Справа № 204/3896/20
Провадження № 2/204/40/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів Власенко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання поруки припиненою,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 34 671,37 доларів США, що за курсом 24,57 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 07 лютого 2020 року складає 851 875,56 грн. станом на 07 лютого 2020 року за кредитним договором № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, яка є заборгованістю за кредитом (тілом кредиту), а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 11 грудня 2007 року уклали кредитний договір № DNHDGІ, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 155 000,00 грн. на термін до 11 грудня 2033 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом. 05 серпня 2008 року укладено додаткову угоду до кредитного договору № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, відповідно до умов якої вищевказаний кредитний договір переведено з валюти гривня в валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 33 692,28 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати ОСОБА_2 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_2 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі. В порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач ОСОБА_2 станом на 07 лютого 2020 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 126 597,18 доларів США, яка складається з: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 34 671,37 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 28 341,24 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 6 028,25 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 57 556,32 доларів США. Звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 34 671,37 доларів США, яка є заборгованістю за кредитом (тілом кредиту). Крім того, в забезпечення виконання зобов`язання за договором № DNHDGІ Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було укладено договір поруки, укладений з поручителем ОСОБА_3 . Боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до умов договору поруки було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором № DNHDGІ, однак ця вимога була залишена без задоволення. Тому, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» вирішив звернутися до суду для солідарного стягнення з відповідачів вказаної вище суми заборгованості.

10 серпня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не вважає незаконними, необґрунтованими та категорично з ними не погоджується з наступних підстав. Кредитний договір - це намір сторін, а первинна бухгалтерська документація - це факт виконання Банком умов кредитного договору в частині видачі кредитних коштів в зазначеній валюті та розмірі. Позивач не надав жодного належного доказу виконання Банком своїх зобов`язань за умовами п. 1.1, 2.3 Кредитного договору № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, доказу кредитної заборгованості та доказу наявності у Банку права вимоги до ОСОБА_2 , як до боржника. Додані до позовної заяви докази не підтверджують факт наявності заборгованості за кредитним договором у визначеній в позові сумі. Позивач не надав до суду графіку погашення кредиту від 11 грудня 2007 року, який є невід`ємною частиною кредитного договору. Крім того, у відносинах з ОСОБА_2 як споживачем Банк порушив його права споживача на інформацію, на безпеку продукції, на рівність у договірних відносинах. 11 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит № DNHDGІ. В позовній заяві позивач стверджує, що видав позичальнику кредит в розмірі 33 692, 26 доларів США, але даний факт не відповідає дійсності та не підтверджений жодним належним, допустимим та достатнім доказом, а також суперечить п.1.1. Кредитного договору, в якому вказано, що Банк зобов`язується видати кредит в розмірі 155 000,00 грн. і аж ніяк не 33 692,26 доларів США. Позивач не додав до позовної заяви докази відкриття вищевказаних рахунків, як того вимагає сам кредитний договір (п.п.2.3., 2.4.), а також видачі кредиту, додатки додані до позовної заяви не є первинними бухгалтерськими обліковими документами, а відтак не можуть братися судом як доказ. Також, позивач пропустив строк на звернення до суду. Пункт 8.1. Договору суперечить вимогам ч. 1 ст. 524 ЦК України, згідно якої зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, як це було виражено в самому Кредитному договорі. Договори, які передбачають отримання позичальником суми кредиту в іноземній валюті є такими, що суперечать закону, оскільки іноземна валюта не може сприйматися як предмет цього договору. Вважає, що укладений ним кредитний договір № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року є таким, що укладений ним під впливом обману з боку Банку з використанням елементів нечесної підприємницької практики, а відтак має бути визнаний судом недійсним. У зв`язку з викладеним просив відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року.

