Житомирський апеляційний суд
Категорія 76 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»,

на додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 12 листопада 2021 року суддею суддею Лєдньовим Д.М. у м. Житомирі,

у справі №295/10803/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплаченої при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі Підприємство) в якому, з урахуванням заяви від 08.11.2021 (а.с.52), просила стягнути з Підприємства в особі Житомирської регіональної філії на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 30318,52 грн (10915,80 грн заборгованість з заробітної плати за червень 2021 року та 19402,72 грн -заборгованість за невикористані дні щорічної відпустки тривалістю 24 календарні дні за період роботи з 03.09.2019 по 02.09.2020 та 20 календарних днів за період роботи з 03.09.2020 по 30.06.2021), середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати станом на момент винесення рішення, моральну шкоду в сумі 7000грн, витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08 листопада 2021 року, яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Підприємства в особі Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 30318,52 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку у період з 01 липня 2021 року по 08 листопада 2021 року в сумі 25000 грн та моральну шкоду 3000 грн. Рішення у частині стягнення заробітної плати в межах виплати за один місяць допущено до негайного виконання.

Додатковим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2021 року з Підприємства на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6200 грн.

В апеляційній скарзі представник Підприємства, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На його думку, суд лише обмежився правильним висновком, про те, що зазначена адвокатом вартість послуг на правничу допомогу не відповідає встановленому законом значенню (змісту, критеріям) правових послуг, рівень та характер значення складеного процесуального документа в розрізі впливу на результат справи не може зводитися суто до формальної кількості наявних у такому документі слів, та повинна оцінюватися за змістовно-правовим навантаженням документа. Разом з тим, суд не дав належної оцінки доданим до заяви договору, додатковій угоді, акту виконаних робіт та не відхилив вимоги позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу, як безпідставні і необґрунтовані, а керуючись припущеннями, без з`ясування складності справи, кваліфікації адвоката, його досвіду, витраченого ним часу на свій розсуд визначив склад та вартість робіт по складанню адвокатом процесуальних документів для стягнення: підготовка процесуальних документів - 5000 грн, участь у судових засіданнях - 1200 грн.

Також зазначив, що у порушення вимог процесуального закону, зокрема, ст. 128 ЦПК України, суд не повідомив відповідача про дату та час розгляду заяви про вирішення питання відшкодування судових витрат, розглянув клопотання у його відсутності, чим позбавив права на безпосередню участь у судовому засіданні та надання своїх заперечень, доводів на спростування вимог позивача щодо стягнення таких витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Відповідно до положень частини першої та третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Матеріали справи свідчать, що у позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути судові витрати на правничу допомогу з відповідача. 11 листопада 2021 року позивачка подала клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення таких витрат в сумі 9306 грн, до якого на підтвердження їх понесення долучила: договір про надання правової допомоги від 03 квітня 2020 року, додаткову угоду №2 до Договору про надання правової допомоги 01 серпня 2021 року та акт виконаних робіт від 09 листопада 2021 року до вищевказаного договору, який містить детальний опис послуг, виконаних адвокатом, згідно якого винагорода (гонорар) адвоката становить 9306гривень (а.с.81). Такі докази подані у строки, визначені ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою надано суду докази понесення у даній справі витрат на професійну правничу допомогу адвоката. При цьому, суд зауважив, що вказана на виконання правничих послуг вартість робіт за кількістю слів не в повній мірі відтворює процесуальне значення правничих послуг як надання професійної допомоги особи, яка приймає участь у розгляді справи. Рівень та характер значення складеного процесуального документа (позовної заяви, запиту, уточнення, інше) в розрізі впливу на результат справи не може зводитись суто до формальної кількості наявних у такому документі слів, а повинно оцінюватись за змістовно-правовим навантаженням документа. Суд також звернув увагу, що судове засідання від 05.10.2021 тривало 4 хвилини, де вирішено питання про відкладення розгляду справи. За таких обставин, визначену вартість робіт по складенню процесуальних документів, участі у судових засіданнях, суд визнав завищеною у порівнянні із складністю справи та часом її розгляду. Тому, з урахуванням вимог статті 137 ЦПК України, частково задовольнив заяву ОСОБА_1 , та стягнув з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 6200 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, оскільки судом при вирішенні питання про стягнення судових витрат правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, надано оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат. Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

За змістом ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, а тому доводи апеляційної скарги щодо ухвалення додаткового рішення без повідомлення представника відповідача на правильність постановленого судового рішення не впливає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» залишити без задоволення, а додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 25 лютого 2022 року.