Єдиний унікальний номер: 375/419/17
Провадження № 2/379/10/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Мовчан М.С.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Тараща, справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Рокитнянська державна нотаріальна контора Київської області про визнання правочинів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Рокитнянського районного суду Київської області 28.03.2017 року з позовом про визнання правочинів недійсними, який в подальшому уточнили (т.1 а.с. 136), та прохали визнати недійсними:

договір дарування серія та номер 4610, виданий державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області 20 грудня 2013 року, за яким ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по одній другій частині кожній, житловий будинок АДРЕСА_1 ;

договір дарування серія та номер 4612, виданий державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області 20 грудня 2013 року, за яким ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по одній другій частині кожній земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:017:0030;

договір дарування серія та номер 4614, виданий державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області 20 грудня 2013 року, за яким ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по одній другій частині кожній земельної ділянки площею 0,112 га, кадастровий номер :01:017:0031;

заповіт зареєстрований в реєстрі за № 2576, складений ОСОБА_5 28.08.2012 року, засвідчений державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області, за яким ОСОБА_5 заповів все своє майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову зазначили, що ОСОБА_5 , за життя мав чотирьох дітей: відповідачку ОСОБА_3 , позивача ОСОБА_1 , позивачку ОСОБА_2 , відповідачку ОСОБА_4 . Батько сторін проживав у будинку АДРЕСА_1 , яким володів на праві приватної власності. Крім того ОСОБА_5 володів двома земельними ділянками за цією ж адресою.

31.07.2008 ОСОБА_5 зробив заповітне розпорядження, що після його смерті все майно, де б воно не було, і з чого воно не складалося він заповідає чотирьом своїм дітям.

Наприкінці 2008 року у ОСОБА_5 почалися проблеми зі здоров`ям, він почав втрачати пам`ять, проявляв агресію. 02.03.2012 ОСОБА_5 був обстежений лікарем психіатром Григоренком С.І. на дому. В результаті огляду ОСОБА_5 поставлений діагноз: церебральний атеросклероз, судинна деменція, який підтверджується виданою лікарем-психіатром Рокитнянської центральної районної лікарні Григоренком С.І. довідкою № 103 від 02.03.2012, карткою ОСОБА_5 з психіатричного кабінету цієї лікарні.

У квітні 2016 ОСОБА_1 звернувся до Рокитнянського районного суду із заявою про визнання батька недієздатним. Ухвалою від 19.07.2016 судом було призначено судово-психіатричну експертизу. Однак, експертиза не була проведена, у зв`язку з тим, що відповідачки чинили цьому перешкоди. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, у зв`язку з чим, позовну заяву про визнання його недієздатним залишено без розгляду.

Приблизно 06-07 квітня 2016 року позивачі дізналися про те, що їх батько відчужив будинок та земельні ділянки відповідачам. 08.07.216 з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 20.12.2013 ОСОБА_5 відповідно до договорі дарування подарував відповідачкам по одній другій частині кожній, житловий будинок та земельні ділянки.

Позивачі вважають, що відповідачки умисно скористалися станом ОСОБА_5 для отримання права на його майно та усунення їх від спадкування.

В поданому заперечені проти позову про визнання правочинів недійсними представник третьої особи Рокитнянської державної нотаріальної контори заперечувала проти позову в повному обсязі, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими (а.с. 125-126 т. 3). Свої заперечення обґрунтовуючи, що при спілкуванні із заповідачем ОСОБА_5 у неї, ОСОБА_7 , державного нотаріуса Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області, не виникло сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. ОСОБА_5 був дієздатним та розумів, яку нотаріальну дію він вчиняє, і кому та що заповідає. Так, як ОСОБА_5 фразу: «заповіт мною прочитаний вголос», яка передбачена ст. 1307 ЦК України не міг написати особисто (дуже довго писав, по одній букві), тому на його прохання заповіт був посвідчений при свідках. 12.12.2013 за р. № 4610, 4612, 4614 Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою Київської області були вчинені договори дарування житлового будинку та двох земельних ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Під час спілкування із ОСОБА_5 було встановлено його особу та обсяг цивільної дієздатності. Жодних сумнівів щодо його дієздатності не викликало. ОСОБА_5 повністю розумів наслідки вчиненої ним нотаріальної дії.