01 вересня 2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в якій він просив визнати припиненою поруку за Договором поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 . В обгрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що 11 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого в подальшому стало Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2 був укладений Договір про іпотечний кредит № DNHDGІ, відповідно до умов якого позивач в порядку та на умовах визначених цим договором, взяв на себе зобов`язання надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу/зарахування кредитором коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 відкритий у кредитора у розмірі 155 000,00 грн., на наступні цілі - придбання квартири, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 15,00 % річних. 11 грудня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором було укладено Договір поруки № DNHDGІ між кредитором, позичальником, ОСОБА_3 . Відповідно до п. 1 договору поруки поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року та додатковими угодами до нього. Як стало йому відомо, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, процентів, нарахованих за користування кредитом. Термін дії договору поруки є таким, що припинений, а термін звернення до суду з позовною заявою до поручителя слід вважати таким, що сплив. Пунктом 2.1.1. Договору поруки передбачено, що у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит, протягом 5 робочих днів з дня невиконання пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов`язковими для виконання протягом 5 робочих днів з моменту отримання поручителем від кредитора письмового повідомлення про невиконання боржником зобов`язань за договором про іпотечний кредит. Звертає увагу на той факт, що Банк надіслав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлення/досудову вимогу від 29 вересня 2014 року № 30.1.0.0/2 - FU9, в якому попереджав про заплановані ним заходи, а саме звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості та збитків. До суду Банк звернувся лише 25 травня 2020 року, тобто після спливу 6-місячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, на звернення з позовною заявою до поручителя. Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. АТ КБ «Приватбанк» втратив своє право на звернення до суду з позовною заявою до поручителя ОСОБА_3 у зв`язку з пропущеним строком, а це дає всі підстави вважати, що порука ОСОБА_3 за Договором поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року припинена. 05 вересня 2014 року ним подано позовну заяву про визнання поруки припиненою (в рамках позову про визнання недійсним кредитного договору, припиненим договору поруки) до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, справа № 201/11674/14-ц, з підстав, що при укладенні Додаткової угоди від 05 серпня 2008 року до кредитного договору № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року збільшено обсяг відповідальності поручителя. Рішенням Жовтневого суду у задоволенні позовних вимог відмовлено. Зустрічна позовна заява про визнання поруки припиненою має підстави закінчення строку у позивача АТ КБ «Приватбанк» для звернення до поручителя з вимогою погашення кредитної заборгованості. У зв`язку з викладеним ОСОБА_3 вирішив звернутися до суду з зустрічною позовною заявою про визнання поруки припиненою.

Ухвалою суду від 15 вересня 2020 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання поруки припиненою, та об`єднано в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (т. 1, а.с. 120).

30 вересня 2020 року в судовому засіданні представник відповідачів за первісним позовом ОСОБА_4 надала суду письмові пояснення, в яких зазначено наступне. Позивачем не надано суду доказів направлення відповідачу рекомендованого повідомлення про зміну відсоткової ставки в сторону збільшення. Позивачем не надано до суду розрахунковий документ про прийняття відділенням поштового зв`язку рекомендованого повідомлення, як не надано до суду доказів настання будь-якої з обставин, передбачених п.8.9. Договору про іпотечний кредит, на підставі яких Приватбанк збільшив ОСОБА_2 відсоткову ставку до 2.09% на місяць. ОСОБА_2 такого повідомлення про збільшення розміру відсоткової ставки не отримував. Додаткову угоду про іпотечний кредит укладено під впливом обману з боку Банку. Позивачем були проігноровані покладені на нього зобов`язання згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Банк, скориставшись браком знань ОСОБА_2 , нав`язав йому схему погашення - ануїтет, за якою переплата по кредиту значно більша ніж за класичною схемою погашення. З наданої позивачем виписки вбачається повернення кредиту в розмірі 300 398,52 грн. станом на 09.06.2015 року. Тобто за 8 років відповідачем було виконано взяте кредитне зобов`язання в повному обсязі, а відтак можна вважати позовні вимоги позивача безпідставними, незаконними та необґрунтованими. Позивачем не надано до суду жодного доказу виконання умов Додаткової угоди від 05 серпня 2008 року та жодного належного, достатнього та допустимого доказу видачі кредиту в іноземній валюті.

13 жовтня 2020 року від представника позивача за первісним позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Єрмолова Є.М. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Банком на виконання положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638. ч. 2 ст. 642 ПК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів) та відсутність від позивача претензій протягом передбачених законом 14 днів й протягом 3-х років (строк позовної давності). Своїм підписом позивач підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк». Кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Додатково звертає увагу, що у доданій копії кредитної справи міститься копія підписаного ОСОБА_2 додатку № 1 до кредитного договору № DNHDGІ від 11.12.2007 року про загальну вартість кредиту. На підтвердження отримання відповідачем кредиту Банком надано копію заяви на видачу готівки № 1 від 11.12.2007 року для зарахування на рахунок № НОМЕР_1 . В договорі та додатковій угоді прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов`язки сторін договору та багато іншого. Тобто, ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, додаткової угоди, звіривши їх із положеннями договору, позивач отримав повну інформацію про умови кредитування та й власноруч підписав кредитний договір та додаткову угоду. Отже, застосування позивачем положень про введення в оману Закону України «Про захист прав споживачів» є неприйнятним. Кредитний договір наданий на купівлю нерухомості. Боржнику надані кошти, наслідком чого стало придбання ним нерухомості відповідно до договору купівлі-продажу. Отримавши кредитні кошти, боржник протягом тривалого часу сплачував чергові платежі по кредиту. Твердження боржника, що банк не виконав свою частину умов кредитного договору щодо видачі коштів є голослівними та не відповідають дійсності, адже в наявності наслідки видачі коштів - отримання матеріальних благ, що були предметом кредитування. Чинним законодавством встановлено право, а не обов`язок звертатися до суду з позовом щодо дострокового стягнення заборгованості з боржника у випадку порушення останнім зобов`язань за кредитним договором. Відповідач не надав доказів про те, що саме поведінка банку унеможливила виконання ним своїх зобов`язань, що призвело до збільшення обсягу загальної заборгованості за кредитним договором. Звернення банком за захистом свого порушеного права не одразу після виявлення порушення такого права, не може свідчити про прострочення кредитора або ж порушення зобов`язання з вини кредитора. Звинувачення відповідача, що Банк пропонує несправедливі умови кредитування є безпідставними, адже сторони досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили власними підписами. Крім того, відповідач протягом тривалого часу належним чином виконував зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами. Щодо строків позовної давності, то згідно умов договору (додаткової угоди) строк виконання зобов`язань спливає 11 грудня 2033 року, позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 15 червня 2020 року до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. У зв`язку з викладеним просить задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в повному обсязі.

16 жовтня 2020 року від представника відповідачів за первісним позовом ОСОБА_4 до суду надійшло письмове заперечення, в якому зазначено, що Банком не доведено до позичальника інформацію про умови кредитування. Письмовим підтвердженням ознайомлення позичальником з інформацією про умови кредитування має слугувати інформаційний лист з особистим підписом позичальника. Позивач нав`язав відповідачу ануїтетну схему кредитування, за якої переплата становить майже 100% тіла кредиту. Доказів видачі кредиту в іноземній валюті не надано. Доказами відкриття рахунку слугує не кредитний договір, а окремий договір про відкриття та обслуговування рахунку. Позивач застосовує підміну понять стверджуючи, що кредитний договір є договором відкриття рахунку, чим вводить суд в оману. Твердження позивача, що ним відкрито рахунок відповідачеві не знайшли свого законодавчого підтвердження. Щодо застосування позовної давності зазначає, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Як вбачається з повідомлення від 29 вересня 2014 року № 30.1.0.0/2 - FU9, в якому позивач попереджав про заплановані ним наступні заходи: звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості та збитків. Можливість отримати своєчасний судовий захист є головним аспектом реалізації права на доступ до правосуддя. Однак вказане право не може бути абсолютним і його реалізація повинна бути здійснена в межах певних процесуальних строків.

Представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав та просив суд їх задовольнити, стягнувши заборгованість за кредитним договором солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позовні вимоги за зустрічною позовною не визнав та просив суд відмовити ОСОБА_3 у задоволенні зустрічної позовної заяви.

Представник відповідачів за первісним позовом (представник позивача ОСОБА_3 за зустрічною позовною заявою) - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнала, заперечувала проти їх задоволення та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». Також просила суд застосувати строк позовної давності та у зв`язку з цим відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог за первісним позовом. Зустрічний позов підтримала та просила суд його задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 11 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2 було укладено Договір про іпотечний кредит № DNHDGІ, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 155 000,00 грн., а ОСОБА_2 зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором, на строк до 11 грудня 2033 року, на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання за договором купівлі-продажу від 11 грудня 2007 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 15-18).

