ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/922/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Шаповалової К.В.,

за участю секретаря судового засідання Радченка А.О.

представників позивача Хитрової Л.В.

Федорченка Р.А.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: місто Київ, вулиця Олександра Кошиця, 5а в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2020 року АТ КБ "Приватбанк" звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2021 року провадження по даній справі закрито.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2021 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 жовтня 2021 року цивільну справу № 753/19867/20 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 27 жовтня 2021 року.

Ухвалою від 2 листопада 2021 року суд прийняв до провадження справу та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 16 грудня 2021 року.

У судовому засіданні 16 грудня 2021 року з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вказав, що всі докази на обґрунтування позову долучено до позовної заяви, просив суд позов задовольнити повністю та стягнути з відповідачки заборгованість в загальному розмірі 87114,63 грн та судові витрати.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти заявлених вимог, вказала, що дійсно відповідачка підписувала 4 квітня 2013 року анкету-заяву із позивачем, отримувала декілька кредитних карток, в той же час зауважила, що позивач вже звертався до суду із позовом про стягнення заборгованості з відповідачки та судом було ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зауважила, що позивачем не доведено факт користування відповідачкою карткою, за якою подано позов у цій справі, а банківська виписка по рахунку є неналежним доказом, оскільки формується особисто позивачем.

За клопотанням представника відповідача судом було витребувано цивільну справу № 753/19855/18 за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Розгляд справи було відкладено на 21 лютого 2022 року.

У судовому засіданні 21 лютого 2022 року з`явились представники позивача та відповідача. Судом було досліджено матеріали цивільної справи № 753/19855/18, зокрема на предмет того, які картки/рахунки було предметом позову у справі № 753/19855/18, чи є вони ідентичні до карток/рахунків у цій справі, а також заслухано додаткові пояснення представників сторін щодо предмету спору.

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи № 753/19855/18, приходить до наступного висновку.

АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказав, що відповідач 4 квітня 2013 року підписав заяву № б/н, відповідно до якої отримав кредит у виді кредитного ліміту на платіжну карту. Відповідач зобов`язався повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Станом на 6 жовтня 2020 року борг відповідача перед позивачем становить 87114,63 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15606,91 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 68507,72 грн, пенею в розмірі 3000 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Судом встановлено, що 4 квітня 2013 року ОСОБА_3 , (відповідач у справі) підписала анкету-заяву «Про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку». (а.с. 15)

З позиції позивача, підписавши заяву, відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (розміщенні на сайті Банку www.privat.ua), тарифами банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування. Відповідач підтвердив своє волевиявлення щодо приєднання до Умов.

Старт карткового рахунку № НОМЕР_1 відбувся 8 грудня 2036 року та встановлено кредитний ліміт у розмірі 36900 грн. 6 та 7 квітня 2020 року кредитний ліміт змінювався та в останнє за вказаною карткою був встановлений в розмірі 0.00 грн. Термін дії картки - лютий 2019 року (а.с. 13-14).

Анкета-заява містить анкетні дані, контактну інформацію та підпис відповідача ОСОБА_3 . Представник відповідача не заперечувала у судовому засіданні факт підписання такої анкети та отримання відповідачем кредитних карток. Поряд з цим представник відповідача зазначила, що ОСОБА_3 не пам`ятає точно скільки карток у неї було (2 чи більше), якими вона користувалась.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

На підтвердження умов кредитування АТ КБ «Приватбанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача ОСОБА_3 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» (а.с.15), витяг з Тарифів (а.с.16-42), розрахунок заборгованості та виписку щодо руху коштів по банківський карті, що видавалась на підставі підписання анкети-заяви. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межі встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язувався повернути кредитні кошти в строки та обсязі, визначені умовами договору.

З положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Заперечуючи проти заявлених вимог, представник відповідача вказала, що позивачем не доведено факт користування відповідачкою саме карткою № НОМЕР_1 , матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, а подана банківська виписка про рух коштів, складена особисто позивачем на його розсуд, а тому її не можна брати до уваги.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, з урахуванням наступного.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Позивачем до позовної заяви долучено виписку за договором б/н від 4 квітня 2013 року по рахунку, відкритому ОСОБА_3 , з якого судом встановлено, що відповідачка у період з 8 грудня 2013 року по 4 квітня 2018 року активно користувалась карткою № НОМЕР_1 , що підтверджується деталями операції, які зазначені у цій виписці. Зокрема відповідачка купувала продукти харчування, взуття, знімала готівкові кошти, поповнювала мобільний телефон, поповнювала картку власними коштами тощо, останнє поповнення рахунку по картці № НОМЕР_1 було здійснено відповідачем 4 квітня 2018 року на суму 1000 грн.