08.01.2020 дана цивільна справа надійшла до канцелярії Таращанського районного суду Київської області. Ухвалою судді Зінкіна від 09.01.2020 уточнена позовна заява була прийнята до провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що батько захворів у 2008 році. Перед хворобою у лютому 2008 року батько написав заяву про відмову від земельних ділянок на користь позивача ОСОБА_1 . В 2008 році батько зробив заповідальне розпорядження на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Вказаний заповіт зареєстрований секретарем сільської ради ОСОБА_8 в реєстрі під № 788. Це було вільне волевиявлення батька. Наприкінці 2008 року у батька пішло ускладнення, він захворів, не усвідомлював нічого, ходив під себе, не впізнавав. Сестра ОСОБА_9 сказала йому ( ОСОБА_1 ), щоб він їхав у село та був з батьками, що він і зробив. Допомоги від відповідачів не було. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати, пішов тиск з боку відповідачів, розпочався конфлікт. З цього приводу викликали поліцію. Стан батька у 2011 році не покращився, він не спілкувався, власними силами не міг пересуватися, не впізнавав позивача. До 2011 року батька сам їв. В кінці 2011 року сестри по підробленим довіреностям подали позов від імені батька, оспорювали відмову батька по земельним ділянкам, і суд скасував державні акти на землю. Батько у суд не приходив. В 2012 році ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не пускали його та сестру ОСОБА_11 в хату до батька, обмежили доступ. В березні 2012 батька поставили на облік у психіатра. 02.03.2012 він привозив лікаря-психіатра ОСОБА_12 . При цьому була присутня сестра ОСОБА_9 , лікар в неї спитав, чи можна оглянути батька. Лікар запитував батька про дату народження, батько не відповів. Лікар видав медичну довідку. Він звертався у суд із заявою про визнання батька недієздатним, використовував довідку. В 2016 році хотіли провести психіатричну експертизу батьку, приїхав забирати батька у центр, однак, ОСОБА_9 пред`явила довідку сільради, що він не транспортабельний. У вересні 2016 року сестри не пустили його в двір разом з експертами. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер. Посмертна психіатрична експертиза дала висновок, що батько не усвідомлював своїх дій. Він у 2016 році дізнався від сусідів, що батько вже передав сестрам у власність нерухомість. Їй відомо, що був заповіт на всіх дітей, коли дізналась про заповіт - не пам`ятає.

Представник позивача - адвокат Вергун І.Т. позов підтримав у повному обсязі, прохав його задовольнити.

Представник позивача - адвокат Красюк Н.І. позов підтримала у повному обсязі, прохала його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила, що сестра ОСОБА_11 проживала у ОСОБА_13 , і мати її не цікавила. До 2008 року в село приїхали ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , почали ремонтувати господарство. Їй казала мати, що ОСОБА_1 знущається над нею, що вона виганяла ОСОБА_11 та ОСОБА_1 . ОСОБА_1 душив матір, бив батька совком. Ніхто не знав у 2009 році, що ОСОБА_1 оформляв державні акти на землю. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати. Після цього ОСОБА_1 повідомив, що він привласнив собі землю у зговорі з ОСОБА_14 . У батька боліли коліна, була набряклість, йому робили масаж. У батька тиск «скакав». Спочатку самостійно не ходив, було важко вставати. У нього також була набряклість легень через те, що при мамі він не дуже ходив, оскільки мати була зайнята городами. Батько самостійно їв, міг самостійно підписувати документи. Коли не хворів, батько самостійно їв і вдягався. Батько все усвідомлював аж до 2016 року. Після поховання матері сестра ОСОБА_11 одразу поїхала, а брат ОСОБА_1 залишився, був у стані алкогольного сп`яніння, бився, викликали поліцію. По черзі вони гляділи батька, спільної мови не знайшли. Сестра ОСОБА_9 разом з чоловіком з 2011 до 2012 року проживала у селі з батьком. На зиму 2012 року вони забрали батька у Київ. Батько хотів все оформити на відповідачів, його не примушували. ОСОБА_1 коли приїжджав у село пив, смітив. ОСОБА_11 сказала, щоб самі гляділи батька. В 2015 році ОСОБА_15 садив город біля хати, з батьком не говорив, не питав, як здоров`я батька, а зловживав алкоголем. В 2012 році батько самостійно їв, спілкувався, самостійно ходив у туалет. Батько не хотів спілкуватися з ОСОБА_1 після того як той ображав матір і вдарив батька совком. ОСОБА_1 не хотів глядіти батька. Зі слів сестри їй відомо, що в березні 2012 року брат ОСОБА_1 з ОСОБА_2 привозили лікаря ОСОБА_12 , їм ніхто перешкод не робив. Побачення з лікарем зайняло одну-дві хвилин. Не було такого, щоб батько був шалений. Вони разом з батьком прогулювалися по селу. Він з усіма вітався. Батько помер у сестри ОСОБА_16 у Києві.

Представник відповідачів ОСОБА_17 у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, прохав відмовити у задоволенні.

Представник третьої особи - державний нотаріус Калітенко Л.Б. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлено належно, про причини неявки до суду не повідомила. Правом подати пояснення щодо позову не скористалася.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив, що він колишній чоловік відповідачки ОСОБА_4 . Він приїжджав в село до батьків жінки ще до смерті тещі. ОСОБА_1 пиячив та знущався з батьків. Він бачив у 2010 році як ОСОБА_1 штовхнув матір. Ще був епізод, що ОСОБА_1 хватався за сокиру. Після смерті матері ОСОБА_1 приїхав у день поховання. Вони стали вирішувати, як бути з батьком. ОСОБА_11 сказала, що їй нічого не треба. ОСОБА_1 теж сказав, що не буде доглядати батька. Він в той час вже чекав на виготовлення державних актів на землю, які показав на 40-й день. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вирішили по черзі глядіти батька. В двір ОСОБА_1 пускали, ніхто не робив перешкод. Свідок спілкувався з дідом, той самостійно їв, дивився телевізор. В нього був підвищений тиск, боліли ноги, але він впізнавав людей і після смерті жінки. ОСОБА_1 підробив підпис батька і сільрада видала акти на землю ОСОБА_1 . ОСОБА_1 казав, що все його, і щоб сестри не хазяйнували. ОСОБА_5 впізнавав і ОСОБА_11 і ОСОБА_10 . На зиму вони його на Київ забирали, а ОСОБА_1 та ОСОБА_11 не забирали батька після смерті матері. ОСОБА_5 їв самостійно, ставав на туалет, був при пам`яті та у здоровому глузді, спілкувався до кінця життя. Стан його трохи змінювався. ОСОБА_1 також по домогосподарству працював, пристроював гараж.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком відповідачки ОСОБА_3 . ОСОБА_20 казала ОСОБА_11 , щоб не приїжджала, бо не хотіла бачити п`янки. В 2010 році їм подзвонили у Київ та повідомили, що ОСОБА_1 побив матір. Вони приїхали з дружиною у село, теща розповіла, що ОСОБА_1 затягнув її у веранду, вона вдарилася о сходи, перебила вену, у веранді душив, також совком побив батька. До правоохоронних органів не зверталися. Коли померла теща, був необхідний догляд за тестем. Він був нездоровий: часто підвищувався тиск, боліло серце та ноги, тобто за ним потрібен бути догляд. Тому йому довелося звільнитися з роботи щоб доглядати за тестем, бо дружина ОСОБА_3 також хвора і сама не могла доглядати. ОСОБА_1 не працював та зловживав алкоголем. Як тільки поховали матір, ОСОБА_1 вигнав всіх з хати, визвали міліцію, але він показав документ, що це його землі. Була розмова, хто буде доглядати батька, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовились. Подали у суд, тесть відсудив приватизовану землю. ОСОБА_1 приїжджав з друзями, пиячив, тестю не було спокою. Один раз восени 2011 року ОСОБА_1 напав на нього, почав душити. Допомоги від ОСОБА_1 не було по догляду за тестем. На зиму тестя забирали у Київ до Рущинської або до себе, по черзі. За п`ять з половиною років ОСОБА_1 не приходив та не питав про здоров`я батька. Тесть до смерті розмовляв, здоровкався. В лікарні тесть не лежав, але йому викликали лікаря, лікували від тиску. Одного разу вони були у селі, забіг ОСОБА_1 і ОСОБА_11 з якимось чоловіком. Вони без дозволу пішли до тестя, інших не пустили, а через хвилину вийшли. ОСОБА_11 сказала, що батько неосудний. Також ОСОБА_1 хотів відвезти тестя на експертизу, але приїжджав лікар, обстежував, та зробив висновок, що тестя не можна перевозити. В 2016 році тесть міг пересуватися, але треба було підтримувати, оскільки страждав на варикоз. Коли підлікували тестя, він був транспортабельний. ОСОБА_5 помер у них у квартирі ІНФОРМАЦІЯ_1 . При оформленні договорів дарування він (свідок ОСОБА_19 ) не був присутній.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснив, що він мешкає у с. Насташка. В 2013 році він був директором будинку культури і депутатом сільради. ОСОБА_5 жив біля будинку культури. Останній прогулювався в парку з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , які доглядали за батьком. Він здоровкався з ОСОБА_5 , той його впізнавав. Свідка обрали сільським головою у 2015 році. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прохали прийти в хату подивитися умови: були прибрано, чисто. ОСОБА_1 викликав поліцію через те, що його не пускали до хати. Він бачив як ОСОБА_1 заходив у двір з лікарем для огляду. Приблизно в 2016-му році його покликав дільничний, ОСОБА_5 оглядав лікар. При цьому були присутні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Лікар Поночовний послухав ОСОБА_5 , поміряв тиск. З 2012 по 2015 року доньки прогулювали ОСОБА_5 по парку. Він був глухуватий, свідка впізнавав, їв сам. В 2016 році не раз заходив до них у хату, було чисто, гарно. Відвідував не планово, документи не складались. ОСОБА_5 привітався, впізнавав його. Він спитав ОСОБА_5 як здоров`я, той відповів, що нормально.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснила, що у 2007 році вони переїхали у Насташку на АДРЕСА_2 . Вони познайомились з ОСОБА_23 - матір`ю позивача,яка проживала через дві хати. Мати свідка спілкувалася з ОСОБА_23 , дуже подружилися. ОСОБА_5 вперше побачила в 2007 році. Він вже був слабий. Якщо діти його виводили на двір, але не здоровкався, не балакав. На святах його сажали за стіл. Він не з ким не спілкувався, трошки їв. Потім його перестали виводити, бо він був слабий, худенький. Він не з ким не спілкувався. В основному у спальні був. Після 2008 року ОСОБА_24 кормила ОСОБА_1 він ложку не тримав. Баба дзвонила, вони ходили ОСОБА_1 піднімати, він не балакав. Його підняли, на ліжко поклали. Ні слова не сказав, лише стогнав. В 2009-2010 роках він сам вже не їв. ОСОБА_25 їсти не варила, бо боялася газ включати. Вона пошти кожен день бачила ОСОБА_1 , оскільки носили їм їсти. Що собі варила, то і їм носила: картоплю, борщ. ОСОБА_26 спочатку покорме діда, потім їла сама. Діти всі разом доглядали батьків, але в основному ОСОБА_1 . Він займався городом, ремонтував. ОСОБА_4 рідше приїжджала. А ОСОБА_3 частіше приїжджала, чим ОСОБА_4 . ОСОБА_11 рідше приїжджала, бо далеко жила. В 2012 та 2013 роках ОСОБА_5 був зовсім слабий, дивився в одну точку, не на кого не реагував, на привітання не відповідав. ОСОБА_4 потім забрала його до себе. Коли ОСОБА_27 вмерла, то ОСОБА_1 цього не усвідомив.

Свідок ОСОБА_28 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5 він знає з 90-х років. ОСОБА_1 попрохав допомогти по господарству у Насташці. Він приїжджав в 1991 році, в 2008 та у 2009 роках у Насташку. Коли перший раз приїхав ОСОБА_5 був веселий, з ними працював, на рибалку ходив. Коли приїхав у 2008 році, ОСОБА_5 вже був не такий, він тільки подивився та відвернувся, не впізнав його, дивився на город і дорогу. На сина та дружину ОСОБА_5 так само реагував. В 2009 коли приїхав, то ОСОБА_5 повністю не впізнавав. Він бачив ОСОБА_5 останній раз в 2010 році, приїжджав картоплю копати. ОСОБА_5 вже вивели на вулицю в памперсі. Він сам не міг їсти, ходити, лежав у хаті.

Свідок ОСОБА_29 у судовому засіданні пояснив, що він є племінником сторін. З 2008 рок він жив у Насташці. До діда ОСОБА_30 та його жінки він заходив пошти кожен день, допомагав по господарству. Дід ОСОБА_5 його не впізнавав, не балакав. Хоча до 2000 року він приїжджав з батьком у село пошти кожен тиждень, вони разом з ОСОБА_5 ходили на рибалку. До 2008 року ОСОБА_5 порав худобу, чарку пив, спілкувався. Після 2008 року дід ОСОБА_5 вже лежав, його виводили під руки, його кормили з ложки. ОСОБА_31 допомагав по господарству. Сестри приїхали та уїхали, а ОСОБА_1 залишався на тиждень-два. Коли баба померла, ОСОБА_10 не пускала його до ОСОБА_5 . За місяць до смерті бачив діда ОСОБА_5 у хаті, він лежав, як завжди. На привітання він навіть очі не відкрив.

Експерт Мирошниченко О.О. у судовому засіданні пояснив, що при проведенні експертизи були взяті до уваги всі матеріали, які надані судом, в тому числі диск з відеозаписом, результат огляду психіатра, показання свідків. Всі досліджені матеріали дозволили надати категоричні відповіді. Відеозапис узгоджується з іншими матеріалами. Психіатр оглядав ОСОБА_5 та виявив ознаки судинної деменції. Лікар-психіатр зафіксував об`єктивні данні. В числі іншого з пояснень свідків були встановлені суб`єктивні данні, наприклад порушення пам`яті. Те що ОСОБА_5 сидів або вітався не свідчить про здатність усвідомлювати значення своїх дій. Як зазначено на аркуші 21 висновку свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_41 , ОСОБА_28 , ОСОБА_34 зазначали про значне порушення пам`яті. Судинна деменція не передбачає покращення психічного стану, це постійне значне порушення. Прояви цього психічного розладу можуть бути різними. Порушення ходьби та мови можуть бути, а можуть і не бути. Лікування цього розладу неможливе, зворотного процесу бути не може.