У пункті 2.4 вказаного вище Договору сторонами було обумовлено, що позичальник зобов`язується щомісячно до 11 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього Договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 2 003,80 грн. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у кредитора. Останню сплату ануїтетного платежу здійснювати не пізніше 05 листопада 2033 року.

Також, ОСОБА_2 підписав Додаток № 1 до вищевказаного Договору про іпотечний кредит «Загальна вартість кредиту» (т. 1 а.с. 144).

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що виникає з Договору про іпотечний кредит, 11 грудня 2007 року, між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір № DNHDGІ, згідно з яким ОСОБА_2 як іпотекодавець передав в іпотеку Банку як іпотекодержателю нерухоме майно однокімнатну квартиру загальною площею 39,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 138 (зворотній бік) - 140).

У своїй заяві від 05 серпня 2008 року ОСОБА_2 повідомив Банк про прийняття рішення змінити валюту кредиту по договору про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11.12.2007 року, просив залишок заборгованості по даному договору у розмірі 156 332,17 грн. конвертувати у валюту долар США по курсу процесингу на дату укладення додаткової угоди до договору (т. 1 а.с. 125).

05 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11.12.2007 р., відповідно до умов якої вирішили викласти Договір про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року в іншій редакції, договір про іпотечний кредит переведено з валюти гривня у валюту долар США (т. 1 а.с. 19-21). У пункті 8.1 вищевказаної Додаткової угоди сторонами обумовлено, що Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування на рахунок № НОМЕР_3 на строк з 05 серпня 2008 року по 11 грудня 2033 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 33 692,28 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного Договору. Станом на 05 серпня 2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11.12.2007 р. складає 156 332,17 грн., що еквівалентно 33 692,28 доларів США. Періодом сплати вважати по 11 число кожного місяця. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту (т. 1 а.с. 22-24), який розраховується згідно залишку заборгованості за кредитом станом на 05 серпня 2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику ОСОБА_2 обумовлену договором суму грошових коштів.

При цьому, твердження сторони відповідача за первісним позовом про те, що Банком не доведено факту видачі ОСОБА_2 кредиту суд до уваги не приймає та відхиляє. Такі твердження сторони відповідача за первісним позовом повністю спростовуються заявою на видачу готівки № 1 від 11 грудня 2007 року (т. 1 а.с. 151 (зворотній бік)), меморіальним ордером № 1321 від 11 грудня 2007 року на суму 155 000,00 грн. (т. 1 а.с. 179) та тим фактом, що у день укладення Договору про іпотечний кредит № DNHDGІ, тобто 11 грудня 2007 року, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 16196 (т. 1 а.с. 137), ОСОБА_2 придбав у власність квартиру АДРЕСА_2 за ціною 207 050,00 грн., придбання якої і було метою отримання кредиту згідно з умовами Договору про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року. Крім того, ОСОБА_2 тривалий час виконував свої кредитні зобов`язання та щомісячно сплачував грошові кошти в рахунок погашення кредиту, а отже і визнавав, що отримав обумовлену договором суму грошових коштів у кредит.

Твердження сторони відповідача за первісним позовом про те, що Кредитний договір був укладений з ОСОБА_2 під впливом обману з боку Банку, суд також до уваги не приймає та відхиляє, оскільки такі твердження не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. З таких підстав укладений між Банком та ОСОБА_2 . Кредитний договір судом недійсним не визнавався, ОСОБА_2 взагалі не звертався до суду з позовом про визнання укладеного з позивачем за первісним позовом Кредитного договору недійсним у зв`язку з його вчиненням під впливом обману. При цьому, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 скористався наданим кредитом, між ним та Банком склалися кредитні правовідносини, у яких праву кредитодавця вимагати повернення наданих у кредит грошових коштів, кореспондує обов`язок позичальника повернути отримані у кредит кошти на умовах обумовлених укладеною між ними угодою.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 скористався наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконував, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Крім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язання за договором про іпотечний кредит № DNHDGІ, 11 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» як кредитором, ОСОБА_2 як боржником та ОСОБА_3 як поручителем було укладено Договір поруки № DNHDGІ, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником ОСОБА_2 усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11.12.2007 року та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникають на його підставі в майбутньому (т. 1 а.с. 25-26). Сторони договору поруки обумовили, що поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з договором про іпотечний кредит перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків тощо.

Вищевказані обставини були встановлені також і у рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року по справі № 201/11674/14-ц (т. 1 а.с. 199-202), яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року (т. 1 а.с. 195-198).

За змістом ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватись порукою.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року № 2478-VIII було внесено зміни, серед іншого, у статті 543, 554, 559 ЦК України. Разом з цим, у пункті 2 Прикінцевих та перехідних положеннях цього Закону зазначено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За таких обставин, до виниклих між сторонами правовідносин в даному випадку слід застосовувати положення статей 543, 554, 559 ЦК України в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції без врахування змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року № 2478-VIII) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У пункті 4.1 Договору поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року сторони обумовили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами (уповноваженими представниками сторін). Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за Договором про іпотечний кредит.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вже зазначалося сторони в Договір про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11.12.2007 року обумовили, що строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів встановлено до 11 грудня 2033 року.

Судом встановлено, що умовами договору поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року не визначено строк дії договору поруки.

Суд зазначає, що вимога до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання повинна бути пред`явлена в межах строку дії поруки (шести місяців, чи будь-якого іншого строку, який установлений сторонами в договорі), тому кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами зазначеного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право кредитора.

У пункті 2.1.1 даного Договору поруки сторони обумовили, що у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит, кредитор має право протягом 5 робочих днів з дня невиконання пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов`язковими для виконання протягом 5 робочих днів з моменту отримання поручителем від кредитора письмового повідомлення про невиконання боржником зобов`язань за Договором про іпотечний кредит.

Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за Договором про іпотечний кредит від 11 грудня 2007 року, за вих. № 30.1.0.0/2-FU9 від 29 вересня 2014 року позивачем за первісним позовом було направлено на адресу позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 повідомлення про наявність простроченої заборгованості у розмірі 2 510,62 доларів США (т. 1 а.с. 68), в якому було повідомлено, що з метою погашення заборгованості за договором на найближчий час заплановані наступні заходи: звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості та збитків; передача інформації про боржника як про неплатника до Бюро кредитних історій. Для уникнення таких заходів вимагалось у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення погасити прострочену заборгованість. У разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

При цьому, суд зазначає, що за умови пред`явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов`язання шляхом повернення усієї суми взятих у кредит грошових коштів, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання, строк кредитування, періодичність платежів та порядок сплати процентів за користування кредитом.

Тобто, у зв`язку з пред`явленням Банком до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги про дострокове виконання зобов`язання шляхом повернення усієї суми взятих у кредит грошових коштів (Повідомлення про наявність простроченої заборгованості № 30.1.0.0/2-FU9 від 29 вересня 2014 року) змінився в односторонньому порядку і строк виконання основного зобов`язання.

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За умови пред`явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов`язання шляхом повернення усієї суми взятих у кредит грошових коштів, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання.

До суду з даним позовом про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором позивач звернувся лише 18 червня 2020 року, тобто вже після спливу встановленого законом строку для звернення до поручителя (6 місяців), в межах якого позивач за первісним позовом повинен був звернутися з вимогою до поручителя про стягнення заборгованості.

Припинення поруки означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись з вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.

Підсумовуючи наведене суд приходить до переконливого висновку про те, що непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом строку для звернення до поручителя (6 місяців) є підставою для припинення договору поруки, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

За таких обставин зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а поруку ОСОБА_3 за Договором поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» як кредитором, ОСОБА_2 як боржником та ОСОБА_3 як поручителем, слід визнати припиненою.

Щодо позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором суд зазначає наступне.

Оскільки порука ОСОБА_3 за Договором поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» як кредитором, ОСОБА_2 як боржником та ОСОБА_3 як поручителем, судом визнана припиненою, то також припинений і обов`язок поручителя ОСОБА_3 нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником ОСОБА_2 за основним зобов`язанням.

