Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1722/21 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О.
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Житомирі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал"

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О.

у цивільній справі №289/1722/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (далі Товариство) звернулося до суду з позовом. Просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики №-16503 від 22.10.2020 в сумі 37 204,48 грн., судовий збір в сумі 2 270,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що між відповідачем та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» 20 жовтня 2020 року було укладено вказаний договір позики в електронній формі на умовах оферти, за умовами якого ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» надав позичальниці кредит у розмірі 3000 грн. 23 червня 2020 року між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги №23-06/20, відповідно до якого ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі й за договором №-16503 від 22.10.2020. Відповідачем в повному обсязі заборгованість за вказаним договором позики не погашено, у зв`язку із чим виникла заборгованість.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема вказує що, судом першої інстанції невірно визначена дата набутого права грошової вимоги до відповідача. Вказує, що Товариством саме 06.04.2021 року набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики № -16503 «Проста позика» від 22.10.2020р. За результатом укладеного Договору про відступлення права вимоги підписано 11 Реєстрів боржників (Додаток №1 до договору відступлення прав вимоги 12-06/20 від 23.06.2020 року). Останній, 11 й Реєстр боржників підписаний сторонами договору 06.10.2021 року. Відповідач був наявний саме в Реєстрі боржників №4 до Договору відступлення права вимоги №23/06-20 від 23.06.2021, який укладався 06.04.2021 року. Кредитний портфель, зазначений в Акті приймання-передачі Реєстру Божників від 06.04.2021 року (Додаток №2), а саме Реєстр боржників був підписаний 06.04.2021. А тому право грошової вимоги до відповідачки набуте саме 06.04.2021 року, а не в день укладення Договору про відступлення прав вимоги №23-06/20 23.06.2020 року. Крім того апелянт вказує, що набуття Товариством права вимоги за Договором позики до ОСОБА_1 підтверджується копією Договору про відступлення права вимоги №23-06/20 від 23.06.2020 р.; копією Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги №23-06/20 від 23.06.2020 р., що підписаний сторонами 06.04.2021 р.; копією Додатку №2 до Договору про відступлення права вимоги №23-06/20 від 23.06.2020 р., що підписаний сторонами 06.04.2021 р.; витягом з Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги №23-06/20 від 23.06.2020 р., що підписаний сторонами 06.04.2021 р.; копією Додатку №3 до Договору про відступлення права вимоги №23-06/20 від 23.06.2020 р., що підписаний сторонами 06.04.2021 р.

Розгляд справи Житомирським апеляційним судом проведено згідно положень ч.1 ст.369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 22.10.2020 року між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_2 укладено договір позики №-16503, на підставі якого шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідачки вказаною фінансовою компанією було перераховано 3000 грн., строк користування 20 діб, тобто до 11.11.2020 включно (п.п.2.2, 2.3 договору). Позичальник зобов`язувався здійснити повернення суми кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом одноразовим платежем в розмірі 4180 грн. шляхом зарахування власних коштів на рахунок товариства не пізніше 11.11.2020 (п.3.9 договору). Розмір плати за користування кредитом у вигляді процентної ставки за кожен день користування кредитом у акційний період згідно графіку розрахунків становить 1,95%, у базовий 3,9% (а.с.8-18).

Згідно п.п.9.2. та 9.3 розділу 9 вказаного договору, договір позики укладено в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається у відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п.9.2 цього договору, має юридичну силу власноручного підпису.

У розділі 10 договору позики банківський рахунок відповідача зазначено як НОМЕР_1 .

Листом сервісу iPay.ua №2873_05 від 31.08.2021 та квитанцією про сплату послуг через сервіс онлайн платежів iPay.ua підтверджується, що 22.10.2020 об 14:14:52 відбулося зарахування коштів на суму 3000,00 грн., маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 70053586, призначення платежу: «зачисление 3000,00 грн. на карту НОМЕР_2 » (а.с.23).

03.04.2021 відповідач ОСОБА_2 змінила своє прізвище на ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, виданим Радомишльським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 03.04.2021, актовий запис №1 (а.с.22).

За наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за вказаним договором позики станом на 17.08.2021 становить 37204,48 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 3000 грн.; заборгованість за відсотками, що нарахована за акційною відсотковою ставкою 1180 грн.; заборгованість за відсотками, що нарахована за базовою відсотковою ставкою 32760 грн.; індекс інфляції 264,48 грн. (а.с.25-33).

Судом встановлено, що згідно договору відступлення прав вимоги №23-06/20 від 23.06.2020р. ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» - Кредитор, передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» - Новому кредитору, за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Договорами позики вказаними у Реєстрах Боржників (Додаток №1 до Договору), укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості). За цим Договором здійснюється відступлення прав вимоги щодо портфелей заборгованості, сформованих первісним кредитором за власним рішенням відповідно до форми, встановленої додатком 1 до цього договору (а.с.41-48).

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ст.ст.509,510 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст.ст.512,513,514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, твердження відповідача у своєму відзиві щодо відсутності будь-яких доказів, що саме нею підписано вказаний договір позики за допомогою електронного цифрового підпису спростовуються наступним.

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За приписами п.п.6,12 ч.1 ст.3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Пунктом 12 ст.11 Закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

За приписами ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний договір позики укладено в електронній формі на умовах оферти на укладення електронного Договору позики №-16503 від 22.10.2020, що акцептована відповідачем 22.10.2020, шляхом підписання електронним підписом відповідача вчиненим одноразовим ідентифікатором (а.с.17).

Таким чином, генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання заявки та укладення договору, проведено вищезазначеним методом на підставі п.6 і 12 ч.1 ст.3, ст.12, ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 Цивільного Кодексу України.

Відповідачка ОСОБА_4 здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з веденням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» було перераховано грошові кошти у розмірі 3000 гривень, що підтверджується згаданими квитанцією та листом.

Проте, суд звертає увагу, що на момент укладення договору відступлення права вимоги від 23.06.2020 боргові зобов`язання по договору позики від 22.10.2020 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору. Включення ОСОБА_4 до реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 23.06.2020 є безпідставним. Належних доказів, які б свідчили, що до позивача перейшло право вимоги за договором позики від 22.10.2020, позивачем не надано.

За правилами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин апеляційний суду погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки позивачем не доведено факт порушення прав позивача щодо повернення позичених коштів, суд позбавлений можливості впевнитись у законності права вимоги позивача до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: