Справа № 127/744/21
Провадження № 22-ц/801/126/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 рокуСправа № 127/744/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Француз М. Г.

учасники справи:

позивач-відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач-позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Волошина С. В. у м. Вінниця, повне судове рішення складено 05 листопада 2021 року, , -

в с т а н о в и в :

13 січня 2021 року ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю.

Позов мотивовано тим, що позивач перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 04.10.1997. У період шлюбу ОСОБА_1 було придбано квартиру загальною площею 67,2 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 , за власні кошти, подаровані йому братом ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_2 не визнає за позивачем ОСОБА_1 право особистої приватної власності на цю квартиру, тому він змушений звернутися до суду

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, де просила визнати зазначену вище квартиру спільною сумісною власністю та визнати за нею ОСОБА_2 , право власності на Ѕ частину квартири, оскільки вона була придбана за час шлюбу на спільні кошти подружжя. До того ж частину грошей для придбання спірної квартири надали батьки ОСОБА_2 у якості фінансової допомоги.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2021 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено: визнано квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину цієї квартири. Вирішено питання судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що спірне нерухоме майно набуте за кошти, які були отримані ОСОБА_1 від двоюрідного брата ОСОБА_3 , що підтверджується митними деклараціями та грошовими переказами, і спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки набуто в період перебування сторін у шлюбі і в інтересах сім`ї.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16 000 гривень.

Мотивами зазначеного рішення є те, позовні вимоги за зустрічним позовом задоволено повністю, від ОСОБА_1 заяв про зменшення судових витрат, понесених ОСОБА_2 на правову допомогу, не надходило, тому судові витрати, понесені ОСОБА_2 слід стягнути з ОСОБА_1 .

Частково не погодившись із рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2021 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення, виключивши з неї наступні висновки:

-про отримання ОСОБА_1 від свого двоюрідного брата ОСОБА_3 коштів у позику для придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-про те, що грошові кошти ОСОБА_1 від ОСОБА_3 отримано за правочином у період шлюбу були використані для придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-про те, що оплата коштів за Договором № 14/98-8/128 від 26.01.2018 року про участь у Фонді фінансування будівництва на будівництво спірної квартири була проведена за рахунок ввезених на територію ОСОБА_3 валютних цінностей, які були передані ОСОБА_1 та які використані останнім на придбанням квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-про те, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_1 за кошти , які були отримані ОСОБА_1 ;

-про те, що доводи позивача за зустрічним позовом щодо придбання квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за спільні, накопичені подружжям задовгі роки спільного проживання, кошти непідтверджені жодними належними та допустимим доказами.

Основні доводи апеляційної скарги полягають у тому, що заявник посилається на те, що про дарування коштів вона не знала, зауважує, що договір дарування коштів нікчемним оскільки сума, яка є предметом дарування перевищує п`ятдесяти кратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян станом на 2018 рік, а договір не був нотаріально посвідченим. Посилається на те, що ОСОБА_1 визнав в судовому, що договору дарування не було, а ним фактично було отримано гроші у позику від ОСОБА_3 , однак ним не надано жодного підтверджуючого документу. Тому ОСОБА_2 не погоджується з твердженням суду першої інстанції, що гроші, отримані ОСОБА_1 від ОСОБА_3 були отримані саме в інтересах сім`ї і використані для придбання спірної квартири. Посилається на норми статей 60, 68, 69, 70 СК України просить її апеляційну скаргу задовольнити.

30 грудня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 адвоката Піпка А. М., в якому заявник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а судове рішення залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 та її представник адвокат Мазур О. В. підтримали викладене в апеляційній скарзі, просили її задовольнити. представники ОСОБА_1 адвокати Піпко А. М., Герасимчук О. О. заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили відмовити у їх задоволенні.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає таким вимогам закону.

По справі встановлено наступні обставини:

-ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 04.10.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2021 року, яке набуло законної сили 13.03.2021 року (а.с. 93, т. 1).

-У шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 45, 46, 47, т. 1).

-26.01.2018 між ОСОБА_1 та ТОВ «ВінІнвестБуд» укладено Договір № 14/98-8/128 про участь у Фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якого ОСОБА_1 як довіритель зобов`язався передати управителю у довірчу власність кошти з метою отримання у власність об`єкта інвестування, а управитель зобов`язався прийняти ці кошти для фінансування спорудження зазначеного в Договорі об`єкту будівництва. (п.1.1 Договору). (а. с. 6 9, т.1);

-За довірителем ОСОБА_1 закріплено об`єкт інвестування, що у АДРЕСА_2 (1 та 2 черги будівництва), номер приміщення 98, загальна проектна площа, 67, 2 кв.м., житлова площа 35,7 кв.м., поверх 7, кількість кімнат 2. Вартість об`єкта інвестування складала 1 201 919 грн. (п.п. 1.3, 1.4 Договору);

-Відповідно до п. 1.4 Договору на момент йог підписання ОСОБА_1 відповідно до платіжних доручень № 2 від 01.02.2018, № 3 від 01.02.2018, № 4 від 02.02.2018, № 5 від 02.02.2018, № 6 від 06.02.2018, № 7 від 13.02.2018, № 8 від 13.02.2018 сплатив на рахунок управителя кошти згідно договору № 14/98-8/128 від 26.01.2018 в загальній сумі 1 201 919 грн. (ціна об`єкта інвестування), а також здійснив плату за управління коштами в сумі 45000 грн. (а.с. 15 22, т. 1).

-З 15.02.2018 року ОСОБА_1 на праві власності належить квартира, загальною площею 67, 2 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м., що у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Підставою державної реєстрації права власності зазначено довідку про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування від 13.02.2018, яка видана ТОВ «ВінІнвестБуд». (а.с. 29, т. 1).

Між сторонами виник спір стосовно поділу майна, набутого під час перебування у шлюбі.

Згідно частини першої статті 21 СК України шлюб - сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Належність майна і квартири на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбаної, під час перебування у шлюбі та поділ цього майна не оскаржується. Як уже зазначалося вище, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 заперечує проти мотивів прийняття такого рішення.

Проте, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

В справі що розглядається позивач за первісним позовом ОСОБА_1 заперечував проти презумпції спільності майна подружжя, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 та стверджував, що вона набута за його особисті кошти, отримані в дар від двоюрідного брата ОСОБА_3 . Натомість ОСОБА_2 заперечувала цю обставину. Саме тому суд першої інстанції, оцінюючи доводи сторін, з`ясовував походження коштів, за які була придбана квартира (шляхом участі у фонді фінансування будівництва.

Суд першої інстанції вірно встановив, що твердження ОСОБА_2 про те, що кошти були накопичені впродовж спільного подружнього життя, не підтверджені належними та допустимими доказами: не було надано доказів наявності грошових накопичень, гараж та автомобіль були продані задовго до укладення договору про участь у фінансуванні будівництва: гараж було продано у 2015 році, а автомобіль в 2016 році, причому ОСОБА_2 було зазначено не реальну ціну продажу, а середню ринкову вартість автомобіля, причому доказів, що ці кошти були збережені, а не потрачені за період до придбання квартири, матеріали справи не містять.

Оцінюючи твердження ОСОБА_1 про те, що квартира придбана за кошти, отримані від двоюрідного брата ОСОБА_3 , суд першої інстанції врахував наступні обставини: насамперед суд вірно зазначив, що сам позивач за первісним позовом ОСОБА_1 відмовився від свого твердження, що кошти ним були отримані в дар, тому у суду не було підстав оцінювати дійсність чи недійсність правочину , це не було предметом спору.

Натомість, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував те, що матеріали справи містять докази пересилання коштів ОСОБА_3 ОСОБА_1 (довідка ПАТ КБ «Приватбанк», згідно якої 24.01.2018 ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 грошовий переказ в сумі 2000 доларів США), докази ввезення на митну територію України ОСОБА_8 грошових коштів (митна декларація від 31.01.2018, згідно якої ОСОБА_3 31.01.2018 ввіз на територію України 48500 доларів США та 700 Євро).

Оцінюючи зазначені докази, суд першої інстанції, вірно зазначив, що доведеним є факт отримання позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 від свого двоюрідного брата коштів у позику та використання їх для купівлі спірної квартири та правильно при цьому врахував, що між датою першого переказу коштів на ім`я ОСОБА_1 від ОСОБА_3 в сумі 2000 доларів США (24.01.2018) та датою сплати коштів на рахунок управителя за управління коштами на будівництво спірної квартири, згідно платіжного доручення № 1 від 26.01.2018 року минуло всього лише два дні; між датою ввезення на територію України грошових коштів в сумі 48500 доларів США та 700 Євро ОСОБА_3 (31.01.2018) та датою початку виплати коштів за Договором № 14/98-8/128 про участь у Фонді фінансування будівництва, згідно платіжних доручень № 2 від 01.02.2018, № 3 від 01.02.2018, № 4 від 02.02.2018, № 5 від 02.02.2018, № 6 від 06.02.2018, № 7 від 13.02.2018, № 8 від 13.02.2018 минуло відповідно 1, 2, 6 та 13 днів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не знайшли своє підтвердження, судове рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом подання апеляційної скарги, суд зазначає, що ОСОБА_2 було сплачено 6 085 грн 640 коп. судового збору (а. с. 220, т. 1), проте оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, понесені нею судові витрати слід залишити за нею.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк

Повне судове рішення складено 22 лютого 2022 року