Єдиний унікальний номер 448/214/22
Провадження № 2/448/243/22
У Х В А Л А

Іменем України

21.02.2022 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Квак Вадима Васильовича про забезпечення позову, поданої в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметі спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, про захист прав споживачів, шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Квак В.В. звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметі спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, про захист прав споживачів, шляхом визнання виконавчого напису №1556, виданого 13.01.2022р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача 71200,32грн., таким, що не підлягає виконанню.

Разом із позовною заявою, представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Квак В.В. подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом №1556, виданим 13.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. про стягнення з позивача ОСОБА_1 боргу на користь відповідача.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

У порушення вимог ч.6 ст.151 ЦПК України, до заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як вбачається із матеріалів справи, представником позивача адвокатом Квак В.В. не долучено квитанцію про сплату судового збору за подачу заяви про забезпечення позову, останній у поданій позовній заяві зазначає про те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та з урахуванням постанови Великої Платати Верховного суду від 21 березня 2018 року по справі №761/24881/16-ц.

В даному випадку суд не може погодитися із таким твердженням представника позивача адвоката Квак В.В., бо воно є хибним та такими що не ґрунтуються на вимогах закону, виходячи з наступного.

Відповідно до загальних положень Закону України від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що представником позивача оскаржується виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом про стягнення заборгованості.

У пункті 22 частини 1 статті 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

При цьому пункт 23 зазначеної вище норми права, який визначав термін споживчого кредиту був виключений згідно із Законом України від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ «Про споживче кредитування».

Вчинення виконавчого напису нотаріусом - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Отже, у даному випадку, норми Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» не поширюється на правовідносини, що виникають з приводу визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню.

Так, у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 643/2870/18 (№ 61-4126св19), колегія суддів застосувала в тому числі норми Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів», оскільки предметом спору був виконавчий напис, вчинений на стягнення заборгованості саме за споживчим кредитом.

Із системного аналізу положень Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» слідує, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів».

Однак, в даному випадку стороною позивача не зазначено за яким договором чи кредитом вона просить скасувати виконавчий напис, а лише зазначає, що нотаріусом при вчинені виконавчого напису не було з`ясовано, чи взагалі існувала заборгованість. Представник позивача адвокат Квак В.В. не зазначає про те, яке саме право споживача порушено у відповідності до приписів Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів». Будь-яких доказів, що кредит споживчий в позовній заяві не наведено. Таким чином, наведена Постанова Верховного Суду не є релевантною в даних обставинах.

Суд констатує, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Водночас у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 638/6060/18 (провадження № 61-2657св19) зроблено зовсім інший висновок про те, що позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не пов`язаний з порушенням прав споживача. Верховним судом відхилено доводи касаційної скарги з цього приводу, оскільки позивач у позовній заяві не зазначив, в чому полягає порушення прав позивача як споживача.

За таких обставин суд бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду яка прийнята пізніше, а саме 12 серпня 2020 року, оскільки він є пріоритетним як за датою постановлення, так і за правовим змістом щодо даного виду спорів.

Таким чином, суд відхиляє доводи представника позивача про те, що позов стосується захисту прав споживача.

Отже, представник позивача адвокат Квак В.В., вважаючи, що позивач ОСОБА_1 є споживачем, при зверненні до суду повинен був викласти обставини, якими він обґрунтовує, яке саме право споживача порушено, згідно Закону України «Про захист прав споживачів», тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються вказаним законом, а не лише здійснити посилання на постанову Верховного Суду.

Таким чином, на час постановлення даної ухвали, матеріали заяви не містять доказів того, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

А тому, суд приходить до висновку, що заявник при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову, повинен був сплатити судовий збір та надати суду квитанцію про таке, що передбачено нормами ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.10 ст.153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст.151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин, зазначена заява не відповідає вимогам, встановленим ст.151 ЦПК України та підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 151, 153, 258-261 ЦПК України ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Квак Вадима Васильовича про забезпечення позову, поданої в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметі спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, про захист прав споживачів, шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню заявника до суду з такою заявою, після усунення умов, що стали причинами для її повернення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення (ухвали) або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Кічак