Отже, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в частині пред`явлення позовних вимог до поручителя ОСОБА_3 про солідарне стягнення з нього заборгованості за кредитним договором слід відмовити у зв`язку з припиненням договору поруки.

Як вже було зазначено вище, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 скористався наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Згідно з розрахунку заборгованості станом на 07 лютого 2020 року заборгованість становить 126 597,18 доларів США, яка складається з: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 34 671,37 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 28 341,24 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 6 028,25 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 57 556,32 доларів США (а.с. 6-9).

При цьому, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просило стягнути не всю суму заборгованості за Договором про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, а лише частину заборгованості - у розмірі 34 671,37 доларів США, яка є заборгованістю за кредитом (тілом кредиту).

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В даному випадку предметом спору і відповідно доказування, крім іншого, є розмір кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_2 перед Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».

Отже, обов`язковому доведенню позивачем, як особою, яка звернулася до суду за захистом своїх прав, підлягає, зокрема, заявлений до стягнення розмір заборгованості за кредитним договором.

Наведені обставини повинні бути встановлені на підставі допустимих доказів.

Стороною відповідача за первісним позовом розмір заборгованості за кредитним договором не визнавався, у зв`язку з чим за клопотанням представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_4 ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року у вказаній справі було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру (т. 2 а.с. 113). На вирішення експертизи були поставлені такі питання: 1) Яка загальна сума погашених протягом дії кредитного договору позичальником ОСОБА_2 платежів, окремо за основною сумою кредиту (тілом кредиту), відсотками за користування кредитом, комісією за користування кредитом, пенею та іншими обов`язковими платежами згідно умов договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року, укладеному між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , з урахуванням додаткової угоди від 05.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року, укладеної між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 .?; 2) Якою є реальна загальна сума заборгованості позичальника ОСОБА_2 відповідно до умов договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , з урахуванням додаткової угоди від 05.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року, укладеної між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , станом на день подачі позову до суду 18 червня 2020 року з урахуванням сплачених ОСОБА_2 платежів згідно умов договору?

Згідно висновку експерта № СЕ-19/104-21/24714ЕК від 10 вересня 2021 року, складеного судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Примуш Д.М. (т. 2 а.с. 174-193):

По першому питанню. В обсязі наданих на дослідження документів відповідно до інформації, яка зазначена у первинних документах - квитанціях, документально підтверджується сплата ОСОБА_2 в період 13.02.2008 28.03.2014 грошових коштів у розмірі 24 293,34 доларів США, а також 81 991,75 грн. (в період 13.02.2008 року 11.08.2008 року 14 175,10 грн.), в тому числі: внесення готівки для придбання валюти - 13049,90 грн.; внесення на рахунок НОМЕР_4 - 470,76 дол. США та 5130,01 грн.; погашення заборгованості за кред.договором № DNHDGI від 11.12.2007 - 9458,42 дол.США та 27978,10 грн.; внесення на рахунок НОМЕР_3 - 13344,16 дол. США та 22977,40 грн.; сплачена пеня за кред.договором № DNHDGI від 11.12.2007 - 4824,58 грн.; інформація про призначення платежу зазначена нерозбірливо - 720,00 дол. США та 1230,00 грн.; прийнято від фізичних осіб для зарахування на їх рахунки - 300,00 дол.США; погашення заборгованості за дог.SAMDN400ТС000053614 - 126,76 грн.; іпотека 3: від ОСОБА_2 - 3000,00 грн.; надходження на рахунки за вкладами фізичних осіб НОМЕР_2 - 3675,00 грн. Відповідно до виписок за рахунком № НОМЕР_3 , який згідно з умовами договору про іпотечний кредит від 11.12.2007 № DNHDGI з урахуванням додаткової угоди від 05.08.2008 року до нього визначений для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам, на цей рахунок, починаючи з 13.08.2008, надійшли грошові кошти в загальній сумі 38 216,05 дол.США, в т.ч. з призначенням платежу «Корректировочная проводка» - 5 226,56 дол. США. Виписка за рахунком, на який здійснювались платежі позичальником - ОСОБА_2 в погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 11.12.2007 № DNHDGI за період 11.12.2007-13.08.2008, а також первинні документи, які підтверджують надходження грошових коштів з призначенням платежу «Корректировочная проводка», на дослідження не надані.

У зв`язку з тим, що на дослідження не надані виписки за рахунками, в яких відображено нарахування та погашення поточних та прострочених сум кредиту, відсотків, пені, штрафних санкцій за договором про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 за період 11.12.2007-24.07.2013, виписка за рахунком, на який здійснювались платежі позичальником - ОСОБА_2 в погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 11.12.2007 № DNHDGI за період 11.12.2007-13.08.2008, первинні документи, які підтверджують придбання валюти для погашення заборгованості за зазначеним договором, курс обміну внесених платежів у гривні на долар США, відношення рахунку НОМЕР_4 , іпотеки 3, договору SAMDN400ТС000053614 до договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007, експерту не надається за можливе підтвердити суму погашених протягом дії кредитного договору позичальником ОСОБА_2 платежів окремо за основною сумою кредиту (тілом кредиту), відсотками за користування кредитом, комісією за користування кредитом, пенею та іншими обов`язковими платежами згідно умов договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року, укладеному між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , з урахуванням додаткової угоди від 05.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007.

По другому питанню. В обсязі наданих на дослідження документів експерту не надається за можливе з причин, наведених у дослідницькій частині висновку, визначити та підтвердити документально реальну загальну суму заборгованості позичальника ОСОБА_2 відповідно до умов договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , з урахуванням додаткової угоди від 05.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007, укладеної між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , станом на день подачі позову до суду - 18 червня 2020 року з урахуванням сплачених ОСОБА_2 платежів згідно умов договору.

При цьому, у дослідницькій частині висновку експерта № СЕ-19/104-21/24714ЕК від 10 вересня 2021 року щодо другого питання, постановленого на вирішення експертизи, зазначено наступне. У зв`язку з тим, що на дослідження не надані виписки за рахунками, в яких відображено нарахування та погашення поточних та прострочених сум кредиту, відсотків, пені, штрафних санкцій за договором про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 за період 11.12.2007-24.07.2013, виписка за рахунком, на який здійснювались платежі позичальником - ОСОБА_2 в погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 11.12.2007 № DNHDGI за період 11.12.2007-13.08.2008, первинні документи, які підтверджують придбання валюти для погашення заборгованості за зазначеним договором, курс обміну внесених платежів у гривні на долар США, відношення рахунку НОМЕР_4 , іпотеки 3, договору SAMDN400ТС000053614 до договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007, експерту не надається за можливе підтвердити суму погашених протягом дії кредитного договору позичальником ОСОБА_2 платежів окремо за основною сумою кредиту (тілом кредиту), відсотками за користування кредитом, комісією за користування кредитом, пенею та іншими обов`язковими платежами згідно умов договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007, укладеному між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , з урахуванням додаткової угоди від 05.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року, укладеної між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 .

Таким чином, у зв`язку з вищенаведеним в обсязі наданих на дослідження документів експерту не надається за можливе визначити та підтвердити документально реальну загальну суму заборгованості позичальника ОСОБА_2 відповідно до умов договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , з урахуванням додаткової угоди від 05.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року, укладеної між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , станом на день подачі позову до суду - 18 червня 2020 року з урахуванням сплачених ОСОБА_2 платежів згідно умов договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши вищевказаний висновок експерта № СЕ-19/104-21/24714ЕК від 10 вересня 2021 року, складений судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Примуш Д.М., вбачається, що поставлені на вирішення експертизи питання не були вирішені експертом в повному обсязі. Експерту не вдалось за можливе визначити окремо суми погашених протягом дії кредитного договору позичальником ОСОБА_2 платежів за основною сумою кредиту (тілом кредиту), відсотками за користування кредитом, комісією за користування кредитом, пенею та іншими обов`язковими платежами згідно умов договору про іпотечний кредит, а також не вдалось за можливе визначити реальну загальну суму заборгованості позичальника ОСОБА_2 відповідно до умов договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року.

При цьому, поставлені на вирішення експертизи питання не були вирішені експертом в повному обсязі саме у зв`язку з наданням стороною позивача за первісним позовом - Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» не в повному обсязі документів, необхідних для проведення експертизи.

Разом з цим суд наголошує, що за відсутності достовірних відомостей про розмір заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором (по всім його складовим), а також достовірних доказів щодо суми погашених протягом дії кредитного договору позичальником ОСОБА_2 платежів за основною сумою кредиту (тілом кредиту), відсотками за користування кредитом, комісією за користування кредитом, пенею та іншими обов`язковими платежами згідно умов договору про іпотечний кредит, суд позбавлений можливості достовірно та беззаперечно встановити реальний розмір заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором, встановлення якого є обов`язковим по даній справі та входить до предмету доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що закріплено у частині 6 статті 81 ЦПК України.

Відповідно до статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи те, що поставлені на вирішення експертизи питання не були вирішені експертом в повному обсязі саме у зв`язку з наданням стороною позивача за первісним позовом - Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» не в повному обсязі документів, необхідних для проведення експертизи, з урахуванням положень статті 109 ЦПК України, суд оцінює таку поведінку сторони позивача за первісним позовом як ухилення від встановлення експертом реального розміру заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором, і тому відмовляє у встановлені факту того, що розмір заборгованості відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором становить 34 671,37 доларів США, і є заборгованістю за тілом кредиту.

Згідно зі статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження заявленого до стягнення Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» розміру заборгованості у сумі 34 671,37 доларів США, стороною позивача за первісним позовом суду не надано.

При цьому, слід зазначити, що згідно висновку експерта № СЕ-19/104-21/24714ЕК від 10 вересня 2021 року відповідно до виписок за рахунком № НОМЕР_3 , який згідно з умовами договору про іпотечний кредит визначений для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам, на цей рахунок, починаючи з 13 серпня 2008 року надійшли грошові кошти в загальній сумі 38 216,05 доларів США, тобто у розмірі, більшому, ніж сума кредиту, що була надана позичальнику ОСОБА_2 . Наведений факт на переконання суду свідчить про те, що розмір заборгованості заявлений позивачем до стягнення і який як зазначає позивач складається виключно з тіла кредиту у розмірі 34 671,37 доларів США, дає всі підстави для сумнівів щодо достовірності та об`єктивності наданих позивачем доказів на підтвердження розміру суми боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Додані Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» до позовної заяви докази достовірно не підтверджують факт наявності заборгованості за кредитним договором саме у заявленому позивачем за первісним позовом до стягнення розмірі.

Враховуючи все вищенаведене, оцінивши повно та всебічно наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до переконливого висновку, що заявлений Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» до стягнення розмір заборгованості є недоведеним, тому, з урахуванням того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», пред`явлених до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 34 671,37 доларів США, що за курсом 24,57 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 07 лютого 2020 року складає 851 875,56 грн., слід відмовити за недоведеністю.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Щодо заяви представника відповідачів за первісним позовом - ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту якого є припинення правовідношення.

Виходячи з правового аналізу наведених норм суд зазначає, що строк позовної давності може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, виключно у тому випадку, коли судом буде встановлено, що було порушено право позивача та воно підлягає судовому захисту, але у зв`язку з пропуском ним строку позовної давності, суд дійде висновку про наявність підстав для відмови у позові.

Враховуючи, що під час розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у зв`язку з їх недоведеністю (в частині вимог пред`явлених до ОСОБА_2 ) та безпідставністю (в частині вимог пред`явлених до ОСОБА_3 ), підстав для застосування строку позовної давності не має.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судом відмовлено, то судові витрати Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» по справі підлягають віднесенню на сторону позивача за первісним позовом.

Враховуючи, що позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 задоволені, то з відповідача за зустрічним позовом - Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3 слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі ст.ст. 15, 16, 251, 252, 256, 257, 267, 525, 526, 453, 546, 553, 554, 559, 610, 612, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та керуючись 2, 4, 76-82, 89, 109, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 ) витрати за складання висновку експерта у розмірі 3 376,80 грн. (три тисячі триста сімдесят шість гривень, 80 копійок).

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання поруки припиненою задовольнити.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_3 за Договором поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» як кредитором, ОСОБА_2 як боржником та ОСОБА_3 як поручителем.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_6 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень, 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 18 лютого 2022 року.

Суддя Д.Л. Черкез