Справа №431/273/22
Провадження №2-о/431/177/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Колядова В.Ю.,

за участю секретаря с/з Петренко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за заявою адвоката Пересадько В.О. в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Старобільська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного спільного проживання,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Пересадько В.О. звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного спільного проживання, в якій просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка с-ще. Успенка Лутугінського району Луганської області, постійно спільно проживала однією родиною разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України, уродженця сще. Успенка, Лутугінського району, Луганської області, за адресою: АДРЕСА_1 , з 2004 року та по момент його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що у смт. Успенка Лутугинського р-ну Луганської області, разом з нею проживав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона перебувала у фактичному шлюбі. Вони не реєстрували шлюб у відповідних органах, але згідно ч. 2 ст.. 3 СК України «Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки», тобто у них з ОСОБА_2 була фактична сім`я. Інших родичів окрім неї ОСОБА_2 не мав. Вони з ОСОБА_2 у паспорті зареєстровані за різними адресами: її адреса реєстрації АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 АДРЕСА_1 , але мешкали весь час за адресою: АДРЕСА_1 . Вони з ОСОБА_2 з 2004 року мешкали разом та перебували у фактичному шлюбі, але не реєстрували його в уповноважених органах. Весь цей час ОСОБА_2 називав та вважав її своєю дружиною, а я також називала та вважала його своїм чоловіком. Вони мешкали однією родиною, мали спільний бюджет і вели спільне господарство та побут за адресою: АДРЕСА_1 . Їхні сусіди, копії показань та документів яких додаються, також підтверджують факт їхнього з ОСОБА_2 спільного мешкання однією родиною. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер. Поховання вона здійснювала за власний рахунок. Після поховання чоловіка на підставі рішення Старобільського районного суду Луганської області, 20.12.2021 року їй було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась деяка спадщина, Старобільської ДНК, роз`яснила їй, що вона не може вважатися такою, що вже прийняла спадщину шляхом спільного мешкання на момент смерті зі спадкодавцем, тому що вони зареєстровані за різними адресами, а довідки, які свідчать про їхнє спільне мешкання, не є дійсними, тому що були видані на тимчасово непідконтрольній Україні території, вона не може надати довідку відповідного зразка форми 3, тому що вони з чоловіком мешкали на тимчасово непідконтрольній Україні території. Про їхнє спільне мешкання разом із ОСОБА_2 з 2004 року та по момент його смерті свідчать довідки, видані в так званій «ЛНР», та також покази свідків, копії показань та документів яких надаються. Тому просить суд задовольнити її заяву у повному обсязі.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_3 , не з`явилися, в заяві просили справу розглянути за їх відсутності, заяву підтримують у повному обсязі.

Заінтересована особа Старобільська державна нотаріальна конторау судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд заяви за їх відсутності, не заперечують проти задоволення заяви.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с-ще. Успенка Лутугінського району Луганської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт. Успенка Луганської області.

Відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії довідок ОСОБА_1 на дань смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації.

Відповідно до копії пояснень свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , вони були сусідами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з якими познайомилися з 2004 року, які проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Вели сумісне господарство, за життя померлий називав їх родиною, а заявницю дружиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року тощо.

За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків.

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов`язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оцінюючи ксерокопію довідки про фактичне проживання, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що заявник ОСОБА_1 фактично постійно спільно проживала разом із ОСОБА_2 однією родиною з 2004 року по момент його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлення факту постійного спільного проживання заявника однією родиною з 2004 року із померлим, має для неї юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після його смерті. В інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник документально не може підтвердити факту постійного спільного проживання однією родиною з ОСОБА_2 на момент його смерті.

Таким чином, суд вважає заяву адвоката Пересадько В.О. в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Старобільська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного спільного проживання такою, що підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 12-13, 259, 263-265, ст. 315, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву адвоката Пересадько В.О. в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Старобільська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного спільного проживання- задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка с-ще. Успенка Лутугінського району Луганської області, постійно спільно проживала однією родиною разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України, уродженця с-ще. Успенка, Лутугінського району, Луганської області, за адресою: АДРЕСА_1 , з 2004 року та по момент його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Колядов