Експерт Опейда С.В. у судовому засіданні пояснила, що при проведенні експертизи керувалися порядком проведення судової експертизи, методичними рекомендаціями при проведенні посмертної експертизи та іншими методиками. Наданих матеріалів було достатньо для прийняття категоричного рішення. За весь період роботи було виконано близько тисячі подібних експертиз. Підхід для вирішення такої експертизи є єдиним, затвердженим уніфікованим стандартом. Аналізувалися всі подані матеріали на експертизу, вони узгоджувалися між собою. Предметом експертизи був психічний стан особи в юридично значимі проміжки часу. Висновок зроблений на сукупності досліджених об`єктів. На аркуші дев`ятому висновку наявний протокол опитування адвокатом, отже цей протокол досліджувався. Зазначали, що були судові спори, але вони не мали клінічного значення. Психічний стан ОСОБА_5 не міг змінюватися протягом доби, такий стан незворотній, клінічно стійкий. ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В 2016 році лікарі поліклінічного відділення відмічали судинну деменцію у ОСОБА_5 . 22.08.2016 ОСОБА_5 оглядав лікар на дому, відмітив, що той не розуміє що відбувається, тиск визначити не можливо, оскільки ОСОБА_5 постійно рухає руками, відімчав нетримання сечі. Зазначено про церебральний атеросклероз, кардіосклероз, артеріальну гіпертензію. ОСОБА_5 був абсолютно неспроможний розуміти значення своїх дій та керувати ними у період укладення оспорюваних правочинів.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, пояснення свідків, експертів та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що за життя, а саме: 31.07.2008 батько сторін - ОСОБА_5 склав та підписав заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області Бабенко О.І та зареєстрований у реєстрі за № 778, у відповідності до змісту якого ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: все його майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що за законом матиме права заповів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (а.с.13 т. 1).

Згідно довідки Рокитнянської центральної районної лікарні № 103, 02.03.2012 ОСОБА_5 оглянутий лікарем психіатром, який виявив, що контакт не доступний, на питання не відповідає, не говорить, плаче, дивиться на стіну, не пізнає дітей, сидить, ходити самостійно не може потрібно підтримувати (а.с.7 т.1). За результатами огляду лікар психіатр ОСОБА_6 поставив діагноз: церебральний атеросклероз, судинна деменція та взяв ОСОБА_5 на консультативний облік. Також зазначив, що пацієнт потребує постійного догляду і опіки, оскільки потрібно його вмити, одягти, нагодувати, інколи може тримати ложку, а то більше випускає з рук. (а.с.8 т.1).

Заява ОСОБА_1 про виклик лікаря психіатра для огляду на дому ОСОБА_5 та запис про результати огляду лікарем ОСОБА_6 містяться в медичній картці ОСОБА_5 , яка знаходиться в матеріалах справи.

28.08.2012 від ім`я ОСОБА_5 складено у присутності двох свідків: ОСОБА_34 , ОСОБА_36 та підписано ОСОБА_37 заповіт, який записаний зі слів ОСОБА_5 і посвідчений державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 2576, у відповідності до змісту якого ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: все його майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що за законом матиме права заповів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.40 т.3).

Як зазначено в даному заповіті, що у зв`язку із хворобою ОСОБА_5 , за його розпорядженням у присутності нотаріуса текст заповіту підписано ОСОБА_37 (зворотній бік а.с.40 т.3). В письмових запереченнях проти позову завідувач Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Калітенко Л.Б. зазначила, що ОСОБА_5 фразу: «заповіт мною прочитаний вголос» не міг написати особисто (дуже довго писав, по одній букві), тому на його прохання заповіт був посвідчений при свідках (а.с.124 т.1).

20.12.2013 від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено:

договір дарування житлового будинку, посвідчений державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 4610, за яким ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах кожній, житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, який належав йому на підставі свідоцтва про право власності від 19.12.2013 серії НОМЕР_1 , розташований в АДРЕСА_1 , реєстраційний № 37 (а.с. 41 т.3);

договір дарування земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 4612, за яким ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах кожній, земельну ділянку площею 0,25 га, надану для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності від 19.12.2013 серії НОМЕР_1 , кадастровий номер :01:017:0030 (а.с. 42-43 т. 3).

договір дарування земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 4614, за яким ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах кожній, земельну ділянку площею 0,112 га, надану для ведення особистого селянського господарства, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності від 19.03.2013 серія НОМЕР_2 , кадастровий номер :01:017:0031 (а.с. 44 т.3).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.04.2016 № 56924742 (а.с.9-12 т.1) на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з 20.12.2013 належать:

на підставі договору дарування серія 4610, виданого 20.12.2013 Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою Київської області, житловий будинок реєстраційний АДРЕСА_3 ;

на підставі договору дарування серія 4614, виданого 20.12.2013 Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою Київської області, земельна ділянка площею 0,112 га, кадастровий номер :01:017:0031;

на підставі договору дарування серія 4612, виданого 20.12.2013 Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою Київської області, земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :01:017:0030.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 від 25.03.2017 (а.с.4 т.1) в проваджені Рокитнянського районного суду Київської області перебувала справа № 375/560/16-ц за заявою ОСОБА_1 про визнання батька ОСОБА_5 недієздатним.

Ухвалою суду від 19.07.2017, було призначено судову-психіатричну експертизу на предмет наявності чи відсутності у ОСОБА_5 психічного захворювання та його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також на предмет того чи він потребує встановлення над ним опіки. Проведення експертизи було доручено комісії експертів Київського обласного спеціалізованого психіатричного медичного об`єднання (а.с.17 т.3).

