Провадження №: 4-с/755/220/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" січня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

боржника ОСОБА_1 ,

представника боржника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Кияниця Н.М., стягувач ВАТ Банк «Фінанси та кредит»,-

в с т а н о в и в:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Кияниця Н.М.

В обґрунтування скарги покликаються на те, що 30 червня 2015 року державним виконавцем Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Кияниця Н.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №47963118. На час видачі виконавчого листа, строк пред`явлення до виконання становив один рік, а тому сплив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання. Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає до скасуванню, а тому просить скаргу задовольнити у повному обсязі.

Скаржник та його представник в судовому засідання на задоволенні скарги наполягали в повному обсязі та просили її задовольнити.

Державний виконавець Кияниця Н.М. в судове засідання не з`явилась. Повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.

Представник ВАТ «Банк «Фінанси на кредит» в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року Витребувати з Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 47963118.

08 грудня 2021 року на адресу суду надійшла належним чином завірена копія матеріалів виконавчого провадження № 47963118.

Суд, заслухавши пояснення скаржника та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

За умовами ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст. 448 ЦПК України).

У відповідності до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

З матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист № 2-367/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» борг у розмірі 137 347,72 грн.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" за №606-ХІV від 21.04.1999 року (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) та Законом України "Про виконавче провадження" за №1404-VIII від 02.06.2016 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» Законом України "Про виконавче провадження" за №606-ХІV від 21.04.1999 року (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України в абзаці першому пункту 20 своєї постанови від 13 грудня 2010 року № 3 Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.3 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року, суд при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакції від 21.04.1999 року), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (редакції від 21.04.1999 року), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом одного року.

Згідно з ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» (редакції від 21.04.1999 року), строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

З копії виконавчого листа, що міститься в матеріалах справи вбачається, що 24 грудня 2012 року було повернуто виконавчий лист стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 24 квітня 1999 року).

В подальшому, 20 квітня 2015 року було повторно повернуто виконавчий документ стягувачу згідно п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 24 квітня 1999 року).

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакції від 21.04.1999 року), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (редакції від 21.04.1999 року), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом одного року.

Згідно з ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» (редакції від 21.04.1999 року), строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Як вбачається з матеріалів, наданих державним виконавцем, зазначений виконавчий документ надходив до відділу державної виконавчої служби, відкривалось виконавче провадження, яке в подальшому було повернуто стягувачеві. Постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві були винесені державними виконавцями 24.12.2012 року та 20.04.2015 року.

Так, 30 червня 2015 року головним державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Кияницею Н.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 47963118.

Отже, через 2 місяці та 10 днів було відкрито виконавче провадження, яке триває по даний час.

За таких обставин, суд вважає, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», правомірно здійснив прийняти до виконання даного судового наказу і відкриття виконавчого провадження, та здійснюючи необхідні заходи щодо своєчасного, повного і неупередженого виконання виконавчого документа.

Інших доводів незаконності вказаних дій державного виконавця ні в самій скарзі не боржником зазначено.

Таким чином, порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем при винесенні постанови від 30 червня 2015 року не було та строк передбачений Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції від 24 квітня 1999 року) стягувачем пропущений не був.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі наданих суду доказів, суд прийшов до висновку, що постанова державного виконавця відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а дії вчинені в повному обсязі та в межах наданих їм повноважень, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення скарги, тому слід відмовити у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 258-261, 450,451,452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Кияниця Н.М., стягувач ВАТ Банк «Фінанси та кредит» відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 31 січня 2022 року.

Суддя Н.О. Яровенко