Провадження № 2/522/1681/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі судді Косіциної В.В.

за участю секретаря судового засідання Левченко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 06.06.2018 року сторони зареєстрували шлюб. За час знаходження в шлюбі, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син. Рішенням суду шлюб було розірвано та залишено місце проживання дитини разом з матір`ю. Відповідач сплачувати кошти в добровільному порядку відмовляється. Відповідач інших утриманців немає, працездатний, отримує дохід, стан здоров`я дозволяє працювати, тому відповідач спроможний сплачувати розмір аліментів, заявлений до стягнення у розмірі 10000 гривень на дитину щомісячно.

За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В.

Позивач звільнена від сплати судового збору.

Ухвалою від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, встановлений спрощений порядок розгляду справи та призначено судове засідання на 20 вересня 2021 року.

07 жовтня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Твердохліб В.Ю. надійшов відзив на позовну заяву про стягнення аліментів на дитину, в якому просив позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково у твердій грошовій сумі 2680 грн. В той же час, відповідач зазначив, що відкрив на свого сина рахунок, на який щомісячно переказує певну суму коштів. Щодо репетиторів, то він і раніше сплачував послуги репетиторів та наразі готовий сплачувати тим репетиторам, які обере сам.

11 січня 2022 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Полякова І.В. та витребувано з Приморської державної податкової інспекції Головного управління Державної Податкової служби в Одеській області (65020, м. Одеса, вул. Південна, 1) інформацію щодо обсягу сумарного доходу ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за 2019, 2020, 2021 роки та належним чином посвідчені копії усіх наявних документів податкової звітності даної особи, що підтверджують розмір її доходів за відповідний період.

14 лютого 2022 року заступником начальника ГУ ДПС в Одеській області Бондаренко А. подано до суду інформацію про доходи ФОП ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача підтримала поданий позов, наполягаючи на його задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову згідно заявлених вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами письмові докази та оцінивши усі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності в їх взаємозв`язку, суд дійшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.

Суд встановив, що 06 червня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Київським районним у м. Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Від шлюбу у сторін є дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10 березня 2020 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов між сторонами розірвано та визначено місце проживання дитини з його матір`ю.

Сторони проживають окремо, дитина залишилася проживати із матір`ю. Згоди щодо утримання спільної дитини позивач та відповідач не досягнули.

Відповідач не заперечує щодо сплати аліментів на утримання дитини на рівні 2680 грн, тобто в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Не погоджуючись із даним розміром аліментів, вважаючи його таким, що не відповідає ані матеріальному становищу відповідача, ані його рівню доходів, ані інтересам дитини, в зв`язку з чим позивач звернулася до суду із даною позовною заявою.

Відповідно до п.п.1,2 ст.3, п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно з п.1 ст.18, п.1,2 ст.27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Враховуючи те, що батьки не досягли згоди щодо утримання спільної дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Керуючись положеннями ст. 184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. У той же час суд ставить під сумнів розмір аліментів, які просить позивач просить стягувати щомісячно з відповідача, а саме 9 тисяч гривень.

Так, позивачка у позовній заяві вказує на те, що відповідач працює приватним підприємцем ПП «Альтаір» та отримує стабільний дохід.

В свою чергу, відповідач вказав, що позивач є керівником ПП «Альтаір», що підтверджується інформацією з ЄДРПОУ та наразі він є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 2684,82 грн., що підтверджується дослідженою в судовому засіданні довідкою про доходи від 28.09.2021 року № 5250 0522 5022 1159 та випискою АТ КБ «Приватбанк» про виплату пенсії від 23.09.2021 року.

Крім того, відповідач надав суду відомості, що він є фізичною особою підприємцем і отримує доходи від здійснення господарської діяльності, зокрема за 2020 рік його дохід був 82000,00 грн., а чистий прибуток склав - 55270,28 грн.; за І півріччя 2021 року дохід - 12000,00 грн., чистий прибуток - 8258,69 грн., що підтверджується довідкою ГУ ДПС в Одеській області про доходи ФОП від 30.09.2021 року № 4044/АП/15-32-51-23; довідкою-розрахунком чистого прибутку від 24.09.2021 року, а також іншими документами доданими до відзиву.

Також, відповідач надав виписку з медичної карти хворого № 586 від 30.09.2021 року на підтвердження того, що він перебуває на обліку у лікаря.

Між тим, відповідач, не відмовляючись від виконання свого батьківського обов`язку та бажаючи матеріально допомагати своїй дитині, 06.04.2020 року відкрив на свого сина ОСОБА_2 рахунок № НОМЕР_2 в AT КБ «Приватбанк» за картою «Юніора». По теперішній час систематично переказує кошти на цей рахунок, що підтверджується довідкою за реквізитами АТ КБ «Приватбанк» від 24.09.2021 року та виписками по картці/рахунку № НОМЕР_3 за період з 06.04.2020 року по 11.09.2021 року. 07.04.2020 року відкрив на сина в АТ КБ «Приватбанк» вклад « ОСОБА_4 » в гривні, що підтверджується заявою на приєднання від 07.04.2020 року. 09.09.2020 року відкрив на сина в АТ КБ «Приватбанк» вклад « ОСОБА_4 » в доларах, що підтверджується заявою на приєднання від 09.09.2020 року.

В той же час, позивач на підтвердження необхідності підтримання гармонійного розвитку дитини надала довідку спеціалізованої дитячо-юнацької школи олімпійського резерву з фігурного катання на ковзанах «Крижинка» від 25.08.2021 року № 173 з якої слідує, що ОСОБА_5 2009 р.н. дійсно є спортсменом ІІІ розряду СДЮШОР з фігурного катання на ковзанах «Крижинка».

Проте, в даному випадку, суд погоджується з відповідачем, що дана довідка лише підтверджує факт того, що ОСОБА_5 дійсно є спортсменом, але не підтверджує систематичне відвідування ним занять з фігурного катання на ковзанах «Крижинка» та відповідних витрат для цього.

Разом з тим, суд зауважує, що достатнього обґрунтування доказами суми яку просить стягнути позивач на утримання сина у розмірі 10000 гривень, а враховуючи спільний обов`язок батьків щодо утримання дитини на загальну суму 20000 гривень, позивачем суду не представлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись положеннями ст. ст. 79, 81 та 95 ЦПК України та враховуючи те, що надані позивачкою копії договорів/контрактів, укладених з іноземною компанією, надані до суду іноземною мовою без їх офіційного перекладу, а також те, що дійсний дохід відповідача базується на приблизних розрахунках позивача, суд вважає такі докази недостовірними та не бере їх до уваги при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

В абз. 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує положення ч.1 ст.182 СК України.

При цьому, суд виходить з того, що сторони у справі є розлученими та інших сімей не утворили, сторони є батьками одного малолітнього сина, який проживає з позивачкою. Виходячи із наданих позивачкою копій доказів, оплату за навчання сина у репетиторів вона здійснює самостійно.

Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідач у відзиві вказує на те, що він надає допомогу щомісячно сину. На підтвердження вказаного, суду надано квитанції про перерахування щомісячно на рахунок сина грошових коштів.

Суд наголошує на тому, що відповідно до ст. 180 СК України, утримання дитини до досягнення нею повноліття є спільним обов`язком обох батьків.

При визначенні зазначеного розміру аліментів суд виходить із встановлених обставин у справі. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є пенсіонером, відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Спільна дитина сторін у справі проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини. Серед іншого суд враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище дитини та платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення.

Проаналізувавши отримані докази в їх сукупності, суд вважає наявними підстави відповідно до ч.2 ст.184 СК України для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., починаючи з 31 серпня 2021 року, оскільки такий розмір аліментів згідно відомостей про доходи відповідача, на переконання суду, ОСОБА_2 в змозі сплачувати наразі, і такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд також враховує матеріальний стан відповідача, який суттєвим чином залежить від розміру видатків, з огляду на відсутність у ОСОБА_2 постійної роботи та відповідно стабільного доходу, оскільки сума у розмірі 10000 гривень може бути надмірним тягарем для відповідача, у зв`язку з необхідністю підтримувати достатній рівень життєдіяльності свій, враховуючи також незначний дохід відповідача у вигляді щомісячної пенсії.

У відповідності до статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Європейський суд з прав людини у своїх висновках неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Стаття 1 Першого протоколу, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності (див. рішення у справі «Броньовський проти Польщі»).

У кожній справі, в якій ідеться про порушення права власності, Європейський суд перевіряє дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та збереженням фундаментальних прав особи. Насамперед, спираючись на те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Лонрот проти Швеції»).

Отже, оскільки ідеологія ст.1 Першого протоколу фактично відображена як у Конституції, так і в Цивільному кодексі, національним судам варто враховувати такі правові позиції ЄСПЛ під час вирішення спорів про захист права власності, посилатися на висновки Європейського суду як на безпосереднє джерело права, а також переймати притаманні його рішенням ідеї справедливості й гуманності.

Суд наголошує на тому, що дохід відповідача є нестабільним, а тому вважає, що стягнення з відповідача аліментів у розмірі більшому ніж 5000 гривень при встановлених у справі обставинах може трактуватись як безпідставне позбавлення його права власності на частину зароблених ним коштів.

Разом з тим, виходячи з вимог ч.1 ст.182 СК України, суд, беручи до уваги витрати відповідача, що підтверджуються відповідними виписками із банківських рахунків, вважає за необхідне визначити розмір аліментів, що стягуються рішенням суду, в розмірі, більшому, ніж визнає відповідач, оскільки, на переконання суду, аналіз витрат відповідача свідчить про наявність у нього коштів, необхідних для сплати аліментів у більшому розмірі, ніж визнаються ним самим.

Проте суд наголошує, що відповідно до ч. 2 ст 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що для щомісячного гармонійного розвитку дитини витрачає на її утримання 20 000 грн., оскільки обов`язок щодо утримання дітей є спільним для обох батьків.

В свою чергу судом встановлено згідно, що згідно відомостей з Державного реєстра речових прав на нерухоме майно відповідачу на праві власності належать наступні об`єкти нерухомості магазин площею 328 кв.м. у с. Прилиманське, та земельна ділянка на якій він розміщенний. Земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства у с. Прилиманське Овідіопольського району та житловий будинок розташований на ній, земельна ділянка площею 0,2482 га для будівництва будівель та споруд у с. Прилиманське, однопверхова прибудова по АДРЕСА_1 , квартира площею 65, 4 кв. м. номер АДРЕСА_2 , а також автомобіль Toyta corolla 2016 року виготовлення.

На думку суду обсяг майна, що належить відповідачу є таким, що дозволяє йому сплаучвати аліменти у більшому розмірі ніж 2680 грн. та за таких обставин суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти у сумі 5000 грн. щомісячно, оскільки на думку суду саме така сума буде необхідною та достатньою для гармонійного розвитку сина відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу.

В порядку ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, в порядку п.3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи про стягнення аліментів. Стягненню підлягають 404 гривень 00 коп. за вимогу про стягнення аліментів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 180 182, 184, 191 СК України, ст. ст. 12, 13, 30, 62, 76-79, 95, 141, 263-265, 272, 273, 367 ЦПК України, суд

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 , адреса реєстрації АДРЕСА_4 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 )у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно починаючи з 31.08.2021 року до досягнення ним повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_3 ) 404 (чотириста чотири) гривні судового збору в дохід держави.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежів за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається ч протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення буде складено у п`ятиденний строк. Повний текст судового рішення складений та підписаний 24 лютого 2022 року.

Суддя Косіцина В.В.

17.02.22