Провадження № 2/234/229/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Чернобай А.О.,

секретар судового засідання Д`яченко С.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Дудушко М.М. ,

справа № 234/16283/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29.11.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що позивач з 05.05.1992 року по 07.02.2020 року перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «СКМЗ». Наказом № 115 від 07.07.2020 року позивач була звільнена на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України, переведена до ПАТ «Енергомашспецсталь». 31.05.2021 року позивач була звільнена з ПАТ «Енергомашспецсталь» у зв`язку із закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпПУ. Проте, в порушення вимог чинного законодавства України, в день звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок. Позивач не отримала компенсацію за дні невикористаної щорічної відпустки, тому що ПрАТ «СКМЗ» не перерахував на рахунок ПАТ «Енергомашспецсталь» суму компенсації. ПрАТ «СКМЗ» в день звільнення позивача з ПАТ «ЕМСС» 31.05.2021 року не розрахувався за компенсацію за 39 днів невикористаної позивачем щорічної відпустки. Сума заборгованості склала 16 650,14 грн. ПрАТ «СКМЗ» сплатила заборгованість за дні невикористаної відпустки в сумі 16 650,14 грн. позивачу лише 05.11.2021 року. Таким чином, за період з 01.06.2021 року по момент розрахунку 05.11.2021 року сума компенсації за невчасно виплачену заробітну плату становить 70 009,92 грн.

Просить суд стягнути з ПрАТ «СКМЗ» середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 70 009,92 грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 30.11.2021 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

02.02.2022 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Позивачем 01.07.2020 року було надано заяву про звільнення, в якій позивач звільняється за переведенням до ПАТ «Енергомашспецсталь» та просить перерахувати за невикористану відпустку на рахунок нового роботодавця. Відповідач припинив трудові відносини з позивачем га підставі наказу про припинення трудового договору № 115 від 07.07.2020 року. Таким чином, ПАТ «Енергомашспецсталь» повинно було провести остаточний розрахунок з позивачем в день її звільнення.

11.02.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначив, що 05.11.2021 року саме ПрАТ «СКМЗ» на картковий рахунок позивача перерахував заборгованість по компенсації за дні невикористаної відпустки за 39 днів, які виникли за період роботи на ПрАТ «СКМЗ» в сумі 16 650,14 грн., чим признав свої зобов`язання. Доказів про перерахування грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки ОСОБА_1 на рахунок ПАТ «ЕМСС» не надані. Позивачем за період роботи на ПАТ «ЕМСС» з 08.07.2020 року по 31.05.2021 року були частково використані дні переведеної з ПрАТ «СКМЗ» щорічної відпустки. За цей період позивач використала 65 днів, грошову компенсацію ПрАТ «СКМЗ» перерахував на рахунок ПАТ «ЕМСС» частинами з великою затримкою, що підтверджується розрахунковими листами ПАТ «ЕМСС». Решта грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 16 650,14 грн. за 39 днів не була перерахована з ПрАТ «СКМЗ» на моє ім`я на ПАТ «ЕМСС». Тому при звільнені з ПАТ «ЕМСС» підприємство не мало підстав на виплату заборгованості грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток іншого підприємства. Також у заяві про звільнення прохання про перерахування компенсації за невикористану відпустку перерахувати на ПАТ «ЕМСС» зроблено не позивачем.

У судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві на відповіді на відзив, надала пояснення, аналогічні викладеним у них та просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та додатково зазначила, що у зв`язку з скрутним матеріальним становищем на підприємстві дійсно при переведенні позивача на ПАТ «ЕМСС» кошти за невикористану щорічну відпустку не були перераховані підприємством на рахунок ПАТ «ЕМСС». Позивач за період роботи на ПАТ «ЕМСС» використала 65 днів відпустки та коли у ПрАТ «СКМЗ» була можливість, то підприємство перераховувала кошти на погашення заборгованості по відпустки позивача ПАТ «ЕМСС». 5.11.2021 року вони позивачу вже виплатили кошти за остаток невикористаної відпустки. Вважають, що це взаємовідносини між підприємствами, а тому новий роботодавець, а саме: ПАТ «ЕМСС» повинен був сплатити позивачу виплати. Чому при звільненні 31.05.2021 року не перерахували кошти позивачу пояснити не може.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши надані сторонами докази, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приписами ч. 1 ст. 46 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Так, статтею 116 КЗпП встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ч. 5 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Згідно ст. 81 КЗпП України за бажанням працівників, переведених на роботу з одного підприємства, установи, організації на інше підприємство, в установу, організацію, які не використали за попереднім місцем роботи повністю або частково щорічну основну відпустку і не одержали за неї грошової компенсації, щорічна відпустка повної тривалості надається до настання шестимісячного терміну безперервної роботи після переведення.

Якщо працівник, переведений на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, повністю або частково не використав щорічні основну та додаткові відпустки і не одержав за них грошову компенсацію, то до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткові відпустки, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник.

Судом встановлено, що згідно наказу № 315 від 04.05.1992 р., ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ПАТ «СКМЗ», що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.15)

Згідно заяви від 01.07.2020 року позивач просила звільнити її у зв`язку з переведенням на ПАТ «Енергомашспецсталь» та просила компенсацію за невикористану відпустку перерахувати на ПАТ «ЕМСС» (а.с. 51)

Згідно наказу № 115 від 07.07.2020 року звільнено з 07.07.2020 року ОСОБА_1 на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з переведенням на ПАТ «ЕМСС» (а.с. 52)

Згідно розрахункового листка за липень 2020 року ПрАТ «СКМЗ» компенсація за невикористану відпустку (104 дні) становить 55 156,82 грн. (а.с. 56)

Згідно трудової книжки вбачається, що позивач 08.07.2020 року прийнята на посаду провідного бухгалтера ПАТ «Енергомашспецсталь» в порядку переведення з ПрАТ «СКМЗ» механоскладального виробництва на 0,5 % ставки згідно наказу № 40 від 08.07.2020 року (а.с. 18)

Згідно наказу № 28 від 31.05.2021 року позивач звільнена з ПАТ «Енергомашспецсталь» у зв`язку із закінченням строку трудового договору п. 2 ст. 36 КЗпП України. (а.с. 18-19)

Під час роботи позивача у ПАТ «Енергомашспецсталь» позивач використала частину невикористаної відпустки у кількості 65 днів, за яку ПрАТ «СКМЗ» перерахувало на рахунок ПАТ «ЕМСС» грошову компенсацію з затримкою. Даний факт не оспорювався сторонами в судовому засіданні та підтверджується розрахунками ПАТ «Енергомашспецсталь» (а.с. 59-60).

З розрахунково листа ПАТ «ЕМСС» вбачається, що при звільненні у позивача була наявна заборгованість по відпустці при переведенні (а.с. 60).

Згідно виписки АТ «Альфа - Банк» вбачається, що 05.11.2021 року позивачу зарахована заробітна плата від ПрАТ «СКМЗ» у розмірі 16 650,14 грн. (а.с. 21, 57).

У судовому засіданні представник позивача підтвердила, що грошові кошти за невикористану відпустку позивача при переведенні позивача з ПрАТ «СКМЗ» до ПАТ «Енергомашспецсталь» не були перераховані відповідачем на рахунок ПАТ «Енергомашспецсталь» у зв`язку з скрутним матеріальним становищем відповідача.

Аналіз статей 116, 117 КЗпП України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 з наступними змінами (далі - Порядок). Згідно з пунктами 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Виходячи з наданої відповідачем довідки про заробітну плату позивачу, його середньоденна заробітна плата за два останніх відпрацьованих перед звільненням місяців складає 648,24 грн. без утримання податків і зборів. (а.с. 20)

Відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу.

Оскільки відповідач по справі є податковим агентом і саме на нього покладено обов`язок утримувати податок із суми доходу працівника, для обрахунку середньої заробітної плати працівника має бути взято його середньоденну заробітну плату без відрахування податків.

З огляду на викладене, суд бере до обрахунку середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 648,24 грн. та робочі дні з дати, наступної після звільнення позивача до дати ухвалення судового рішення.

Позивач була звільнена з роботи 31.05.2021 року, а відповідач виплатив позивачу заборгованість за невикористану відпустку лише 05.11.2021 року.

При розрахунку суми середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні, судом визначено кількість робочих днів з 31.05.2021 (дата звільнення) по дату фактичного розрахунку 05.11.2021, що складає 109 днів.

Розрахунок кількості днів, за які необхідно стягувати середній заробіток було вирахувано наступним чином.

ОСОБА_1 було звільнено 31.05.2021 року.

На червень 2021 року згідно Листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» кількість робочих днів складає 20 робочий день, на липень 2021 року - 22 робочих днів, на серпень 2021 року - 21 робочих днів, на вересень 2021 року - 22 робочих дні, на жовтень 2021 року - 20 робочих днів, на листопад 2021 року - 4 робочих днів.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме: з 01.06.2021 року по 04.11.2021 року, в сумі грн. (648,24 грн. х 109 дн. (робочі дні починаючи з 01.06.2021 року до 04.11.2021 року).

З огляду на викладене, суд бере до обрахунку середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 648,24 грн. та робочі дні з дати, наступної після дня звільнення позивача до дати фактичного розрахунку у кількості 109, тому розмір середньої заробітної плати для стягнення в подяку ст. 117 КЗпП України складає 70658,16 грн. (648,24 х 109).

Доводи представника відповідача про те, що компенсація за невикористану відпустку не була перерахована на рахунок ПАТ «Енергомашспецсталь» у зв`язку із матеріальними труднощами підприємства та відповідач не мав змоги своєчасно та у повному обсязі забезпечити виконання своїх зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам і звільненим особам, в тому числі позивачу, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність коштів у роботодавця у зв`язку з наявністю у нього матеріальних труднощів не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів і не звільняє від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (постанова від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказана сума середнього заробітку за час затримки при розрахунку ОСОБА_1 є неспівмірною із заборгованістю відповідача перед ним, а також у зв`язку із фінансовим станом підприємства та карантином, запровадженим Кабінетом Міністрів України на всій території України у зв`язку із захворюванням на COVID-19.

Суд вважає справедливим, пропорційним, таким, що відповідатиме обставинам справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача у сумі 20 000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити.

Принцип співмірності було застосовано Великою Палатою Верховного Суду у справі 711/4010/13-ці від 18 березня 2020 року, висновки якого у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають застосовуватися судами до спірних правовідносин.

Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.

168.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до ч. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовна заява була подана до суду 29.11.2021 року, предмет позову - вимоги майнового характеру.

Згідно п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи, що судом ці вимоги задоволені, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. за вимоги про стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що підтверджено наданою позивачем квитанцією (а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 12-13, 76 -79, 81,141, 259, 263 - 265, ЦПК України, ст.ст. 47, 83, 116, 117, 233 КЗпП України суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень) та зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Старокраматорський машинобудівний завод» утримати з цієї суми передбачені законом податкі та інші обов`язкові платежі при їх виплаті.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького Апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Повний текст рішення суду виготовлений 17.02.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Старокраматорський машинобудівний завод», ; юридична адреса: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд.2.

Суддя:

Рішення постановлено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: