Провадження № 2/752/2448/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 січня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Максіма клінінг сервіс» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,-

в с т а н о в и в:

у травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Максіма клінінг сервіс» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, у якому просила суд стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за період з січня по грудень 2020 року в сумі 76 606, 43 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 01 січня 2021 року по 30 квітня 2021 року в сумі 25535 грн. 47коп., та судові витрати по справі.

У жовтні 2021 року позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 01 січня по 31 жовтня 2021 року (за 10 місяців) в сумі 63838,69 коп.(а.с.149).

Позов мотивувала тим, що з 01.10.2016 року по 31.12.2020 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Максіма клінінг сервіс» на посаді головного бухгалтера з оплатою праці згідно штатного розпису.

31 грудня 2020 року вона була звільнена з роботи за угодою сторін за ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Щомісячно відповідач здійснював їй нарахування сум заробітної плати, але в повному розмірі заробітну плату не виплачував.

Грошові кошти отримувалися в банку особисто директором по його паспорту (квитанція на а.с.12 додана позивачем). Після директор самостійно видавав кошти співробітникам частково та з великим затриманням, а їй, як пенсіонерці, кошти заробітної плати видавалися останній.

Однак починаючи з січня 2020 року фактична виплата їй коштів заробітної плати не здійснювалась.

Внаслідок таких дій відповідача фактично підприємство заборгувало їй кошти по зарплаті за період з січня по - грудень 2020 року.

На день її звільнення позивачем було подано заяву- звернення директору з проханням виплатити їй заробітну плату, але виплати так і не були проведені.

У відповідності до відомостей про отримання заробітної плати на підприємстві, в 2020 році їй до виплати призначалися наступні кошти: січень - 6 279,00 грн., лютий - 6 279,00 грн., березень - 6 279,00 грн., квітень - 6 274,87 грн., травень - 6 279,00 грн., червень - 6 279,00 грн., липень - 6 279,00 грн., серпень - 6 279,00 грн., вересень - 6 279,00 грн., жовтень - 6 279,00 грн., листопад - 6 279,00 грн., грудень - 7541,56 грн.

Загальна сума заробітної плати, що була їй нарахована та залишилася невиплаченою на день її звільнення становить 76 606 грн. 43 коп., що підтверджується довідкою про заробітну плату за 2020 рік наданою ТОВ «Максіма клінінг сервіс».

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними посилаючись на ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», за відповідними нормами яких заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Посилаючись на ст. ст. 115, 116, 117 КЗпП України позивач просить задовольнити її позовні вимоги.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 21.05.2021 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 20.10.2021 року (а.с.34).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідачем поданий відзив на позов (а.с.51-53), у якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач дійсно знаходилася у трудових відносинах з відповідачем на посаді головного бухгалтера з 01.10.2016 року по 31.12.2020 року. Заробітна плата позивачу виплачувалася щомісячно та в повному розмірі. Відповідно до звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування виплата грошових коштів позивачу нараховувалась щомісячно. Жодного підтвердження, затримки заробітної плати працівникам не має, а позивач посилається тільки на своє власне переконання.

24.12.2020 року ним було виявлено, що у відомостях на виплату готівки за січень - грудень 2020 року, відсутня частина підписів працівників ТОВ «Максіма клінінг сервіс» про отримання готівки, які фактично отримали заробітну плату.

Заробітну плату працівникам в спірний період видавала головний бухгалтер ОСОБА_1 .

В подальшому працівники, чиї підписи були відсутні поставили їх на відомостях.

Вважає, що фактом підтвердження виплат заробітної плати ОСОБА_1 є податкові розрахунки TOB «Максіма клінінг сервіс» сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, копії яких наявні в матеріалах справи.

Позивачем подана відповідь на відзив відповідача по справі (а.с.150-151) у якій вона вказує, що ніде не стверджувала, що зовсім не отримувала кошти від відповідача у 2020 році, лише зазначила, що отримувала заробітну плату частинами та з великими затримками. Протягом 2020 року їй були виплачені кошти за 2019 рік. Затримка у виплаті заробітної плати і стала однією із підстав її звільнення з роботи.

Здача відповідачем бухгалтерської звітності щомісячно за 2020 рік не є доказом виплати заробітної плати, а є доказом того, що відповідач здійснював нарахування цієї заробітної плати та сплачував податки до бюджету.

Крім того, працюючи головним бухгалтером вона виконувала обов`язки касира, а тільки складала та перевіряла відомості, які передавала директору, для отримання їм коштів в банку та подальшої видачі коштів співробітникам. Тому у відомості про виплату заробітної плати співробітникам не має її підписів. Копії відомостей про отримання заробітної плати, які були надані нею до суду разом з позовною заявою від 11.05.2021 р. були зроблені станом до 31.12.2020 р. і там були відсутні підписи багатьох співробітників, а в відомостях наданих відповідачем з`явилися усі підписи крім її підпису, що на її думку свідчить про несвоєчасність здійснення виплат на підприємстві.

Щодо ствердження відповідача, що вона не подавала заяву-звернення від 30.12.2020 р.,(а.с.13) то зазначену заяву-звернення вона подавала секретареві директора для виплати їй заборгованості із заробітної плати напередодні дня звільнення, але вона мені відмовила в її реєстрації. В той же день вона відправила цю заяву рекомендованим листом. Номер відправлення, який вказано відповідачем, в дійсності являється номером касового апарату Дійсний номер поштового відправлення 288. За правилами пересилання поштової кореспонденції, в разі неотримання рекомендованого листа адресатом, він повертається відправнику, але вказаний поштовий лист їй не повертався.

Відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, у яких фактично дублює викладене у раніше поданому відзиві на позовну заяву, та вказує, що на його думку обставини, на які посилається позивач у поданій позовній заяві, не свідчать про наявність у нього порушеного суб`єктивного права з боку відповідача. А заявлений позов про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати є способом захисту позивача.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, та надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено що з 01.10.2016 року по 31.12.2020 року позивач ОСОБА_1 працювала у ТОВ «Максіма клінінг сервіс» на посаді головного бухгалтера з оплатою праці згідно штатного розпису. 31 грудня 2020 року вона була звільнена з роботи за ч.1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін.(а.с.11, 64).

Відповідачем у день звільнення з позивачем не був проведений повний розрахунок, та відповідач не виплатив їй заробітну плату за період з січня 2020 року по грудень 2020 року в розмірі 76606,14 грн.

Дані обставин підтверджуються відповідними відомостями по виплаті заробітної плати за ці місяці(а.с.15-26) у яких відсутні підписи ОСОБА_1 про отримання заробітної плати.

Належним та допустимим доказом на підтвердження отримання заробітної плати працівником який отримує заробітну плату готівкою, є його особистий підпис у графі про отримання заробітної плати. Такого доказу відповідач не надав.

Доводи відповідача про те що позивач отримала заробітну плату, що на його думку підтверджує факт сдачі налогової звітності за 2020 рік (а.с.65-126) не може бути доказом виплати позивачу заробітної плати, а є лише доказом здійснення відповідачем нарахування, а не виплати заробітної плати, та сплатою ним податків до бюджету.

Суд критично розцінює доводи відповідача викладені у відзиві та запереченні про те що позивач при отриманні заробітної плати не ставила свого підпису у відомостях про отримання зарплати.

Докази того що позивач виконувала у відповідача крім обов`язків головного бухгалтера ще й обов`язки касира, та отримувала грошові кошти у банку на видачу заробітної плати співробітникам підприємства, відповідачем не надані.

Копії відомостей про отримання заробітної плати, які були надані позивачем до суду разом з позовною заявою від 11.05.2021 р. зроблені станом до 31.12.2020 р. і в них відсутні підписи багатьох співробітників, а в відомостях наданим відповідачем з`явилися усі підписи крім підпису позивача (127-141), що на думку суду свідчить про несвоєчасність здійснення виплат заробітної плати на підприємстві.

Встановлені судом обставини підтверджує і заяву - звернення позивача від 30.12.2020 р. з проханням погасити їй заборгованість по заробітній платі (а.с.13), дійсний номер поштового відправлення якої 288.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано ст. 43 Конституції України.

Статтею 2 Кодексу законів про працю України передбачено, що право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, забезпечується державою.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Згідно з вимогами ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинно виплатити працівникові його середній заробіток, за весь час затримки по день фактичного розрахунку та за затримку видачі трудової книжки, тобто за час вимушеного прогулу.

Вимоги позивача по стягненню з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2021 року по жовтень 2021 року включно (за 10 місяців), в сумі 63838,69 грн. (а.с.149) підлягають частковому задоволенню в розмірі 41523,04 грн.

Так позивач ОСОБА_1 розрахунку грошової суми у 63838,69 коп., яку вона просить стягнути на її користь, ні у позовній заяві, ні у документах по суті справи, ні у додатках до них не надала. Тому суд, перевіряючи обгрунтованість цієї заявленої до стягнення грошової суми зробив її розрахунок за відповідний заявлений позивачем період.

З огляду на те, що всупереч припису ст.116 КЗпП України відповідач не провів з позивачем повного розрахунку при звільненні, суд надходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні за період, який просить позивач - з 01 січня 2021 року по жовтень 2021 року включно.

Розрахунок середнього заробітку здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (п. 8 Порядку № 100).

Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_1 виданою ТОВ «Максима клінінг сервіс» нарахований розмір заробітної плати позивача за 12 місяців складає 95163,27 грн.

Відповідно до цієї довідки заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці(листопад та грудень 2020 року) складає відповідно за листопад 7800 грн., за грудень 9368,4 грн. Кількість робочих днів у листопаді 2020 року - 21 день, кількість робочих днів у грудні 2020 року-22 дні. Відповідно середня заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи складає 8584,2 грн. (розрахунок: 7800 грн. + 9368,4 грн.=17168,4 грн :2 дні = 8584,2 грн.).

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи складає 199,63 грн. (розрахунок: 8584,2 : 43 дні). Кількість днів затримки відповідача у розрахунку з позивачем при звільненні за період з 01 січня 2021 року по 31 жовтня 2021 року включно (за 10 місяців) про що просить позивач у позовних вимогах складає 208 робочих днів.

Стягненню з відповідача ТОВ «Максима клінінг сервіс» за час затримки розрахунку у при звільненні, за період з 01 січня 2021 року по 31 жовтня 2021 року, на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток в розмірі 41523,04 грн.( 199,63 х 208 днів).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 1181 грн. 29 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.43 Конституції України, ст.ст. 2, 97, 115, 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 258-268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Максіма клінінг сервіс» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Максіма клінінг сервіс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати розмірі 76606 грн. 43 коп. (сімдесят шість тисяч шістсот шість гривень 43 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Максіма клінінг сервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 41523 грн. 04 коп.(сорок одну тисячу п`ятсот двадцять три гривні 04 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Максіма клінінг сервіс» судовий збір на користь держави в розмірі 1181 грн. 29 коп. (одна тисяча сто вісімдесят одна гривня 29 коп.).

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 .

Відповідач -Товариство з обмеженою відповідальністю «Максіма клінінг сервіс», , юридична адреса: 03049, м. Київ вул. Тополева, 6. п/р № НОМЕР_2 в AT «Альфа-банк», тел. ел. адреса: maxima , фактична адреса перебування офісу: 02094 м. Київ, вул. Червоноткацька , буд 90, офіс 25.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Суддя В.С. Хоменко