну ділянку. Цей договір пройшов державну реєстрацію 22 січня 2014 року.

Вказала, що з моменту укладання договору та до певного часу відповідач підписаний примірник договору їй не передав та орендну плату за користування земельною ділянкою не сплачує, чим грубо порушує свої обов`язки за договором.

Вважала, що оскільки відповідач порушує її законні інтереси та права як орендодавця земельної ділянки на отримання орендної плати, тому договір оренди землі має бути розірваний.

Просила розірвати договір оренди землі б/н від 16 грудня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «ЛАН», витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено, розірвано договір оренди землі без номеру, укладений 16 грудня 2013 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем Приватним підприємством «ЛАН», стягнуто з Приватного підприємства «ЛАН» на користь ОСОБА_1 понесені нею та документально підтверджені судові витрати в загальній сумі 10 114,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Приватне підприємство «ЛАН» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, судовий збір стягнути з позивачки.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неповно з`ясував обставини у справі, не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що за договором оренди орендна плата вноситься орендарем в розмірі 5046,66 грн, що за період з 2014 року по 2020 рік становила 35 326,62 грн, але фактично підприємством сплачено за цей період 79 300,00 грн. Тобто, підприємство виплачувало орендну плату в більшому розмірі ніж це передбачено договором оренди, і переплата станом на 2021 рік становила 43 620,04 грн. Зазначив, що позовні вимоги не містять вказівки на невиплату орендної плати за 2019 рік та 2020 рік. Посилався на те, що надана довідка позивачкою містить відомості про сплату податку, а не про сплату оренди за земельну ділянку, тому не може бути визнана як доказ не сплати орендної плати за земельну ділянку. Вказав, що матеріали справи не містять доказів надання або надсилання підприємству заяви про збільшення розміру судових витрат, тому суд першої інстанції не мав права брати до уваги дані докази та стягувати судові витрати в розмірі 10 114,80 грн.

01 листопада 2021 року за допомогою системи «Електронний суд» до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначила, що вона не розписувалася у відомостях відповідача, які є підробленими.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 липня 2021 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кругова С.С., суддів колегії Маміна О.В., Тичкова О.Ю.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року справу витребувано з суду першої інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 вересня 2021 року справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Бурлака І.В., суддів колегії Хорошевський О.М., Яцина В.Б.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року справу витребувано з суду першої інстанції.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 01 жовтня 2021 року.

17 cічня 2022 року до суду апеляційної інстанції від представниці Приватного підприємства «ЛАН» надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що видатковими касовими ордерами підтверджено виконання зобов`язань товариством за договором оренди. Вважала, що позивачкою не доведено системності несплати орендної плати. Вона отримувала орендну плату значно в більшому розмірі ніж встановлено договором. Зазначила, що в договорі вказаний фіксований розмір орендної плати та нормативно грошову оцінку земельної ділянки, які не змінювалися. Договором не передбачено, що нормативно грошова оцінка має переглядатися кожного року та від неї залежить розмір орендної плати.

В суді апеляційної інстанції представник позивачки заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав її необгрунтованою. При цьому акцентував увагу суду на тому, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки не проводилася. Орендну плату ОСОБА_1 не отримувала. Копію відомості, яку надано Приватним підприємством «ЛАН» до апеляційної скарги, суд першої інстанції не досліджував, тому цей документ не може бути доказом у справі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЛАН» необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для розірвання договору оренди землі, оскільки відповідач систематично не виконував зобов`язань зі сплати орендної плати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26 квітня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-265, спадкоємицею майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки загальною площею 6,0204 га, кадастровий номер :02:002:0402, яка розташована на території Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7 том 1).

Аналогічна інформація міститься у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2982540 від 26 квітня 2013 року та в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 96282767 від 05 вересня 2017 року (а.с.9,10 том 1).

16 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «ЛАН» укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 6,0204 га, рілля для товарного господарського виробництва, кадастровий номер :02:002:0402, яка розташована на території Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення договору оренди становить 144 190,30 грн. Договір укладено на 15 років.

Пунктами 8-13 цього договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій сумі в розмірі 3,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 5046,66 грн в рік на момент укладення договору оренди.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки здійснюються з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюється під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Орендна плата вноситься в строк до 31 грудня кожного року.

Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами (накладними та інше).

Розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі, внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

У разі не внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно пунктів 31-35 цього договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря; договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с.63-64, 117-118 том 1).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 16562173 від 22 січня 2014 року, орендодавцем (власником) земельної ділянки, площею 6,0204 гектарів, кадастровий номер :02:002:0402, яка розташована на території Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є ОСОБА_1 , орендарем: Приватне підприємство «ЛАН» на підставі договору оренди від 16 грудня 2013 року, строк дії 16 грудня 2028 року (а.с.54 том 1).

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, наданих Державною фіскальною службою України Головного управління ДФС у Харківській області Східної об`єднаної державної податкової інспекції міста Харкова у Харківській області від 12 січня 2018 року № 21/с/20-38-08-01-24 вбачається, що ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2016 року по 3 квартал 2017 року отримувала доходи від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вера», Товариства з обмеженою відповідальністю ДСП «БВ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролатінвест» (а.с.8,89 том 1).

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, наданих Державною фіскальною службою України Головного управління ДФС у Харківській області від 25 лютого 2019 року № 3172/С/20-40-58-11-13, ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2016 року по 4 квартал 2018 року отримувала доходи від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРА», Товариства з обмеженою відповідальністю ДСП «БВ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролатінвест» (а.с.88 том 1).

Матеріали справи містять копії видаткових касових ордерів Приватного підприємства «ЛАН», за якими ОСОБА_1 повинна була отримати орендну плату за договором оренди б/н від 16 грудня 2013 року, а саме: від 30 жовтня 2018 року в розмірі 14 000,00 грн за 2018 рік; від 19 вересня 2018 року - 9000,00 грн за 2017 рік; від 15 жовтня 2017 року - 5000,00 грн за 2017 рік; від 25 вересня 2016 року - 10 400,00 грн за 2016 рік; від 25 жовтня 2015 року - 7500,00 грн за 2015 рік; від 15 вересня 2014 року - 5000,00 грн за 2014 рік (а.с.57-62 том 1). Доказів того, що вона ці кошти отримала, ці видаткові касові ордери не містять.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № , внесеного 07 червня 2014 року, сформованого заступником начальника слідчого відділення начальником слідчого відділення Фрунзенського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області Єршовим П.А. вбачається, що на підставі повідомлення потерпілого ОСОБА_4 , яке надійшло 06 червня 2014 року, зареєстроване кримінальне провадження із правовою кваліфікацією, передбаченою частиною 3 статті 185 КК України про те, що 05 червня 2014 року невстановлена особа таємно викрала майно з території підприємства за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_4 (ЖЄО № 6581 від 06 червня 2014 року) (а.с.55 том 1).

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № , внесеного 03 листопада 2016 року, сформованого заступником начальника слідчого відділення начальником Московського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Агарковим В.В. вбачається, що на підставі повідомлення потерпілого ОСОБА_4 , яке надійшло 02 листопада 2016 року, зареєстроване кримінальне провадження із правовою кваліфікацією, передбаченою частиною 3 статті 190 КК України про те, що ОСОБА_5 за період часу з 20 липня 2016 року по 12 серпня 2016 року шахрайським шляхом під приводом купівлі зерна заволодів його майном вартістю 310 000,00 грн (ЖЄО № 42448 від 02 листопада 2016 року) (а.с.56 том 1).

До суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою Приватне підприємство «ЛАН» надав копію відомості нарахування та виплати орендної плати між Приватним підприємством «ЛАН» та ОСОБА_1 згідно договору оренди земельної ділянки б/н від 16 грудня 2013 року, з якої вбачається, що 15 вересня 2014 року за 2014 рік ОСОБА_1 нараховано 5000,00 грн, виплачено 5000,00 грн; 25 жовтня 2015 року за 2015 рік нараховано 5046,66 грн, виплачено 7500,00 грн; 25 вересня 2016 року за 2016 рік нараховано 7500,00 грн, виплачено 10 400,00 грн; 15 жовтня 2017 року за 2017 рік нараховано 7500,00 грн, виплачено 5000,00 грн; 19 вересня 2018 року за 2017 рік нараховано 8000,00 грн, виплачено 9000,00 грн; 30 жовтня 2018 року за 2018 рік нараховано 13 800,00 грн, виплачено 14 000,00 грн; 1 жовтня 2019 року за 2019 рік нараховано 14 000,00 грн, виплачено 14 000,00 грн; 25 листопада 2020 року за 2020 рік нараховано 14 400,00 грн, виплачено 14 400,00 грн. Нараховано з 2014 року по 2020 рік орендну плату на суму 75 246,66 грн, сплачено за кожен рік згідно відомості 79 300,00 грн (а.с.242 том 1).

В суді апеляційної інстанції представник позивачки наполягав на тому, що орендну плату ОСОБА_1 не отримувала та у копії відомості, яку надано до суду апеляційної інстанції, не розписувалася.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України (далі - ЗК україни), Законом України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами у справі).

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як вбачається з пункту 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

На вимогу однієї із сторін договір відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Статтею 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено правовий висновок щодо підстав для розірвання договору оренди землі з урахуванням пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України: «Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підставу для розірвання договору оренди. При цьому факт несплати орендної плати стосується випадків як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) сформульовано правовий висновок: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

Зазначений підхід до вирішення питання щодо можливості розірвання договору судом з підстави істотності допущеного орендарем порушення договору шляхом систематичної несплати орендної плати є сталим та підтверджується релевантною практикою суду касаційної інстанції. Зокрема, аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 689/1101/18 (провадження № 61-10292св20).

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду: від 15 січня 2020 року у справі № 709/591/18, провадження №61-46917св18; від 22 вересня 2020 року у справі № 327/163/17, провадження №61-46216св18; від 13 травня 2021 року у справі № 192/149/17/, провадження № 61-11530св20, від 22 листопада 2021 року у справі № 341/609/20 (провадження № 61-10091св21), від 08 грудня 2021 року у справі № 357/452/21 (провадження № 61-7721св21).

На підтвердження того, що ОСОБА_1 орендну плату отримувала, Приватне підприємство «ЛАН» до суду апеляційної інстанції надав копію відомості, яку належним чином не оформлено та яка судом першої інстанції не досліджувалася, тому на підставі частини 3 статті 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції як доказ не приймається. Із копій видаткових касових ордерів щодо нарахування ОСОБА_1 орендної плати не вбачається, що вона її отримувала. В графі «одержав» підпису позивачки немає.

Таким чином, установивши, що Приватне підприємство «ЛАН» належним чином не виконувало своїх зобов`язань за договором оренди від 16 грудня 2013 року, не здійснювало виплату орендної плати за 2014-2018 роки з урахуванням її індексації свідчить про систематичність порушення ним умов договору, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання цього договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, систематичне невиконання якої є підставою для його розірвання, оскільки орендодавець не отримав того, на що він розраховував при укладенні договору.

Аналогічного висновку у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 573/1831/20 (провадження № 61-7704св21).

Доводи апеляційної скарги щодо того, що з боку орендаря не відбулось прострочення виконання зобов`язання щодо виплати орендної плати, а навпаки наявна переплата, є помилковими, оскільки матеріали справи не містять доказів сплати орендної плати на користь ОСОБА_1 , що також підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, наданих Державною фіскальною службою України Головного управління ДФС у Харківській області Східної об`єднаної державної податкової інспекції міста Харкова у Харківській області від 12 січня 2018 року № 21/с/20-38-08-01-24 та від 25 лютого 2019 року № 3172/С/20-40-58-11-13.

Надані до суду першої інстанції копії видаткових касових ордерів про сплату орендної плати, про які згадувалося вище, колегія суддів вважає неналежними доказами, оскільки вони не доводять того, що ОСОБА_1 дійсно отримувала вказані в них кошти.

