КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6285/2022 Головуючий в суді 1 інстанції Притула Н.Г.
У Х В А Л А

14 лютого 2022 року Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача Ящук Т.І., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року відхилено заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.09.2010 року у цивільній справі за позовом ПАТ ВТБ Банк до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не погоджуючись з ухвалою, 11 січня 2022 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, посилаючись на те, що копію оскаржуваної ухвали вона не отримувала.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.09.2010 року задоволено позов ПАТ ВТБ Банк до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ ВТБ Банк 22829678 грн. 31 коп., а також судові витрати: судовий збір у розмірі 1700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 гривень.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №123/07В від 25.12.2007 року на користь ВАТ ВТБ Банк.

12 травня 2017 року до Шевченківського районного суду м. Києва Єпіфанцева С.В. особисто звернулась з заявою про роз`яснення рішення суду від 17 вересня 2010 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, оскільки заявником не додано до заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості заінтересованих осіб, оскільки заява розглядається з викликом усіх сторін та не сплачено судовий збір.

14 червня 2017 року ОСОБА_1 подала заяву про усунення недоліків разом з квитанцією про сплату судового збору.

Учасники справи були повідомлені про розгляд заяви про роз`яснення судового рішення на 31 липня 2017 року, що підтверджується повістками про виклик до суду від 30 червня 2017 року (а.с. 139, 140, 141).

Згідно зі зворотнім повідомленням третя особа ОСОБА_2 , який є членом сім`ї заявника ОСОБА_1 , 13 липня 2017 року отримав судову повістку про виклик до суду на 31 липня 2017 року (а.с. 142).

31 липня 2017 року Шевченківським районним судом м. Києва постановлено оскаржувану ухвалу за відсутності учасників справи.

Копію ухвали суду від 31 липня 2017 року надіслано учасникам справи, що підтверджується супровідними листами суду (а.с. 148).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року надіслано судом: 11.08.2017, зареєстровано: 12.08.2017, оприлюднено: 15.08.2017.

Відповідно до ч.1 ст. 294 ЦПК України (в редакції 2004 року, що діяла станом на день постановлення ухвали) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Однак, з апеляційною скаргою на оскаржувану ухвалу ОСОБА_1 звернулась лише 11 січня 2022 року, тобто через чотири роки п`ять місяців та одинадцять днів.

Таким чином, ОСОБА_1 , особисто звертаючись до суду з заявою про роз`яснення рішення суду, усуваючи недоліки цієї заяви, визначені ухвалою суду від 25 травня 2017 року, в розумний інтервал часу не вживала заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки саме ОСОБА_1 звернулась з заявою про роз`яснення рішення суду, усунула недоліки цієї заяви, тобто їй було відомо про судове провадження, враховуючи наявне в матеріалах справи зворотне повідомлення про вручення судової повістки третій особі ОСОБА_2 , який є членом сім`ї заявника, то саме ОСОБА_1 зобов`язана була вжити заходів, щоб дізнатися про стан відомого їй судового провадження, проте пропустила значний строк на апеляційне оскарження.

Наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки вони не є такими, що об`єктивно унеможливили дотримання строків на подачу апеляційної скарги, передбачених ЦПК України.

Отже, ОСОБА_1 необхідно зазначити інші поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу необхідно залишити без руху, а скаржнику - надати строк для усунення недоліків для подання обґрунтованої заяви про поновлення строку із зазначенням інших причин пропуску строку, попередивши, що в разі невиконання даної ухвали, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернута відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 185, 356, 357 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року - залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині ухвали, протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Роз`яснити, що у випадку невиконання вимог ч. 3,4 ст. 357 ЦПК України протягом десяти днів або визнання причин пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Т.І. Ящук