ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 657/1575/20 Головуючий в І інстанції: Ковальчук О.В.
Номер провадження: №22-ц/819/497/22 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Юськів І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Чала Ірини Миколаївни, діючої від імені Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий Альянс", на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 грудня 2021 року, у складі судді Ковальчук О.В., у справі за позовом адвоката Мелеха Дмитра Орестовича, діючого від імені ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий Альянс" про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

03 листопада 2020 року адвокат Мелех Дмитро Орестович, діючий від імені ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернувся до суду з вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий Альянс", в якому з урахування уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 :

--- 6 550,00 грн невідшкодованої частини понесених витрат на поховання;

--- 15 022,80 грн невідшкодованої частини моральної шкоди її вказаним трьом малолітнім дітям;

--- 105 159,60 грн шкоди заподіяної втратою годувальника вказаних малолітніх дітей;

--- пеню в розмірі 12 896,82 грн, інфляційні витрати в розмірі 1 714,33 грн, 3% річних в розмірі 2 852,00 грн

та понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Позов обґрунтований наступним.

25 серпня 2019 року близько 01-15 год на 206 км +540 м автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля ЗАЗ Sens, д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є її чоловіком та батьком її неповнолітніх дітей.

Внаслідок даної ДТП ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких помер на місці. Кримінальне провадження за фактом вказаної ДТП закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Внаслідок смерті у ДТП ОСОБА_6 його малолітнім дітям ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , які перебувають на її утриманні та вихованні, заподіяно моральну шкоду та шкоду, пов`язану з втратою годувальника, яка є шкодою, що заподіяна джерелом підвищеної небезпеки та повинна бути відшкодована незалежно від наявності вини заподіювача шкоди.

Позивачкою було понесено витрати на поховання ОСОБА_6 на суму 13 100,00 грн, що підтверджується товарними чеками.

Батьками загиблого ОСОБА_6 є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Шкоду позивачці та дітям було завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу ЗАЗ Sens, д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 .

Шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавала шкоди (с.1187 ЦК України).

З огляду на те, що керування транспортним засобом є джерелом підвищеної небезпеки, то у водія вказаного транспортного засобу ОСОБА_5 настала безвинна цивільно-правова відповідальність за завдану в результаті ДТП шкоду.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 станом на дату ДТП була застрахована у відповідача ПрАТ "Європейський страховий альянс", поліс № АО 989789, а тому останній є особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану при експлуатації забезпеченого транспортного засобу ЗАЗ Sens, д/н НОМЕР_1 .

ДТП, у якій загинув ОСОБА_6 , є страховим випадком з огляду на безвинну відповідальність особи, яка керувала забезпеченим транспортним засобом.

Відповідно до п.27.3. ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

За ст.8 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік" установлений розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 01.01.2019 року - 4 173,00 грн.

Право на відшкодування моральної шкоди, згідно з положеннями Закону, мають діти загиблого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та батьки загиблого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тобто 5 осіб.

Загальний розмір відшкодування моральної шкоди, що відшкодовується згідно із законом, становить 50 076,00 грн (4 173,00 грн х 12). Тому дітям загиблого належить до виплати 3/5 частини від загального розміру, а саме 30 045,60 грн (50 076,00 грн х 3 : 5), тобто по 10 152,20 грн на кожного з дітей (30 045,60 грн : 3).

Відповідно до п.27.4 ст.27 вказаного Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно п.27.2 ст.27 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Умови відшкодування шкоди передбачені ст.1200 ЦК України.

Загальний розмір відшкодування шкоди, завданою втратою годувальника, згідно з положеннями Закону не може бути менше 150 228,00 грн (36 х 4173,00 грн).

Право на відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, мають діти загиблого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Отже, на їх користь страховиком має бути відшкодовано 150 228,00 грн, тобто по 50 076,00 грн на кожного з дітей.

Однак, відповідач відшкодував 50% моральної шкоди в розмірі 15 022,80 грн, а також 50 % понесених витрат на поховання в загальному розмірі 6 550,00 грн (13 100 : 2) та відмовив у виплаті страхового відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника.

Про прийняте рішення відповідач повідомив позивачку листом. Таке рішення мотивовано тим, що відповідно до п.36.3 ст.36 вказаного Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Вважає таку позицію відповідача помилковою, оскільки шкоду позивачу було завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а не взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. В такому випадку відповідальною за заподіяну шкоду є лише особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, страховик безпідставно поділив навпіл розмір відшкодування моральної шкоди, що належить дітям загиблого, та розмір відшкодування витрат на поховання.

Крім того, за ст.1200 ЦК України відповідач повинен відшкодувати малолітнім дітям загиблого шкоду, завдану втратою годувальника, а саме 150 228,00 грн, тобто по 50 076,00 грн на кожного з дітей.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 01.06.2016 року у справі № 6-927цс16 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 року у справі № 308/3162/15-ц.

Поряд з цим, у зв`язку з невчасною сплатою сум страхових відшкодувань та відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України та п.36.5 ст.36 Закону страховик повинен сплати пеню, 3% річних та інфляційні втрати. Крім того, позивачем понесено витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн, які також підлягають відшкодуванню.

Ухвалою суду від 04.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.23).

У своєму поданому 15.12.2020 року відзиві адвокат Чала Ірина Миколаївна, діюча від імені відповідача, вважає вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими та просить у задоволенні позову відмовити.

Зазначила, що право на страхову виплату мають ще батьки загиблого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які ще не зверталися за страховими виплатами і у випадку їх звернення сума страхового ліміту буде вичерпана, тому позивачу виплачено страхову суми з вирахуванням сум, які необхідно сплатити батькам загиблого.

Також вказала, що у ДТП брали участь двоє осіб (водій та пішохід, з вини якого і сталося зіткнення), а тому виплата страхового відшкодування повинна ділитися на 2.

Також, представником відповідача наведено витяги з п.7 постанови Пленуму ВССУ з посиланням на ст.1193 ЦК, абзацу 2 п.2 постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992р та висновки суду касаційної інстанції щодо врахування грубої необережності потерпілого у виникненні ДТП, наслідком чого може бути зменшено розмір відшкодування з володільця джерела підвищеної небезпеки або у відшкодуванні може бути відмовлено.

Вказаний відзив було направлено 25.01.2022 року до суду апеляційної інстанції та долучено до матеріалів справи як такий, що помилково був не вшитий до справи (а.с.203-210).

Ухвалою суду від 24.032021 року закрито підготовче судове засідання та призначено слухання справи до судового розгляду (а.с.67).

25.05.2021 року адвокатом Петрик Олександрою Вікторівною, діючою від імені позивачки ОСОБА_1 , подано відповідь на відзив, в якій ставиться питання про задоволення позову в повному обсязі, оскільки вважає помилковими доводи відповідача: позивачем не підтверджено право на утримання малолітніх дітей від їх загиблого батька; наявне право батьків загиблого на утримання від нього та відшкодування шкоди; страхове відшкодування підлягає поділу навпіл з огляду на вину загиблого у настанні ДТП.

У разі заподіяння шкоди пішоходу внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки діє принцип безвинної цивільно-правової відповідальності. Такі висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 01.07.2020 року у справі № 554/858/19.

Відповідальність заподіювача шкоди виключається лише у разі наявності в діях потерпілого умислу або внаслідок непереборної сили (ч.5 ст.1187 ЦК України). Однак, доказів умислу потерпілого або завдання шкоди внаслідок непереборної сили матеріали справи не містять.

Відтак, у водія автомобіля ЗАЗ Sens, д/н НОМЕР_1 ОСОБА_5 настала безвинна цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану смертю ОСОБА_6 .

З огляду на те, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована у відповідача, то саме на останнього покладено обов`язок відшкодувати шкоду відповідно до закону.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Оскільки у відповідача відсутні підстави для виплати моральної шкоди та витрат на поховання у розмірі, меншому ніж визначеному ст.27 Закону, то позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, малолітні діти є особами, які втратили годувальника, а відповідачем не доведено, що на утриманні загиблого перебували й інші особи.

А тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі (а.с.77-82; 96-100).

13.08.2021 року представником відповідача подана заява (зареєстрована у суді 19.08.2021 року), в якій просить у позові відмовити.

Зазначив, що мати загиблого ОСОБА_8 , 1958 р.н. та батько загиблого ОСОБА_7 , 1953 р.н., які мають право на одержання від загиблого сина утримання та відшкодування шкоди відповідно до ст.1200 ЦК України, ст.27 Закону, ще не зверталися за виплатою страхового відшкодування, також не подавали й заяву про відмову від своєї частки відшкодування на користь дітей потерпілого.

Також вказав, що у ДТП брали участь двоє осіб (водій та пішохід, з вини якого і сталося зіткнення), а тому виплата страхового відшкодування повинна ділитися на 2.

Також, представник позивача навів витяги з п.7 постанови Пленуму ВССУ з посиланням на ст.1193 ЦК, абзацу 2 п.2 постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992р та висновки суду касаційної інстанції щодо врахування грубої необережності потерпілого у виникненні ДТП, наслідком чого може бути зменшено розмір відшкодування з володільця джерела підвищеної небезпеки або у відшкодуванні може бути відмовлено (а.с.113-117).

13.09.2020 року представником позивачки подано Заяву про уточнення позовних вимог. Зазначив, що 10.08.2021 року відповідачем було здійснено на користь позивачки виплату страхового відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника, в розмірі 45 068,40 грн. З огляду на вказане, з відповідача підлягає стягненню відповідна шкода у розмірі 105 159,60 грн (150 228,00 грн - 45 068,40 грн) (а.с.132-134).

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 грудня 2021 року позовні вимоги були задоволені частково, з заявлених вимог на суму 144 195,55 грн з відповідача на користь ОСОБА_1 було стягнуто 140 064,22 грн (6 550,00 грн невідшкодованої частини понесених витрат на поховання, 15 022,80 грн невідшкодованої частини моральної шкоди малолітнім дітям позивачки, 105 159,60 грн шкоди заподіяної втратою годувальника малолітніх дітей, пеню в розмірі 9 513,49 грн, інфляційні витрати в розмірі 1 714,33 грн та 3% річних в розмірі 2 104,00 грн). Також з відповідача на користь ОСОБА_1 було стягнуто витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн та з відповідача на користь держави було стягнуто судовий збір в сумі 1400,64 грн. В решту позовних вимог було відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дітьми загиблого в дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_6 , який не був працевлаштований та пенсію не отримував, вважаються такими, що перебували на його утриманні, відповідно мають право на відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника.

Також суд виходив з того, що загальний розмір відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, згідно з положеннями Закону не може бути меншим 150 228 грн (36 х 4173-мінімальний розмір заробітної плати у місячному розмірі станом на 1 січня 2019 року), однак відповідачем відшкодовано лише частину вказаної шкоди в сумі 45 068,40 грн, залишок невідшкодованої шкоди становить 105 159,60 грн, який і підлягає стягненню.

Також суд виходив з того, що право на відшкодування моральної шкоди мають діти загиблого і також батьки загиблого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які в свою чергу з заявами про виплату страхового відшкодування не звертались. А тому загальний розмір відшкодування моральної шкоди, що відшкодовується, згідно з положеннями Закону становить 50 076 грн. (4 173,00 грн х 12). Отже, дітям загиблого належить до виплати 3/5 від загального розміру відшкодування моральної шкоди, що становить 30 045,60 грн, тобто по 10152,20 грн на кожну дитину. Однак, відповідачем відшкодовано лише 50% моральної шкоди в розмірі 15 022,80 грн, тому позов в частині стягнення невідшкодованої моральної шкоди в сумі 15 022,80 грн підлягає задоволенню.

Також суд виходив з того, що позивачем понесені витрати на поховання чоловіка в загальному розмірі 13 100,00 грн, однак страховиком виплачено лише 50%, сума невиплачених витрат на поховання складає 6 550,00 грн, які і підлягають стягненню з відповідача.

Також суд виходив з того, що оскільки, відповідач свої зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування у встановлений законодавством строк належним чином не виконав, то відповідно до ст.549 ЦК України, п.36.5 ст.36 Закону вимоги про стягнення з відповідача неустойки підлягають частковому задоволенню, однак розрахунок пені повинен здійснювати не від суми заборгованості в розмірі 171 800,80 грн, а з урахуванням відшкодованої в ході розгляду справи суми 45 068,40 грн, тому розмір пені повинен обраховуватися із суми 126 732,40 грн і за період з 09 квітня 2020 року по 28 жовтня 2020 року та складає 9 513,49 грн, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Також суд виходив з того, що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України та ст.36 Закону у зв`язку із невиконанням зобов`язань з відповідача підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати, пов`язані з несвоєчасністю виплати страхового відшкодування, які повинні вираховуватися з суми заборгованості 126 732,40 грн та які складають відповідно 2 104,00 грн та 1 714,33 грн. А тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Також суд виходив з того, що, враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог, керуючись встановленими законом принципами виваженості та розумності, вважається можливим задовольнити вимоги про стягнення витрат з оплати правової допомоги у розмірі 10 000 грн. Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 14 00,64 грн.

На вказане рішення адвокатом Чала Іриною Миколаївною, діючою від імені відповідача, подана апеляційна скарга, в якій вона просила його скасувати в частині стягнутої суми й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому послалася на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, вказала, що суд не прийняв до уваги наявність непрямого умислу/умислу з боку пішохода ОСОБА_9 у ДТП, оскільки він усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння (рух у непередбаченому для цього місці - по проїзній частині дороги), передбачав його суспільно-небезпечні наслідки (настання ДТП) і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання. А тому разом з наявністю ознак непереборної сили цивільно-правова відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки за завдану шкоду не виникла. Відповідач все ж таки вирішив виплатити 50% страхового відшкодування, хоча з урахуванням правових висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 року у справі № 532/1374/18 відповідач мав право відмовити у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з наявністю в діях загиблого непрямого умислу. При цьому послалася на висновок експерта №1074 від 24.09.2019 року судово-токсилогічної експертизи, відповідно до якої у крові та сечі трупа виявлено етиловий спирт: у крові - 2,25 проміле, у сечі - 4,16 проміле, що зазвичай визиває середній ступінь алкогольного сп`яніння.

Також зазначила, що судом проігноровано аргументи відповідача та порушено вимоги ст.89 ЦПК України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також вказала, що суд порушив п.2.1 ст.2, ст.6, п.32.1 ст.32, абз. Б) п.35.2 ст.35 спеціального Закону, п.1 ч.1 ст.263, ст.617. ч.5 ст.1187, ч.2 ст.1166 ЦК України. При цьому нею наведено витяги з п.7 постанови Пленуму ВССУ з посиланням на ст.1193 ЦК, п.4 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року та висновки суду касаційної інстанції щодо врахування грубої необережності потерпілого у виникненні ДТП, наслідком чого може бути зменшено розмір відшкодування з володільця джерела підвищеної небезпеки та щодо неможливості покладення обов`язку з відшкодування шкоди, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (постанови Верховного Суду від 10.04.2020 року у справі № 532/1374/18, від 20.11.2019 року у справі № 296/2509/16, від 24.03.2020 року у справі № 130/720/17). Також зазначила, що суд не врахував того, що в діях померлого вбачаються ознаки грубої необережності, а також того, що позивачка не надала свідоцтво про право на спадщину, що передбачено Законом, не довівши таким чином, що лише вказані діти мають право на всю суму страхового відшкодування.

Також зазначила, що поза увагою суду залишилось і те, що батьки загиблого, які перебувають у пенсійному віку, ще не зверталися за виплатою страхового відшкодування та не подавали заяви про відмову від нього на користь дітей потерпілого. Крім того, не встановлено коло осіб, які перебували на утриманні потерпілого та які мають право на отримання страхового відшкодування.

Також вказала, що є необґрунтованими нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки відповідач виплатив страхове відшкодування у повному обсязі та в межах ліміту відшкодування.

Крім того, зазначила, що стягнена сума витрат на правничу допомогу в 10 000,00 грн є завищеною та необґрунтованою.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до копії постанови про закриття кримінального провадження від 29.11.2019 року за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000305 25 серпня 2019 року близько 01 год. 15 хв. на автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 206 км +540 м відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля ЗАЗ Sens, д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який раптово вибіг на проїзжу частину, з правого боку за ходом руху автомобіля. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких помер на місці. Кримінальне провадження за фактом вказаної дорожньо-транспотної пригоди закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля ЗАЗ Sens, д/н НОМЕР_1 ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення (а.с.11-12).

За копією висновку експерта № 1074 від 24.09.2019 року судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , смерть вказаної особи наступила внаслідок тілесних ушкоджень (відкритого перелому кісток черепа тощо) в результаті контакту з автомобілем; виявлений етиловий спирт у крові 2,25 проміле, у сечі - 4,16 проміле, що зазвичай визиває середній ступінь алкогольного сп`яніння (а.с.250-254).

Згідно копії Свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 в смт. Білозерка Херсонської області (а.с.10).

За копією Поліса цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 станом на дату ДТП була застрахована в ПрАТ "Європейський страховий альянс", поліс № АО 989789 (а.с.211).

За вказаним полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю - 200 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн. Це сторонами визнається і про це зазначив відповідач у своїй заяві від 19.09.2021 року на адресу суду (а.с.113-117).

Згідно копіям Свідоцтв про народження загиблий ОСОБА_6 є батьком малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , які перебували на його утриманні та залишилися без годувальника (а.с.13-15).

Відповідно до копії Свідоцтва про народження батьками самого загиблого є ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (а.с.16).

ОСОБА_6 офіційно не був працевлаштований, пенсію не отримував, це сторонами не заперечується.

Витрати на поховання ОСОБА_6 склали 13 100,00 грн, що підтверджується товарними чеками (а.с.17-18).

Представник позивачки після вказаної ДТП звернувся до відповідача, як страховика, з повідомленням про ДТП від 02.01.2020 року із зазначенням відповідних обставин та даних (а.с.39).

Також представником позивачки до відповідача подавались заяви про виплату страхового відшкодування (а.с.40-42).

Сторонами визнається, що до ухвалення оскаржуваного рішення відповідачем було сплачено позивачці:

--- 50% моральної шкоди в розмірі 15 022,80 грн;

--- 50 % понесених витрат на поховання в загальному розмірі 6 550,00 грн;

--- страхове відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника, в розмірі 45 068,40 грн.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1-3 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України).

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст.1168 ЦК України).

Згідно зі ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною 1 ст.21 вказаного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

За положеннями ст.27 вказаного Закону:

--- страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п.27.1.);

--- страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2.);

--- страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3.);

--- страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4.).

--- відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п.27.5.).

За п36.5. ст.36 вказаного Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

У пунктах 1, 2, 4 вказаної частини зазначено, що шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею 18 років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років), чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно, одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя шкода відшкодовується незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років.

Згідно ч.2 ст.1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ДТП, яка сталася 25 серпня 2019 року за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої загинув пішохід ОСОБА_6 , є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, зокрема і моральну шкоду, яка пов`язана зі смертю потерпілого, а її розмір було визначено відповідно до положень п.п.27.2, 27.3 і 27.4. ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц; від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц; від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц; від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц; від 01.07.2020 року у справі № 554/858/19.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила ч.2 ст.1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

У цій справі відповідачем не доведено умислу потерпілого або наявність непереборної сили. При розгляді справи відповідачем належними доказами не доведено зазначене, посилання його з цього приводу на постанови Пленумів, нормативні акти та постанови суду касаційної інстанції у конкретних справах жодним чином не пов`язано з обставинами цієї справи.

Таким чином, скаржником не доведено тих обставин, що потерпілий пішохід ОСОБА_6 , який помер внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого.

Також суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що виплата страхового відшкодування повинна ділитися на 2 з огляду на те, що у ДТП брали участь двоє осіб (водій та пішохід, з вини якого і сталося зіткнення). Апеляційний суд вважає таку позицію відповідача необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам законодавства.

Прийшовши до такого висновку, враховуючи, що неповнолітні діти загиблого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували на його утриманні, а тому мають право на відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника, розмір якої обраховано відповідно до закону та з урахуванням сплаченої відповідачем суми в 45 068,40 грн, залишок невідшкодованої шкоди становить 105 159,60 грн, який і підлягає стягненню. Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання відповідача на наявність батьків загиблого ОСОБА_6 , які є особами похилого віку та які мають право на страхові виплати. При цьому враховує те, що доказів перебування останніх на утриманні померлого ОСОБА_6 немає, за ч.1 ст.53 ЦПК України вони могли бути залучені до участі у справі за заявою учасників справи, зокрема і відповідача, однак таких заяв до суду не надходило.

