Справа № 415/9874/19
Провадження № 2/415/106/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Калмикової Ю.О.,

за участі секретаря - Кравченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , дата видачі 26 березня 2019 року. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді 1/2 житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті спадщину у вигляді 1/2 житлової квартири прийняла її мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується записами в домовій книзі та довідкою від 25.04.2013 року № 582 стосовного того, що на момент смерті ОСОБА_2 з ним була зареєстрована ОСОБА_3 .

Оскільки спадкодавець помер в 1995 році та приймалась спадщина саме в цьому році то необхідно застосувати норми ЦК УPCP (1963 р.).

Оскільки дружина померлого спадкодавця ОСОБА_3 вступила в управління та володіння спадковим майном, то за таких обставин, вона прийняла спадщину після смерті свого чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її матір ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , дата видачі 03 грудня 2012 року.

Відповідно до заповіту АВН № 010312 від 20 жовтня 2000 року ОСОБА_3 заповіла належну їй житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч. 1 ст. 1233 ЦК України 2004 року).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1235 ЦК України 2004 року передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

14 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Лисичанської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житлову квартиру в цілій частці за адресою: АДРЕСА_1 на її ім`я, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкове майно що залишилось після померлої складається з квартири АДРЕСА_1 частка якої належала померлій ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та інша 1/2 частка належала померлому її чоловіку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого виробничим об`єднанням по видобутку вугілля «Лисичанськвугілля» за наказом № 32 від 30 липня 1993 року.

В той же день 14 листопада 2019 року ОСОБА_1 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Причиною відмови є те, що після смерті ОСОБА_2 перевірити наявність підстав для закликання до спадкування осіб які подали заяви про прийняття спадщини згідно ст. 1270 ЦК України та які фактично прийняли спадщину згідно п. 3. 4 ст. 1268 ЦК України не має можливості так як архів Лисичанської державної нотаріальної контори за 1969-2000 роки включно передано до Луганського обласного нотаріального архіву, який знаходиться за адресою: місто Луганськ, вулиця Оборонна, № 112 А, на непідконтрольній Українській владі території тому державна нотаріальна контора не має можливості перевірити чи зверталися спадкоємці з заявою про прийнята або відмови від спадщини та чи видавалися свідоцтва про право на спадщину за законом чи заповітом.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України 2004 року ОСОБА_1 прийняла спадщину у встановлений законом строк.

Право власності на спадкове майно підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30 червня 1993 року, яке належало на праві приватної, спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Визначаючи вартість спадкового майна та під час визначення ціни позову позивач посилається на звіт з незалежної оцінки майна згідно якого вартість житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 складає 51000,00 грн.

На підставі вищезазначеного просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Надходження позовної заяви та інших заяв до суду

02.12.2019 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/9874/19 було відкрито провадження у цій цивільній справі.

11.12.2019 року відповідачем надано відзив, в якому зазначено, що позов не визнає, заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки відсутні відомості про інших спадкоємців, доказів постійного проживання із спадкодавцем також не надано.

18.12.2019 року позивачем надано відповідь на відзив.

26.12.2019 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті.

22.10.2021 року позивач надано клопотання про заміну відповідача та просила справу розглядати за її відсутності.

22.10.2021 року ухвалою суду замінено відповідача у справі.

12.11.2021 року відповідач надав клопотання, в якому просив справу розглядати без його участі.

Доводи особи, яка подала позов

Позовна заява мотивована тим, що позивач вважаючи, що прийняла спадщину у встановлений законом строк не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через перебування спадкової справи в архіві на непідконтрольній українській владі території.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, надала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області - Оліфіренко Ю.Ю. в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 14.04.1964 року, виданим Лисичанським міськ. бюро ЗАГС Луганської області ОСОБА_4 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено актовий запис №171. Батьком записаний ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_3 .

Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 14.08.1982 року, виданим Лисичанським міськ. ЗАГС Ворошиловградської області ОСОБА_5 та ОСОБА_4 одружились 14.08.1982 року, про що складено актовий запис № 726. Прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_6 .

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.03.2019 р., наданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено актовий запис № 29.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 03.12.2012 р., наданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено актовий запис № 1497.

Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 30.06.1993 р., виданого Виробничим об`єднанням по видобутку вугілля «Лисичанськвугілля», згідно з розпорядженням № 32 від 30.06.1993р., зареєстрованому БТІ за реєстром № 280 від 30.06.1993 р., квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї ОСОБА_2 - чоловіку. Реєстраційний напис на документі про право власності за реєстром №280 від 30.06.1993 р.

Згідно з заповітом від 12.10.2000 р., посвідченим приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Дергільовою Н.М. за реєстром №2664, ОСОБА_3 , яка мешкала у АДРЕСА_1 на випадок її смерті, належну їй квартиру, яка знаходиться у АДРЕСА_1 заповідала у власність доньці ОСОБА_1 .

Згідно з висновку про оцінку нерухомого майна, наданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 , станом на 22.11.2019 року ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 складає 51000,00 грн.

Згідно з довідкою №582 від 25.04.2013 р., наданою ЛКП «Паспортною служба» про те, що по АДРЕСА_1 зареєстровані та мешкають на момент смерті ОСОБА_3 , 1929 р.н. була зареєстрована одна.

Згідно з постановою державного нотаріусу Лисичанської державної нотаріальної контори Аббасова Е.І. про відмову вчинення нотаріальної дії від 14.11.2019 р. вих. №557/02-31 відмовлено ОСОБА_1 в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на належне ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майно, оскільки немає можливості отримати інформацію необхідну для вчинення нотаріальних дій. Причиною відмови є те, що після смерті ОСОБА_2 перевірити наявність підстав для закликання до спадкування осіб які подали заяви про прийняття спадщини згідно ст. 1270 ЦК України та які фактично прийняли спадщину згідно п. 3. 4 ст. 1268 ЦК України не має можливості так як архів Лисичанської державної нотаріальної контори за 1969-2000 роки включно передано до Луганського обласного нотаріального архіву, який знаходиться за адресою: місто Луганськ, вулиця Оборонна, № 112 А, на непідконтрольній Українській владі території тому державна нотаріальна контора не має можливості перевірити чи зверталися спадкоємці з заявою про прийнята або відмови від спадщини та чи видавалися свідоцтва про право на спадщину за законом чи заповітом.

Мотивувальна частина

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008р. відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно інформаційного листа ВСС України від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 552 ЦК УРСР, спадкоємець, який вступив у володіння і управління спадковим майном до з`явлення інших спадкоємців, не вправі розпоряджатися спадковим майном (продавати, заставляти та ін.), поки не мине шість місяців з дня відкриття спадщини або поки не буде одержано ним свідоцтво про право на спадщину. До закінчення зазначеного строку або до одержання свідоцтва про право на спадщину спадкоємець вправі робити за рахунок спадкового майна лише такі витрати: 1) на покриття витрат по догляду за спадкодавцем під час його хвороби, а також на його похорони; 2) на утримання осіб, які перебували на утриманні спадкодавця; 3) на задоволення претензій, що випливають з законодавства про працю, та інших претензій, прирівняних до них; 4) по охороні спадкового майна і по управлінню ним.

Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 561 ЦК УРСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; тощо.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно з Листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що у позивача ОСОБА_1 існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, після смерті матері ОСОБА_3 , у зв`язку з чим її право має бути захищене судом, шляхом визнання за нею - право власності на спадкове майно, квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, окрім цього визнанні відповідачем, у суду відсутні підстави не приймати таке визнання, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за таких обставин суд вважає, що позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Лисичанської міської ради про визнання права на спадкове майно підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 до Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 1270, 1272 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Відповідач: Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, місцезнаходження за адресою: вул. ім. М. Грушевського, буд. 7, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100, Україна, .

Суддя Ю. О. Калмикова