ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року м. Херсон

справа № 2108/2-946/2011

провадження № 22-ц/819/458/22

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кузнєцової О.А.,
суддів:Радченка С.В.,
Семиженка Г.В.,
секретарПлохотніченко А.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Третьякової І.В. від 01 грудня 2021 року в справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеною заявою. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначала, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області у справі № 2108/2-946/2011 від 03.12.2012 року було вирішено стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти в сумі 76 549,02 грн. та судові витрати в сумі 171,00 грн., а всього - 76 720,02 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. В 2021 році їй стало відомо, що в даній справі апеляційним судом Херсонської області було ухвалено нове рішення, яким рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошових коштів було змінено, зменшено суми стягнення до 39 000,00 грн. та 39 171,00 грн. відповідно. Отримавши рішення апеляційної інстанції, вона звернулась з заявою про видачу виконавчого листа з метою подальшого його пред`явлення до органів ВДВС. 06.07.2021 року нею було отримано виконавчий лист в якому строк пред`явлення його до виконання зазначено до 28.02.2016 року, що унеможливлює його подання на примусове виконання на поточну дату. З огляду на те, що про рішення апеляційного суду Херсонської області вона дізналась лише зараз, а тому не могла раніше звернутись до суду про видачу виконавчого листа. Відтак вважає, що строк пред`явлення виконавчого листа може бути поновлений, як такий, що пропущений з поважної причини. Крім цього, вказала, що в період з 24.11.2015 року по 22.04.2017 року вона доглядала за своїм чоловіком, який тяжко хворів та тривалий час лікувався. З березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин, і вона, як особа похилого віку, боялася захворіти, а тому не виходила з місця свого проживання. Всі зазначені обставини вважає поважними причинами пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому просила суд поновити строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа №2-946/11, виданого 05.07.2021 року Голопристанським районним судом Херсонської області, на підставі якого стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 39 000,00 грн. та 39 171,00 грн. відповідно.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 01 грудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність ухвали суду та вважаючи її такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання задовольнити у повному обсязі.

Письмових відзивів (заперечень) на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для її задоволення, оскільки заявником не надано належних та достатніх доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку. При цьому, судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_1 , ініціюючи позов в травні 2011 року та достовірно знаючи про наявність цивільної справ, в якій вона являється стороною, будучи обізнаною про наявність судового рішення, ухваленого щодо стягнення грошових коштів на її користь, своєчасно не скористалась своїм правом на примусове виконання судового рішення та без вагомих аргументів просить поновити їй строк на пред`явлення виконавчого документу до виконання після спливу понад семи років.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду і вважає його таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та підтверджується матеріалами справи.

Як встановлено судом першої інстанції рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 03.12.2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 76 549,02 грн., а також судові витрати в розмірі 171,00 грн., а всього 76 720,02 грн.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 27.02.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_3 було задоволено частково. Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 03.12.2012 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 76 549,02 грн. та загальної суми 76 720,02 грн. змінено, зменшено вказані суми до 39 000,00 грн. та 39 171,00 грн. відповідно. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Звертаючись у жовтні 2021 року до суду з заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, ОСОБА_1 посилалася на те, що про ухвалення апеляційним судом Херсонської області нового рішення по справі їй стало відомо лише з листа Голопристанського районного суду Херсонської області від 04.06.2021 року, що унеможливлювало своєчасне пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В матеріалах справи наявний супровідний лист Голопристанського районного суду Херсонської області від 05.07.2021 року про направлення на адресу представника ОСОБА_1 за його заявою виконавчого листа №612 від 05.07.2021 року по цивільній справі №2108/946/2011 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу (а.с.11). В даному виконавчому листі зазначено, що він набрав чинності 27.02.2013 року і строк його пред`явлення до виконання 28.02.2016 року (а.с.12-13).

Проте, під час розгляду справи в суді першої інстанції судом було оглянуто матеріали цивільної справи №2-946/11 та встановлено, що 06.02.2013 року представником ОСОБА_1 ОСОБА_5 було подано заперечення на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 , в якій він просив залишити чинним рішення Голопристанського районного суду Херсонської області по справі від 03.12.2012 року, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Також судом встановлено, що представник позивача ОСОБА_5 приймав участь в судовому засіданні під час ухвалення Апеляційним судом Херсонської області рішення від 27.02.2013 року, що підтверджується оглянутим судом журналом судового засідання за вказану дату. Згідно супровідного листа копія судового рішення була направлена апеляційним судом Херсонської області на адресу ОСОБА_1 04.03.2013 року.

Крім того, судом встановлено, що згідно запису на обкладинці судової справи, 04.11.2013 року Голопристанським районним судом Херсонської області було видано виконавчий лист на 1 арк.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вище встановленні судом обставини свідчать про обізнаність заявниці про розгляд справи в суді апеляційної інстанції та наявність рішення Апеляційного суду Херсонської області від 27.02.2013 року, оскільки її інтереси в суді апеляційної інстанції представляв уповноважений нею представник, який в подальшому міг отримати виконавчий лист і пред`явити його до виконання у встановлений законом строк. Зазначені дії могла здійснити і сама ОСОБА_1 , як стягувач за виконавчим листом.

Стаття 129-1 Конституції України закріплює, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст.431 ЦПК).

За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист є виконавчим документом.

Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, якщо інше не передбачено законом.

Згідно положень ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Норми ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» не містять вичерпного переліку поважних причин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Суд, при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання чи не втратило судове рішення законної сили, щодо причин пропуску пред`явлення до виконання виконавчого документа та залежно від встановлених обставин та характеру причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З наведених обставин справи вбачається, що звернувшись до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання майже через вісім років після набрання рішенням апеляційного суду законної сили, за яким видано виконавчий лист, ОСОБА_1 протягом всього періоду, як після винесення рішення судом першої інстанції так і після його перегляду апеляційним судом, не виявляла зацікавленості щодо подальшого виконання рішення суду, хоча мала об`єктивну можливість цікавитись завершальною стадією судового розгляду справи як самостійно, так і через свого представника, та своєчасно вчиняти відповідні процесуальні дії. Обставин, які б унеможливлювали своєчасне вчинення відповідних дій з боку заявника щодо належного виконання рішення суду, заявником не наведено.

Звернувшись до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, ОСОБА_1 в першу чергу мала доводити поважність причин пропуску трирічного строку з дня набрання рішення апеляційного суду законної сили, тобто з 27.02.2013 року по 28.02.2016 року.

Той факт, що в період з 24.11.2015 року по 22.04.2017 року заявниця доглядала за своїм чоловіком, який тяжко хворів та тривалий час лікувався, а з березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин, що позбавило її можливості, як особі похилого віку, виходити з місця свого проживання, не має фактичного значення для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_1 до 24.11.2015 року (початок хвороби чоловіка) вживала активних дій для реалізації своїх прав по виконанню рішення суду матеріали справи не містять.

Враховуючи, що заявником не доведено, а судом не встановлена поважність причин пропуску строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, оскільки заявник жодних документів та належних доводів на підтвердження своїх вимог не надала, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених ОСОБА_1 вимог.

Наведенні представником ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі наведеного, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 01 грудня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення 21 лютого 2022 року.

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді: С.В.Радченко

Г.В.Семиженко