Доводи представника відповідача про те, що у справі № 753/19855/18 судом вже розглядались вимоги банку за вказаною карткою спростовуються матеріалами справи № 753/19855/18, в яких наявна довідка АТ КБ "Приватбанк" від 23 червня 2020 року про те, що клієнт ОСОБА_3 згідно кредитного договору б/н від 4 квітня 2013 року отримала наступні картки: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , остання з яких терміном дії до березня 2023 року, а предметом розгляду в цій справі є заборгованість відповідачки за карткою № НОМЕР_1 . Не зазначення в довідці від 23 червня 2020 року номеру картки, що є предметом розгляду в цій справі не може свідчити про те, що така картка не видавалась відповідачці, оскільки картка № НОМЕР_1 не була предметом розгляду у справі № 753/19855/18, крім того, як зазначалось, позивачем надано суду належний та достатній доказ на підтвердження користування відповідачкою саме кредитною карткою № НОМЕР_1 .

Представники позивача у судовому засіданні пояснили, що на один розрахунковий рахунок можуть видаватись декілька карток, які відрізняються певними правилами обслуговування та можуть мати різні пільги, тощо, а також на кожен рахунок може видаватись окрема картка. Вказані дії залежать, зокрема і від бажання клієнта. У даній справі відповідачка мала декілька банківських карток, які видавались на один рахунок та відповідач користувалась цими картками.

Зважаючи на викладені обставини, суд вважає доведеними факт отримання відповідачем кредитних коштів у позивача, користування вказаними коштами та наявність непогашеної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15606, 91 грн.

Представником відповідача та відповідачкою не спростовувався такий розмір заборгованості за тілом кредиту та контррозрахунок не надавався. Представник відповідача лише вказувала, що відповідачка поповнювала картку власними коштами для погашення заборгованості, проте доказів того, що на час подання позову до суду чи протягом строку розгляду справи заборгованість була погашена у повному обсязі, суду надано не було.

Крім того, банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 68507,72 грн та пеню в розмірі 3000 грн.

В обґрунтування вказаних вимог в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 4 квітня 2013 року, посилався на витяг з «Тарифів Банку» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємні частини спірного договору.

Дійсно, витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, розмір комісії, відповідальність сторін.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та витяг з Умов розуміла ОСОБА_3 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Витяги з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів, наявні в матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 липня 2018 року шляхом підписання анкети-заяви.

Відсутність підпису відповідача на витягах з Умов та Правил і Тарифів фактично надає можливість банку надавати ці документи в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача (в даному випадку Тарифів), не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Наявні в матеріалах справи витяги з Умов та Правил і Тарифів не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила і Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила і Тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, провадження № 6-16цс15.

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини першої статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з частини четвертої статті 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду зазначила: оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із частиною третьою статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За статтею 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, банк нараховував відсотки за користування кредитними коштами, проте розмір відсотків не був узгоджений сторонами та позивачем до справи не долучено жодних доказів обізнаності відповідача ОСОБА_3 про застосування якого саме розміру відсотків, у випадку несвоєчасного повернення кредитних коштів, домовились сторони.

Суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Зважаючи на викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, оскільки анкета-заява, яка підписана відповідачем, не містить посилання на конкретні умови кредитування, нарахування відсотків та порядок повернення кредиту, умови та вид відповідальності за порушення термінів виконання договірних відносин, долучені до позову витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не підтверджує узгодження сторонами умов кредитування.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що позивачем не підтверджено належними доказами можливість нарахування відсотків за користування кредитом, у розмірі, зазначеному в розрахунку заборгованості, та пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у сумі 68507,72 грн та пені в розмірі 3000 грн, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позовних вимог покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а отже, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені в розмірі 15606,91 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 376,59 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 76-81,141, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 4 квітня 2013 року станом на 6 жовтня 2020 року в сумі 15606,91 грн та судовий збір в розмірі 2102 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, , МФО 305299, рахунок № НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

Повний текст рішення суду складено 23 лютого 2022 року.

Суддя К.В. Шаповалова