Надана до суду апеляційної інстанції копія відомості нарахування та виплати орендної плати між Приватним підприємством «ЛАН» та ОСОБА_1 згідно договору оренди земельної ділянки б/н від 16 грудня 2013 року, колегія суддів до уваги не приймає на підставі частини 3 статті 367 ЦПК України, оскільки підприємством не наведено підстав неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Крім того, Приватне підприємство «ЛАН» заходів щодо виплати орендної плати ні до пред`явлення ОСОБА_1 позовних вимог, ні у період розгляду даної справи не вжило. Доказів про вчинення дій, спрямованих на виконання грошового зобов`язання за договором оренди землі шляхом внесення їх кредитору за місцем її проживання, а також дій щодо виконання зобов`язання шляхом внесення боргу в депозит нотаріуса (статті 532, 537 ЦК України) не надало.

Таким чином, підприємством не доведено виконання (вчинення дій, спрямованих на виконання) свого обов`язку зі сплати орендної плати за 2014-2018 роки, а також і за 2019-2020 роки (період розгляду справи).

Письмові пояснення, надані 17 cічня 2022 року до суду апеляційної інстанції представницею Приватного підприємства «ЛАН» щодо своєчасної сплати орендної плати позивачці не підтверджуються жодним доказом у справі.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано застосував у спірних правовідносинах приписи частини другої статті 651 ЦК України та з`ясував суттєві обставини цієї справи як щодо наявності факту порушення відповідачем умов договору, так і щодо наявності критерію істотності цього порушення договору, а доказів сплати Приватним підприємством «ЛАН» орендної плати матеріали справи не містять.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

22 лютого 2018 року між адвокатом Овчаренком І.А. та ОСОБА_1 укладено договір № 17ХК про надання правової допомоги адвокатом.

Матеріали справи містять ордер серії ХВ № 000002 від 30 квітня 2018 року.

Згідно квитанції №185285 від 23 жовтня 2018 року ОСОБА_1 сплатила за договором № 17ХК про надання правової допомоги 5000,00 грн, а за квитанцією № 185262 від 04 листопада 2019 року 6400,00 грн.

Згідно детальному опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги адвоката № 17ХК від 11 січня 2018 року: консультація клієнта з правових питань стосовно ведення справи витрачено 1 година вартістю 500,00 грн; підготовка до розгляду справи, складання позовної заяви тощо - 2 години вартістю 1000,00 грн; збір доказів по справі 4 години вартістю 1000,00 грн; участь адвоката в судовому засіданні 2 години вартістю 1500,00 грн; витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, а саме: прибуття з м. Харків до смт Нова Водолага до Нововодолазького районного суду для подання позову 22 лютого 2018 року для участі в судових засіданнях, призначених: 02 травня 2018 року, 03 липня 2018 року, 10 липня 2018 року, 14 серпня 2018 року, 06 листопада 2018 року, 26 грудня 2018 року, 13 березня 2019 року, 21 травня 2019 року, 11 червня 2019 року, 03 жовтня 2019 року, 30 жовтня 2019 року, використовуючи власний автомобіля «VOLKSWAGEN» НОМЕР_1 витрачено 180 л/палива вартістю 5400,00 грн, всього 9400,00 грн (а.с.155 том 1).

Аналогічну інформацію містить акт передачі-приймання робіт (наданих послуг) від 07 листопада 2019 року, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги адвокатом № 17ХК від 11 січня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в позовній заяві заявила попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Однак, в подальшому подала заяву про збільшення цих витрат та просила стягнути судові витрати по даній справі, а саме: судовий збір в розмірі 704,80 грн, 10,00 грн - касове обслуговування, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9400,00 грн.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 підтверджено належним чином надання адвокатом Овчаренком І.А. професійної правничої допомоги відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 9400,00 грн, наданих в суді першої інстанції.

Витрати на професійну правничу допомогу на цю суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом Овчаренком І.А. обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, підстав для зменшення розміру суми цих витрат у суду апеляційної інстанції немає.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЛАН» залишити без задоволення.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 22 лютого 2022 року.