Крім того, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що підлягає відшкодуванню й моральна шкода, загальний розмір якої складає 50 076 грн (4 173,00 грн х 12). З урахуванням наявності права на моральну шкоду й батьків загиблого, розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню, складає 3/5 частини від загального розміру, а саме 30 045,60 грн (50 076,00 грн х 3 : 5), тобто по 10 015,20 грн на кожного з дітей (30 045,60 грн : 3). При цьому суд допустив арифметичну помилку в обрахуванні, зазначивши неправильний розмір в 10 152,20 грн на кожну дитину. А з урахуванням сплаченої відповідачем на відшкодування моральної шкоди суми 15 022,80 грн, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню невідшкодована частина моральної шкоди її малолітнім дітям в розмірі 15 022,80 грн (30 045,60 грн - 15 022,80 грн).

Враховуючи, що позивачем понесені витрати на поховання чоловіка в загальному розмірі 13 100,00 грн, однак страховиком виплачено лише 50%, сума невиплачених витрат на поховання складає 6 550,00 грн, які суд обґрунтовано вирішив стягнути з відповідача.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правомірно й відповідно до ст.549 ЦК України, п.36.5 ст.36 Закону стягнув з відповідача пеню, а також відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України - 3% річних та інфляційні втрати. Їх розмір належним чином обґрунтований та перевірений судом апеляційної інстанції. Відповідачем на його спростування свого розрахунку не надано.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на наявність непрямого умислу/умислу з боку пішохода ОСОБА_9 у ДТП, який на момент ДТП перебував у стані середнього ступеня алкогольного сп`яніння, що разом з наявністю ознак непереборної сили та грубої необережності потерпілого свідчить про відсутність цивільно-правової відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки за завдану шкоду. Також при цьому підлягають відхиленню й посилання на порушення судом п.2.1 ст.2, ст.6, п.32.1 ст.32, абз. Б) п.35.2 ст.35 спеціального Закону, п.1 ч.1 ст.263, ст.617. ч.5 ст.1187, ч.2 ст.1166 ЦК України, а також на невідповідність висновку суду висновкам суду касаційної інстанції, зроблених у постановах у подібних справах: від 10.04.2020 року у справі № 532/1374/18, від 20.11.2019 року у справі № 296/2509/16, від 24.03.2020 року у справі № 130/720/17.

При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що за встановлених обставин справи стороною відповідача не доведено умислу потерпілого або наявність непереборної сили, а правовідносини у цій справі та у справах, вказаних скаржником, не є подібними. Такий висновок жодним чином не може бути заперечений і тим фактом, що на момент ДТП потерпілий (померлий) перебував у стані середнього ступеня алкогольного сп`яніння.Відтак, за недоведеністю порушень судом зазначених скаржником норм законодавства, за положеннями ч.5 ст.1187 ЦК України володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Також, слід залишити поза увагою й посилання скаржника на неврахування судом ненадання позивачкою свідоцтва про право на спадщину, невстановлення кола осіб, які перебували на утриманні потерпілого, а також неврахування судом наявності у загиблого батьків, які перебувають у пенсійному віку та ще не зверталися за виплатою страхового відшкодування.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що, як вже зазначалось, відсутні докази перебування батьків загиблого на утриманні померлого ОСОБА_6 , також за ч.1 ст.53 ЦПК України вони могли бути залучені до участі у справі за заявою учасників справи, зокрема і відповідача, однак таких заяв до суду не надходило. Крім того, при розгляді справи учасниками справи не заперечувалось коло спадкоємців померлого ОСОБА_6 , проти цього відповідач не заперечував і частково виплатив страхове відшкодування.

Також підлягають відхиленню посилання на необгрутованість нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат. При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що розмір вказаних нарахувань належним чином обґрунтований та перевірений судом апеляційної інстанції, а відповідачем на його спростування свого розрахунку не надано.

Також, як такі, що спростовуються матеріалами справи та суперечать дійсним обставинам, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неврахування судом аргументів відповідача та порушення судом вимог ст.89 ЦПК України.

Крім того, підлягають залишенню поза увагою посилання на необгрутовану та завищену суму витрат на правничу допомогу в 10 000,00 грн. При цьому апеляційний суд враховує те, що з огляду на складність справи, її тривалість, того, яке вона має значення для сторін, обсягу наданих адвокатом Мелехом Дмитром Орестовичем, діючим від імені ОСОБА_1 , послуг і виконаних робіт, та час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та послуг, розмір витрат на оплату послуг адвоката в 10 000,00 грн є співмірним, відповідає складності справи та положенню ч.4 ст.137 ЦПК України.

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Чала Ірини Миколаївни, діючої від імені Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий Альянс", залишити без задоволення.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 22 лютого 2022 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська