справа №754/1317/20
головуючий у суді І інстанції Лісовська О.В.
провадження № 22-ц/824/1296/2022
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Надії Михайлівни,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Гапоненко Р.І. звернувся до суду із заявою про компенсацію судових витрат у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Н.М.

Заява мотивована тим, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2021 року задоволено вимоги скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Н.М. Однак судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Скаржником для представництва його інтересів у суді було залучено до участі у справі Адвокатське об`єднання «ГАПОНЕНКО РОМАН І ПАРТНЕРИ», яке надавало йому професійну допомогу у справі. Вартість правничої допомоги складає 27000 грн, що підтверджується відповідними письмовими доказами. На підставі викладеного адвокат просив зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) сплатити на користь скаржника суму у розмірі 27000 грн в якості компенсації його судових витрат у справі.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Гапоненка Р.І. задоволено.

Стягнено з Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) витрати на правничу допомогу у розмірі 27 000 грн.

Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) в особі начальника Іщук Н., не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Гапоненка Р.І. про стягнення коштів судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 27 000 грн відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом першої інстанції було покладено на відповідача, як на орган державної влади, який фінансується за рахунок Державного бюджету, надмірний тягар, який не співмірний з наданими послугами адвоката.

Зазначає, що скарга на дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Н.М. подана та особисто підписана стягувачем - ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави стверджувати, що підготовку скарги від 5 серпня 2021 року, аналіз законодавства для підготовки скарги, здійснював представник АО «Гапоненко Роман і партнери» на підставі Договору № 03-371 про надання правової (правничої) допомоги від 4 серпня 2020 року.

Звертає увагу, що наявні в скарзі посилання на постанови/рішення суду, аналіз яких здійснювався адвокатом, не стосувалися предмету спору, а відтак не мають оплачуватись в межах даної справи.

Вказує, що вказаний Договір підписаний ще задовго до виникнення обставин, які зумовили оскарження дій та бездіяльності державного виконавця відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Н.М., а відтак ним не могли бути узгоджені питання щодо розміру гонорару та механізму його розрахунку, умов його виплати по цій справі.

28 грудня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Гапоненка Р.І., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції принципу співмірності судових витрат зі складністю справи посилається на ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України щодо обов`язку доведення неспівмірності витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; наводить правові висновки викладені в постанові Верховного Суду в постановах від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19, від 22 січня 2021 року в справі № 925/1137/19, від 3 лютого 2021 року в справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року в справі № 753/1203/18, згідно яких критерії співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд застосовує лише за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність таких витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. При цьому жодних доказів чи обґрунтувань, які б свідчили про неспівмірність витрат на правничу допомогу, представник відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) суду не надав, і лише формально заперечує проти стягнення судових витрат, однак своє заперечення нічим не обґрунтував. В свою чергу, заявник належним чином обґрунтував та довів розмір понесених ним витрат на правничу допомогу, понесених ним у зв`язку з розглядом скарги.

У судовому засіданні начальник Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства (м. Львів) - Іщук Н.В. просила апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Безрода Р.С. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що у серпні ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Н.М. (а.с.1-3).

У скарзі на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) адвокат просив вирішити питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, зобов`язавши відділ державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) сплатити на користь скаржника суму понесених відповідних витрат.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2021 року задоволено вимоги скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Н.М. (103-107).

У жовтні 2021 року представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Гапоненко Р.І. звернувся до суду із заявою про компенсацію судових витрат у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Н.М. (а.с. 112-124).

Представником скаржника у даній справі був адвокат Гапоненко Р.І., який діяв на підстави Договору №03-371 про надання правової допомоги від 4 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_1 (а.с. 126-129).

12 вересня 2020 року між Адвокатським об`єднанням «ГАПОНЕНКО РОМАН І ПАРТНЕРИ» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору №03-371 про надання правової допомоги від 4 серпня 2020 року (а.с. 130).

7 жовтня 2021 року адвокатом був складений Акт надання послуг та Додаток до Акта (а.с.0123-124).

Відповідно до акта надання послуг № 59 від 7 жовтня 2021 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 17 вартість послуг адвоката складає 27000 грн (а.с. 123, 125).

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У пункті 53 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Аналогічних правових висновків Верховний Суд дотримувався і в подальшому, зокрема в постанові від 30 вересня 2020 року в справі № 559/1605/18 (провадження № 61-913св20), від 19 травня 2021 року в справі № 645/545/17 (провадження № 61-25383св18), від 16 червня 2021 року в справі № 465/3424/10-ц (провадження № 61-3038св21).

Розглядаючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України вірно встановив, що при зверненні із скаргою на дії головного державного виконавця заявником було вказано про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правничу допомогу, а 11 жовтня 2021 року було надано докази понесених ним витрат, і таким чином дійшов обґрунтованого висновку про дотримання ОСОБА_1 порядку і строків надання доказів розміру витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосування процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення Шишков проти Росії (SHISHKOV v. RUSSIA) від 20 лютого 2014 року).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо недотримання судом першої інстанції принципу співмірності судових витрат зі складністю справи, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 133, 452 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц роз`яснено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (п. 44 постанови).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20 серпня 2020 року в справі № 910/3437/19).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведена правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі 305/1042/16-ц та інших.

У апеляційній скарзі Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) в особі начальника Іщук Н.посилається на те, що судом першої інстанції було покладено на відповідача, як на орган державної влади, який фінансується за рахунок Державного бюджету, надмірний тягар, який не співмірний з наданими послугами адвоката. Також зазначає, що наявні в скарзі посилання на постанови/рішення суду, аналіз яких здійснювався адвокатом,не стосувалися предмету спору, а відтак не мають оплачуватись в межах даної справи.

Колегія апеляційного суду вважає такі доводи правильними з урахуванням наступного.

Так, під час розгляду скарги ОСОБА_1 , як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, позиції скаржника не змінювалися. Аргументи представника ОСОБА_1 , викладені в скарзі на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Н.М., що подавалась до суду першої інстанції, а також ті, що викладались в відзиві на апеляційну скаргу, Відділу ДВС є практично аналогічними. При цьому представником скаржника в усіх перелічених документах застосовував посилання на однакову судову практику, а також на аналогічні позиції Верховного Суду.

Також апеляційний суд погоджується з доводами Відділу ДВС про те, що заявлені ОСОБА_1 витрати на правову допомогу не відповідають критерію розумності, співмірності та пропорційності до предмета спору з урахуванням складності справи.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19).

Колегія апеляційного суду бере до уваги ту обставину, що покладення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000 грн на Відділ ДВС, як орган державної влади, який фінансується за рахунок Державного бюджету, є надмірний тягар, який не співмірний з наданими послугами адвоката.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про невідповідність заявлених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000 грн вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності, а тому приходить до висновку про зменшення цих витрат до 10 000 грн.

Враховуючи зазначене, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала зміні в частині визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Львів) задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року змінити в частині задоволення заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та зазначити у цій частині до стягнення 10 000 (десять тисяч) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба