Провадження № 2/127/4629/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Шаміної Ю.А.,

при секретарі судового засідання Чорнобров О.Л.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування будинком та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування будинком та зняття з реєстрації, мотивуючи позов тим, що позивачу на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 , 3/4 його частини - на підставі рішення про державну реєстрацію від 26.12.2016року, 1/4 частина - на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2021 року. Даним рішенням суду усунуто перешкоди в користуванні новоствореним житловим будинком шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування новоствореним будинком АДРЕСА_1 , в тому числі й ОСОБА_2 та знято їх з реєстрації 12.08.2021 року. При вирішенні питання про зняття відповідачів з реєстрації позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 09.08.2021 року незаконно зареєструвала в будинку позивача свою малолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, ОСОБА_2 надала реєстратору неправдиві відомості про її реєстрацію в будинку АДРЕСА_1 , приховавши факт знесення старого будинку в якому вона була зареєстрована з 1993 року та наявність рішення суду від 14.05.2021. Будинок, в якому була зареєстрована ОСОБА_2 знаходився в зруйнованому стані і його було знесено, а додатком до рішення виконавчого комітету №1/103 від 16.12.2016 новоствореному будинку було присвоєно № 5. ОСОБА_2 з урахуванням всіх членів сім`ї, в тому числі й відповідачки ОСОБА_2 , було надано квартиру, за рішенням суду від 2010 року. З моменту знесення будинку сім`я ОСОБА_2 втратила всі права відносно старого будинку і не набула прав стосовно нового, збудованого за кошти позивача новоствореного будинку. Ні ОСОБА_2 , ні її малолітня донька в новий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не вселялися, в ньому ніколи не проживали. З огляду на викладені обставини, позивач просив усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування будинком та зняти її з реєстраційного обліку.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні, залучено до участі в справі Службу у справах дітей Вінницької міської ради.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.2022 витребувано в Служби у справах дітей Вінницької міської ради висновок щодо доцільності (недоцільності) визнання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування будинком та зняття з реєстрації з житлового будинку АДРЕСА_1 . Підготовче провадження у справі закрито.

Службою у справах дітей Вінницької міської ради надано висновок Виконавчого комітету Вінницької міської ради №01/00/011/10471 від 17.02.2022, відповідно до якого орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним визнання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Вавшко В.С. який діє на підставі ордера серії АВ №1022994 від 30.11.2021, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Крім того, зауважив на невідповідність виданого органом опіки і піклування висновку положенням ст. 29 ЦК України.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала.

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Бойко М.П. у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки і піклування по даній справі, який надано суду.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК УРСР в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності.

Судом встановлено, що згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 270839797 від 17.08.2021 ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.17-20).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2021 припинено право власності ОСОБА_6 на 1/4 частку новоствореного житлового будинку, загальною площею 418,1 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку новоствореного житлового будинку, загальною площею 418,1 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 ; усунуто перешкоди ОСОБА_4 в користуванні новоствореним житловим будинком шляхом визнання відповідачів ОСОБА_6 , неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8 , ОСОБА_2 такими, що втратили право користування новоствореним житловим будинком АДРЕСА_1 (а.с. 21-34).

Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 23.10.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 59).

Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 79691 від 27.10.2021 ОСОБА_2 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 12.08.2021 (а.с.49).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 09.08.2021року по теперішній час, що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №79690 від 27.10.2021 (а.с. 47).

Відповідно до вимог чинного законодавства, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 Сімейного кодексу України).

Відповідно до положень частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання від 02 березня 2016 р. передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: 4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно практики Європейського суду з прав людини при вирішенні справ щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та виселення судам необхідно враховувати, що згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, (зокрема, рішення в справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 р., рішення в справі "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24.06.2003 р.), у справі "Ятрідіс проти Греції" (Іаігісііз у. Огеесе) [ВП], № 31107/96, п. 58, ЕСНК 1999-11), справа "Андрій Руденко проти України").

Стаття 1 Протоколу №1 дає змогу зробити висновок про те, що: власник володіє всією повнотою влади стосовно власного майна, може робити будь-які дії, які не заборонені законом і не порушують прав третіх осіб; право власності є абсолютним, отже, власнику протистоять будь-які треті особи (враховуючи державу), які в свою чергу повинні утримуватися від дій, що порушують права власника. Ця норма закріплює право власника на безперешкодне користування своїм майном. У такому контексті порушенням права власності особи буде вважатися і факт ненадання можливості користуватися своїм майном, (справа "Стреч проти Сполученого Королівства", справа "Рисовський проти України"). Суд нагадує, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов&ароз;язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на „ захист права власності (справа "Броньовський проти Польщі"), (справа "Спорронг та Лонрот проти Швеції", справа "Васілеску проти Румунії", справа "Бейлер проти Іспанії").

Аналогічна правова позиція була викладена у рішенні суду по справі №443/357/15-ц., де задовольняючи позов, суд вказав, що як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори України", є частиною національного законодавства, ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка не мала на це право. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18); від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61- 30912св18); від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження № 61-7317св19); від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 без будь яких правових підстав зареєструвала свою неповнолітню доньку в будинку АДРЕСА_1 , без згоди її власника - ОСОБА_4 , чим перешкоджає позивачу належним чином використовувати своє право власника на даний будинок, а тому позовні вимоги в частині усунення перешкод шляхом визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування будинок підлягають задоволенню.

Також, при вирішенні даного спору, суд зважає на положення ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним уповноваженим органом з реєстрації протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Вищевикладене свідчить про те, що у випадку визнання відповідача таким, що втратив право на користування будинком, відповідний уповноважений орган з реєстрації вже має передбачений законом обов`язок зняти його з реєстрації місця проживання, тому в частині позовних вимог про зняття ОСОБА_5 з реєстраційного обліку слід відмовити.

Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 908,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_4 в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, , місцезнаходження: вул. Соборна, 50, м. Вінниця, Вінницька область.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 лютого 2022 року.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна