РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар судового засідання Крайнюк А.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду міста Херсона цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, -

В С Т А Н О В И В :

19.09.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 у якому просив встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з 01 липня 2008 року; - визнати за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину житлового будинку загальною площею 209 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; - Ѕ частину житлового будинку (46/100), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; - Ѕ частину Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з липня 2008 року позивач проживає у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 , з якою веде спільне господарство, має спільний бюджет. 08.11.2012 року за спільні кошти придбано житловий будинок, загальною площею 209 кв.м:, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу серії ВТА 925278, 925279 укладено 08.11.2012 року та посвідчено, приватним нотаріусом Живцовою Н.М. за реєстраційним №1579. Право власності на зазначений будинок оформлено на відповідача. Після придбання спільного будинку 24.11.2012 року позивачем зареєстровано місце проживання. З моменту придбання вказаного будинку позивач з відповідачем та дітьми відповідача до часу звернення до суду із позовом постійно проживали у ньому. Частину коштів у розмірі 10 000,00 доларів США на придбання будинку Позивач позичив у своєї дочки ОСОБА_5 . Після придбання будинку Позивачем власними силами та коштами здійснено ремонт у будинку та прибудинковій території у період з кінця 2012 року до кінця 2018 року. Окрім житлового будинку по АДРЕСА_1 у період фактичних шлюбних відносин набуто Житловий будинок - частина житлового будинку (46/100), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який був оформлений на Відповідача на підставі Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.06.2010 року по справі № 2-2441/2010. У вищевказаному будинку перед придбанням будинку по АДРЕСА_1 Позивачем здійснено ремонт та придбано меблі. Також 31.05.2018 року було придбано автомобіль марки Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску. З серпня 2019 року стосунки між позивачем та відповідачем погіршились. Відповідач не бажає впускати позивача у спільно придбаний житловий будинок, з приводу чого мало місце звернення до правоохоронних органів.

Ухвалою від 11.12.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

17.07.2020 року представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, яким проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість (а.с. 144-151).

03.08.2020 року від представника позивача до суду надійшла заява про зміну предмету позову у який просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з 06 квітня 2011 року. В іншій частині позовні вимоги не змінено (а.с. 194-195).

Ухвалою від 23.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

05.08.2020 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, якою заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, підтримала (а.с. 200-203).

Заслухавши учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані до суду докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.11.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір, купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Живцовою Н.М. за реєстраційним №1579, за умовами якого ОСОБА_3 прийняла у власність житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 216,6 кв. м., кадастровий номер :01:001:0446 (а.с. 69-73).

Згідно п. 2.1. вказаного договору продаж житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами вчинено за 143842,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 24.11.2012 року (а.с. 10).

Згідно договору купівлі продажу від 18.06.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Пермяковою Л.А, за реєстраційним № 2165, ОСОБА_3 придбала належні ОСОБА_7 60/100 частини житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 192-193).

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.06.2010 року по справі № 2-2441/2010 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про реальний розподіл домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою проведено реальний розподіл домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Виділено у власність ОСОБА_3 приміщення, загальною площею 33,6 кв. м., що складає 46/100 частини від за загального домоволодіння та виділено у користування ОСОБА_3 частину земельної ділянки, площею 101 кв. м. з існуючим виходом на АДРЕСА_3 (а.с.74-77) .

Зазначеним Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.06.2010 року встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 18.06.2004 року належало 60/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно договору дарування від 08.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперчун О.А. за реєстраційним № 8151, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_10 належну їй на праві приватної власності 46/100 частини будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 154-155).

Отже, частина спірного нерухомого майна - 46/100 частин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вибуло з володіння відповідача за договором дарування від 08.11.2012 року.

На час розгляду справи вказаний договір дарування є чинними та не визнаний недійсним у встановленому законом порядку.

З наданої позивачем копі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 убачається, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску (а.с. 15).

З наданої позивачем копії розписки убачається, що 18.07.2012 року він запозичив у своєї доньки ОСОБА_5 , грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США, для придбання житла (а.с. 11).

Судом встановлено, що з 17.10.1978 року позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Божиковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, актовий запис № 27, який розірвано 05.04.2011 року , актовий запис № 131 (а.с. 89).

З матеріалів справу убачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів поліції із заявами щодо усунення перешкод у користуванні проживання за місцем реєстрації - АДРЕСА_1 (а.с. 127-135).

Під час розгляду справи у судовому засіданні проведено допит свідків, заявлених з боку позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що позивач проживав разом із відповідачем. ОСОБА_1 позичав у нього грошові кошти у сумі 10000,00 доларів США для придбання житла, які були повернуті позивачем у серпні 2013 року. З відповідачем знайомий з 2008 року, разом із дружиною ОСОБА_5 приїздили в гості. Відповідач чинить позивачеві перешкоди у користуванні спірним будинком.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що позивач є її батьком, надала пояснення аналогічні тим, що надані свідком ОСОБА_11 , також зазначила, що сторони під час проживання придбали спірний будинок та автомобіль.

Під час розгляду справи у судовому засіданні також проведено допит свідків, заявлених з боку відповідача: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19 (провадження № 61-5155св20) дійшов правого висновку про те, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Разом із цим положеннями ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, зокрема доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З пояснень свідків, допитаних у судовому засідання, судом не встановлено ознак спільного проживання сім`єю, за яким: чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет.

При цьому, покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, такого висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду справи №129/2115/15-ц постанова від 14 лютого 2018 року.

Суду не надано жодних документальних доказів, що підтверджують участь позивача у придбанні спірного майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі, тощо.

Отримання позивачем ОСОБА_1 позики у розмірі 10000,00 доларів США, для придбання житла не свідчить про те, що вказані грошові кошти були витрачені на придбання майна в інтересах сім`ї.

Суд вважає, що позивачем не доведено факт проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у зазначений ним період.

Позивачем також не надано належних і допустимих доказів про участь у набутті спірного майна, оскільки самі по собі факти придбання спірного майна, спільного проживання без реєстрації шлюбу, без визначення ступеня участі працею й коштами в придбанні спірного майна - транспортного засобу та житлових будинків, а також реєстрація позивача у спірному будинку, не можуть бути підставою для визнання права власності на половину спірного майна.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року) зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, враховуючи пояснення учасників справи та свідків, в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що відсутні підстав для задоволення позову, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу та наявність підстав, передбачених статтею 74 СК України, достатніх вважати спірне майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем витрати по оплаті судового збору не компенсуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 258-259, 263-265, 274-279, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.М.Єпішин