22.08.2016 огляд проводив ОСОБА_38 за місцем проживання та 31.08.2016 повторний огляд провів лікар ОСОБА_38 в присутності голови сільської ради, сина та опікунів (а.с.31 т.5).

Доставити ОСОБА_5 до експертної установи, згідно довідки амбулаторії загальної практики-сімейної медицини с. Насташка Рокитнянського районного центру первинної (медико-санітарної) допомоги Київської області №0394, не було можливим (а.с. 48-49 т.1), оскільки, при огляді хворого на дому 31.08.2016 лікар ОСОБА_38 встановив діагноз: «Церебральний атеросклероз. Судинна деменція. ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз. Артеріальна гіпертензія. Емфізема легень. Хронічний бронхіт».

23.09.2016 до Рокитнянського ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що сестра ОСОБА_3 вчинила з ним сімейну сварку а від ОСОБА_19 повідомлення про те, що дружини брат ОСОБА_1 вчинив із ним сімейну сварку (а.с.14 т. 1). В ході розгляду яких зі слів ОСОБА_1 було встановлено, що 23.09.2016 разом із ОСОБА_39 та судово-медичним експертом приїхав до будинку свого батька ОСОБА_5 , з метою проведення виїзної судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_5 , за ухвалою суду. Проте їх зустріла його сестра ОСОБА_3 спільно з чоловіком ОСОБА_19 , які не впустили його та судового експерта психіатра до подвір`я та будинку батька для проведення експертизи. Опитана ОСОБА_39 вище вказаний факт підтвердила. ОСОБА_3 від надання письмових пояснень відмовилася. Опитаний ОСОБА_19 зазначив, що на даний час вони перебувають у неприязних відносинах з ОСОБА_1 по причині розподілу спільного майна, виникають постійні сварки.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 щодо неправомірних дій працівників Рокитнянського відділення поліції Миронівського відділу поліції Головного управління Національної поліції Київської області, Кагарлицькою місцевою прокуратурою встановлено, що «під час виїзду на місце події за адресою: АДРЕСА_1 інспектором Рокитнянського ВП Миронівського ВП ГУНП в Київській області Лірніченком В.В. опитано ОСОБА_1 , ОСОБА_39 та ОСОБА_19 .. Крім того ОСОБА_40 ознайомлено ОСОБА_3 та ОСОБА_19 з ухвалою Рокитнянського районного суду від 19.07.2016 та зобов`язано надати доступ експерта до підекспертного ОСОБА_5 , який знаходився в будинку, проте останні відмовилися відкривати будинок та впускати експерта до нього» (а.с.60 т.1).

Також, 18.10.2016 при спробі лікарем ОСОБА_38 оглянути ОСОБА_5 вдома родичі в огляді відмовили мотивуючи тим, що він вже оглядався (а.с. 49).

ІНФОРМАЦІЯ_4 батько сторін - ОСОБА_5 помер (а.с.5 т.1), у зв`язку з чим цивільну справу про визнання ОСОБА_5 недієздатним та встановлення опіки залишено без розгляду (а.с.64 т.1).

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 06.11.2017 у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи. На вирішення якої постановлено наступні питання:

1.Чи страждав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на будь який стійкий, хронічний психічний розлад на момент складання договорів дарування від 20.12.2013?

2.Чи страждав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на будь який стійкий, хронічний психічний розлад на момент складення заповіту від 28.08.2012?

3.Чи був здатен ОСОБА_5 за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складення заповіту від 28.08.2012?

4.Чи був здатен ОСОБА_5 за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складення договорів дарування від 20.12.2013?

За результатами проведення посмертної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_5 , комісія у складі директора центру СПЕ Опейди С.В., лікарів судово-психіатричних експерті Петроченко О.Е. та Мирошниченко О.О. дійшла висновку, що на момент складання заповіту 28.08.2012 та договорів дарування 20.12.2013 ОСОБА_5 виявляв ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді деменції судинної, при цьому наявні в нього порушення психічної діяльності сягали вираженого ступеню і позбавляли його в зазначені періоди часу здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У висновку судово-психіатричного експерта № 189 від 16.03.2018 (а.с. 15-25 т.3) експерти зазначили наступну відповідь на поставлені питання:

1.На момент складання заповіту 28.08.2012 ОСОБА_5 страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді Деменції судинної (F 01 - згідно з МКХ - 10).

2.На момент складання договорів дарування 20.12.2013 ОСОБА_5 страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді Деменції судинної.

3.На момент складення заповіту 28.08.2012 ОСОБА_5 за психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

4.На момент складання договорів дарування 20.12.2013 ОСОБА_5 за психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020р. №715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» до Рокитнянської селищної територіальної громади увійшла, в тому числі Насташівська сільська територіальна громада.

Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020р. № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» у Київській області утворено Білоцерківський район (з адміністративним центром у місті Біла Церква) у складі територій Білоцерківської міської, Володарської селищної, Гребінківської селищної, Ковалівської сільської, Маловільшанської сільської, Медвинської сільської, Рокитнянської селищної, Сквирської міської, Ставищенської селищної, Таращанської міської, Тетіївської міської, Узинської міської, Фурсівської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України; при цьому Рокитнянський район Київської області ліквідовано.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК (в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановлено, що предметом спору є визнання недійсним заповіту, договорів дарування нерухомого майна.

Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі вказували, що під час вчинення спірних правочинів ОСОБА_5 внаслідок психічного розладу не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому не могли бути вчинені ним договори дарування №4610, 4612, 4614 від 20.12.2013 та заповіт від 28.08.2012 з власної волі. Вважають, що відповідачі умисно скористалися його станом для отримання права на його майно та усунення позивачів від спадкування, чим порушили їх права як спадкоємців.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове зворушення тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину громадянин не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Оскільки у частині першій статті 225 ЦК України вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки протягом дня психічний стан особи може змінюватись.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи саме в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду України від 08.04.2020 № 335/7311/16-ц.

Згідно наданого висновку судово-психіатричної експертизи № 189 від 16.03.2018 на момент складання заповіту 28.08.2012 та договорів дарування 20.12.2013 ОСОБА_5 страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді Деменції судинної та за психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (а.с. 22 т.3).

Висновок про абсолютну неспроможність ОСОБА_5 розуміти значення своїх дій та керувати ними в період укладення оспорюваних правочинів підтверджений експертами Опейдою С.В. та Мирошниченко О.О. у судовому засіданні.

Окрім даного висновку, при амбулаторному огляді психіатром 02.03.2012 в ОСОБА_5 були зафіксовані виражені порушення психічної діяльності, а саме: нездатність підтримувати продуктивний мовний контакт (контакту не доступний; на питання не відповідає; не говорить), маскоподібний вираз обличчя, сльозливість, виражене зниження пам`яті, інтелекту, критики (не розуміє, що питають; не може відповісти, як звати, скільки років; не впізнає дітей; може брати до рота цукерку з обгорткою, брудне, неїстівне), нездатність самостійно себе обслуговувати (потребує постійного догляду та опіки: треба вмивати, вдягати). Був встановлений діагноз «Церебросклероз; судинна деменція» (а.с.7,8 т.1).

Так, у зв`язку з хворобою ОСОБА_5 , у присутності нотаріуса, текст заповіту 28.08.2012 за реєстраційним № 2576 підписано ОСОБА_37 та був посвідчений при двох свідках. В запереченнях проти позову державний нотаріус, який посвідчував даний заповіт зазначив, що ОСОБА_5 фразу: «заповіт мною прочитаний вголос» не міг написати особисто (дуже довго писав, по одній букві), що підтверджує наявність ознак хвороби встановлених лікарем психіатром ОСОБА_6 при огляді 02.03.2012. А отже, і на момент укладення договорів дарування житлового будинку та двох земельних ділянок ОСОБА_5 мав наявні ознаки встановленого психічного захворювання.

При амбулаторних оглядах лікарями поліклінічного відділення вдома 22 та 31 серпня 2016 і 08.11.2016, зазначалося, що хворий не розмовляє, на питання не відповідає, потребує сторонньої допомоги.

Окрім іншого, при первинному огляді лікарем психіатром встановлений діагноз ОСОБА_5 «Церебральний атеросклероз. Судинна деменція» підтверджувався при подальших оглядах іншим лікарем психіатром та висновком посмертної судово-психіатричної експертизи.

Як зазначав у своїх поясненнях лікар судово-психіатричний експерт Мирошниченко О.О. , який має вищу медичну освіту, що «Судинна деменція не передбачає покращення психічного стану, це постійне значне порушення. Прояви цього психічного розладу можуть бути різними. Лікування цього розладу неможливе, зворотного процесу бути не може».

Отже, вперше встановлено психічне захворювання ОСОБА_5 до моменту вчинення оспорюваних правочинів, яке неодноразово підтверджувалося не лише за його життя, а й після його смерті.

Як зазначено у висновку судово-психіатричного експерта (а.с.25 т.3), з аналізу об`єктивних даних медичної документації, з урахуванням клінічних уявлень про закономірності перебігу наявних у ОСОБА_5 психопатологічних розладів (зокрема, дані про те, що відмічені психіатром 02.03.2012 порушення психічної діяльності мають постійний та незворотній характер), вбачається, що в період часу, що цікавлять суд (у момент укладення оскаржуваних правочинів) у ОСОБА_5 мали місце розлади психіки вираженого ступеню, властиві для судинної деменції.

При цьому пояснення позивача ОСОБА_1 , експертів Мирошниченка О.О., Опейди С.В. , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 про наявність у ОСОБА_5 значно виражених психічних порушень, і в першу чергу, в періоди вчинення спірних правочині, у цілому узгоджуються з встановленими судом обставин, медичною документацією та висновком проведеної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Пояснення представника третьої особи - державного нотаріуса Калітенко Л.Б., відповідачки ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 про відсутність у ОСОБА_5 порушень психічної діяльності, суперечить вище зазначеним об`єктивним даним встановленим судом, медичній документації та висновку судово-психіатричного експерта № 189 від 16.03.2018.

Неможливість ОСОБА_5 розуміти значення своїх дій та керувати ними підтверджується відеозаписом, досліженим у судовому засіданні.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Частиною 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Зібрані у справі докази та показання допитаних у суді свідків доводять заявлені позивачами у справі вимоги, а доводи відповідачів та представника третьої особи ґрунтуються на припущеннях. Отже, на час складання заповіту, договорів дарування житлового будинку та двох земельних ділянок ОСОБА_5 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, що відповідно до статті 225 ЦК України є підставою для визнання цих правочинів недійсними.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Крім того, ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 12.10.2017 було вжито заходи забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельні ділянки площею 0,112 га кадастровий номер :01:017:003, площею 0,25 кадастровий номер :01:017:0030, які належать на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Керуючись ч. 7 ст. 158 ЦПК України, а саме в зв`язку з ухваленням судом рішення про задоволення позову (у частині визнання правочинів недійсними), вжиті судом заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, представником позивача - адвокатом Вергун І.Т. в письмових поясненнях до судових дебатів зазначено судові витрати, які понесли та несуть позивачів даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Оскільки, судовий збір було сплачено за місцем подання позову до суду, а потім матеріали справи було передано до Таращанського районного суду Київської області та з урахуванням ч.3 ст.141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо судових витрат під час розгляду справи по суті, без урахування оплати судового збору за апеляційну скаргу.

Таращанський районний суд Київської області, як суд першої інстанції, не може вирішувати питання щодо сплати судового збору сплаченого за розгляд апеляційної скарги Апеляційним судом Київської області, як судом іншої (апеляційної) інстанції.

За правилами ч. 2 цієї статті судові витрати, пов`язані з розглядом справи, крім судового збору, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані з проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

У справі два відповідача, а оскільки позивач ОСОБА_1 поніс судові витрати за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи у розмірі: 5629,50 грн. (а.с.51 т.3), то суд стягує витрати на проведення даної експертизи з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у сумі по 2814,75 грн.(5629,50:2 = 2814,75), з кожної.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначено в п. 10, 13 постанови Пленуму Вищого ССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. За подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті. Якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року*, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції станом на день подання відповідних заяв у даній справі закріплено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 1600 грн. і від цієї суми буде розраховуватися розмір судового збору, то у 2017 ця сума складала 640 грн. 00 коп.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за позов (а.с.1, т.1) та забезпечення позову (а.с.149 т.1, а.с.3 т.2) у розмірі 1280 грн. та подана остання уточнена позовна заява містить 4 самостійних позовних вимог, а позивачем сплачено лише за одну.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 по 640 грн. (1280 грн.:2=640 грн.) та на користь держави по 960 грн. (1920 грн.:2= 960грн.), з кожної.

На підставі викладеного, керуючись статтями 15,16, 20-204, 215, 225, 1257 ЦК України, статтями 3, 4, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 84, 89, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Рокитнянська державна нотаріальна контора Київської області про визнання правочинів недійсними - задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним договір дарування серія та номер 4610, виданий державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області 20 грудня 2013 року, за яким ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по одній другій частині кожній, житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним договір дарування серія та номер 4612, виданий державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області 20 грудня 2013 року, за яким ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по одній другій частині кожній земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер:01:017:0030.

Визнати недійсним договір дарування серія та номер 4614, виданий державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області 20 грудня 2013 року, за яким ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по одній другій частині кожній земельної ділянки площею 0,112 га, кадастровий номер :01:017:0031.

Визнати недійсним заповіт зареєстрований в реєстрі за № 2576, складений ОСОБА_5 28.08.2012 року, засвідчений державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області, за яким ОСОБА_5 заповів все своє майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 06.09.2017 (провадження 2-з/375/15/17) продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір 640,00 грн (шістсот сорок гривень 00 копійок) та судові витрати за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи 2814,75 грн (дві тисячі вісімсот чотирнадцять гривень сімдесят п`ять копійок), а всього стягнути 3454,75 (три тисячі чотириста п`ятдесят чотири грн сімдесят п`ять копійок)

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір 640,00 грн (шістсот сорок гривень 00 копійок) та судові витрати за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи 2814,75 грн (дві тисячі вісімсот чотирнадцять гривень сімдесят п`ять копійок) а всього стягнути 3454,75 (три тисячі чотириста п`ятдесят чотири грн сімдесят п`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір 960,00 грн (дев`ятсот шістдесят гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь держави судовий збір 960,00 грн (дев`ятсот шістдесят гривень 00 копійок).

Повне рішення складено 11.02.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

позивачка: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ;

відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ;

відповідачка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 .

Головуючий:В. І. Зінкін