Справа № 338/1112/19
Провадження № 22-ц/4808/187/22
Головуючий у 1 інстанції Шишко О. А.
Суддя-доповідач Томин
У Х В А Л А

16 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Максюти І.О.

секретаря Максимів Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання, подане ОСОБА_1 як представником ОСОБА_2 , про витребування доказів по справі за позовом ОСОБА_2 до Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання права на завершення приватизації та державну реєстрацію права власності на своє ім`я на земельні ділянки, визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання незаконними та скасування рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської РДА Пронь О.Д., за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богородчанського районного суду від 11 червня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Рішенням Богородчанського районного суду від 11 червня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання права на завершення приватизації та державну реєстрацію права власності на своє ім`я на земельні ділянки, визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання незаконними та скасування рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської РДА Пронь О.Д., за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богородчанського районного суду від 11 червня 2020 року. Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Богородчанського районного суду від 11 червня 2020 року в частині визнання незаконним та скасування рішення Глибівської сільської ради від 26 жовтня 2018 року, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської РДА Пронь О.Д. скасовано і провадження в цій частині закрито. Рішення в частині розподілу судових витрат змінено, зменшено розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави судового збору до 768,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1152,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 6 жовтня 2021 року, зокрема, касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11.06.2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22.09.2020 року задоволено частково. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22.09.2020 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Дана постанова мотивована тим, що апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, не звернув увагу на те, що у разі якщо рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок прийняте органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15 «Про приватизацію земельних ділянок», то спадкоємці мають право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку; не надав оцінки доказам, наданим позивачем (зокрема, рішенню Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 15 листопада 2011 року №78-8/2011, яким було переведено у землі запасу сільської ради три земельні ділянки 0,43 га, що були у користуванні ОСОБА_4 ). За таких обставин, апеляційний суд зробив передчасний висновок про недоведеність позовних вимог та відмову в позові.

06.12.2021 року ОСОБА_1 як представник ОСОБА_2 подав до Івано-Франківського апеляційного суду клопотання про витребування доказів. Зокрема, просив витребувати у відповідача на дослідження в судовому засіданні оригінал рішення Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 15.09.2011 року №78-8/2011 та оригінал додатку №1 до даного рішення.

Дане клопотання обґрунтовано тим, що позивач в суді першої інстанції подавав заяву про те, що подана до суду відповідачем ксерокопія вказаного рішення сільської ради та додатку до нього є підробленими. Однак суд першої інстанції оригінали зазначених документів не витребував та взяв до уваги підроблені ксерокопії.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися.

Позивач та його представник причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином.

Богородчанська селищна рада, до якої відповідно до Розпорядження КМУ від 12.06.2020 року №714-р. «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Івано-Франківської області» входить населений пункт Глибівка, подала заяву про розгляд справи в їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповіднодо частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (частина 1 статті 83 ЦПК України).

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подавати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частина 3 статті 83 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подано в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановлено строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтовує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, у клопотанні про витребування доказів не обґрунтовано їх належність для підтвердження вимог позову та апеляційної скарги.

Таким чином, враховуючи наведені норми права, вказані представником апелянта обставини, з огляду на які він просить витребувати дані докази, та вимоги закону щодо апеляційного розгляду справи, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання.

Керуючись ст.ст. 84, 103, 381, 389 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання, поданого ОСОБА_1 як представником ОСОБА_2 , про витребування доказів відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

І.О. Максюта

Повний текст ухвали складено 23.02.2022 року.