ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/456/21
провадження № 2/753/2024/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.

з секретарем судового засідання - Проценко Я.Б.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача - Шалденко Є.М. , ОСОБА_3 ,

представника відповідача - Якима Є.І. ,

представника третьої особи - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 , про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_7 , в особі адвоката Шалденко Є.М., звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 , в якій просила суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину нежилого приміщення № 1 (групи приміщень № 35) (в літері А), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 63 та стягнути понесені судові витрати.

Позовна заява обґрунтована наступним. ОСОБА_7 являється власником нерухомого майна - Ѕ частини нежилого приміщення № 1 (групи приміщень № 35) (в літері А), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 63, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.08.2013. 06.02.2018 ОСОБА_1 звернулася до ріелтора для з`ясування факту належної їй вказаного майна, оскільки невідомі особи почали телефонувати на її мобільний телефон та повідомили, що майно більше їй не належить. Від ріелтора позивач отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.02.2018 та дізналася, що вказане нерухоме майно перебуває у власності ОСОБА_5 . Перехід права власності на вказане майно зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною за реєстровим номером № 1827 від 08.12.2017. Згодом стало відомо, що договір був укладений від імені ОСОБА_1 повіреним ОСОБА_6 на підставі довіреності, посвідченої 31.10.20217 за реєстровим номером № 985 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 ОСОБА_1 проживала однією сімєю з ОСОБА_6 та їхнім спільним сином. В літку 2018 року стосунки позивачки та ОСОБА_6 зіпсувалися, тому позивачка була вимушена змінити місце проживання. В цей період цивільний чоловік позивачки без її волі заволодів правовстановлюючими документами на Ѕ частину нежилого приміщення № 1 (групи приміщень № 35) (в літері А), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а згодом 08.12.2017 відчужив зазначене нерухоме майно другу сім`ї - ОСОБА_5 . Позивач стверджує, що жодної довіреності на розпорядження нерухомістю вона не видавала, жодних коштів в результаті відчуження майна не отримувала, з приватним нотаріусом ОСОБА_9 не знайома та її робочого місця жодного разу не відвідувала, а майно відчужене ОСОБА_5 без її волі. Згідно висновку експерту № 1-13/05 від 13.05.2019 зазначено, що підпис від імені ОСОБА_1 , електрографічне зображення якого міститься у графі: «Підпис в електрофотокопії Довіреності, складеної від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_6 та посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 від 31.10.2017 (реєстровий номер - 985) - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з ретельним наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_1 » Як наслідок, договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. за реєстровим номером №1827 від 08.12.2017, однією із сторін в якому є відповідач ОСОБА_5 є не вчиненим, адже позивач не висловлювала своєї волі на укладення такого договору та не погоджувала істотних умов такого відчуження.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 25.01.2021 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання.

16.02.2021 представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 17.02.2021 заяву про застосування заходів забезпечення позову задоволено.

10.03.2021 до суду від представника відповідача - адвоката Якима Є.І. надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2021 у задоволенні клопотання адвоката Якими Є.І. про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Протокольною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.07.2021 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.09.2021 витребувано з Київського державного нотаріального архіву Реєстр для реєстрації нотаріальних дій на 2017 рік приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 (свідоцтво НОМЕР_1), в якому міститься запис № 985 щодо посвідчення довіреності, виданої від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_6 від 31.10.2017.

Ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 04.11.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі та зобов`язано уповноважену особу Київського державного нотаріального архіву надати для огляду в судовому засіданні оригінали документів.

Ухвалою Дарницького районного суду від 08.02.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи.

В судовому засіданні позивач та її представника заявлені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, посилаючись на відсутність волі позивача на відчуження спірного майна за договором купівлі-продажу.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення заявлених позовних вимог посилаючись на те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту. Також вказував про те, що позивач вже зверталася до суду із позовною заявою до відповідача про визнання договору купівлі-продажу недійсним з тих самих підстав, однак у її задоволенні було відмовлено.

Представник третьої особи у судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Стаття 387 ЦК України визначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

За приписами ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно із роз`ясненнями, наданими в п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 № 5 особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

В статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належала Ѕ частина нежилого приміщення № 1 (групи приміщень № 35) (в літері А), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 28.08.2013, індексний номер 8598254 (а. с. 11).

31.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 985 посвідчено довіреність про те, що ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_6 бути її представником з питань розпорядження, в тому числі щодо продажу 1/2 частини нежилого приміщення №1 (групи приміщень №35) (в літері «А»), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Довіреність дійсна до 31.10.2020 /т. 1 а.с. 90/. Відомості про довіреність занесено до Єдиного реєстру довіреностей.

08.12.2017 ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу 1/2 частини нежилого приміщення №1 (групи приміщень №35) (в літері «А»), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж майна вчинено за 903 700, 01 грн. (п. 2.1 Договору). Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., зареєстровано в реєстрі за № 1827.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вказана Ѕ частина нежитлового приміщення на час розгляду справи в суді належить на праві власності ОСОБА_5 (а. с. 13-14, 40-42).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.10.2020 у справі № 753/2974/18 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Паракуда І.В., та визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нежилого приміщення № 1 (групи приміщень № 35) (в літері «А»), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 08.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною за реєстровим № 1827.

Постановою Київського апеляційного суду від 2302.2021 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30.10.2020 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 стверджує, що довіреність нікому не видавала, не підписувала, на укладення договору купівлі-продажу Ѕ частини нежитлового приміщення № 1 (групи приміщень № 35) (в літері «А»), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , нікого не уповноважувала, тобто відчуження відбулося поза її волею

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надала до суду копію Висновоку експерта № 1-13/05 від 13.05.2019 за результатами проведення почеркознавчої експертизи, у якому зазначено, що підпис від імені ОСОБА_1 в електрофотокопії довіреності виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою з ретельним наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначала, що оскільки на підставі недійсних правочинів спірне нерухоме вибуло із її володіння поза її волею, то відповідно вона має право на витребування цього майна від відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст.216 ЦК України, а саме, реституції як способу захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

На практиці слід розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна від добросовісного набувача, як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна. Так, реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Натомість відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (ст.388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

Таким чином, встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що оскільки станом на час вирішення спору єдиним зареєстрованим власником Ѕ частини нежитлового приміщення № 1 (групи приміщень № 35) (в літері «А»), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , правочин, на підставі якого оспорюване нерухоме майно вибуло із власності позивача ОСОБА_1 є чинним, в установленому законом порядку не визнаний недійсним, тому відсутні, передбачені законом підстави, які визначені ст. ст. 387, 388 ЦК України для витребування майна із володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, суддя вважає, що ОСОБА_1 відповідно до ст. 81 ЦПК України не довела, що спірна квартира вибула з її володіння не з її волі іншим шляхом.

Зважаючи на викладені вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, тому підлягають скасуванню застосовані судом заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на Ѕ частину нежилого приміщення № 1 (групи приміщень № 35) (в літері А), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі ст. 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 158, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 17.02.2021, а саме арешт на 1/2 частину нежилого приміщення № 1 (група приміщень № 35 в літері "А"), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 63, яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Заставенко М.О.

Повний текст рішення складено 18.02.2022.