КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/378/2022
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року, ухвалене у складі судді Грегуля О.В. в м. Київ у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2012 року позивач ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду із позовом про стягнення грошових коштів.

Позов обґрунтовував тим, що ним 04 жовтня 2007 року укладено з ОСОБА_2 кредитний договір № 37.3/МБ-106.07.1 та додаткову угоду до нього, за умовами яких позивачем надано позичальнику кредит в сумі 6000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 24 % річних строком з 31 серпня 2007 року по 02 жовтня 2009 року. Банком повністю виконані взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, що підтверджується заявою на видачу готівки та випискою з балансових рахунків. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором укладено договір поруки № 37.3/МБ-106.07.1 від 04 жовтня 2007 року, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалася солідарно відповідати перед банком в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, а також усіх додаткових угод. Відповідач в порушення умов кредитного договору не виконав свої зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості, в зв`язку з чим загальна сума боргу за кредитним договором станом на 04 вересня 2012 року становить 81801,50 доларів США, яка складається з кредиту, в тому числі простроченого 2775,49 доларів США, нарахованих процентів за користування кредитом, в тому числі прострочені 493,28 доларів США, нарахованої пені 78211,50 доларів США, 3 % річних, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України - 321,23 долара США. На підставі вищевикладеного просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 81801,50 доларів США та покласти на відповідачів судові витрати.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 81801,50 доларів США, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року замінено сторону стягувача в даній справі на ТОВ «Фінансова компанія Горизонт».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просила скасувати заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що необхідною умовою для заочного рішення є належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, однак про існування цієї справи їй не було відомо. Відповідачі не подавали відзив по справі, таким чином їх було позбавлено можливості відстоювати свої права.

Крім того, судом не постановлювалася ухвала про заочний розгляд справи, і докази вручення копії рішення відповідачам в матеріалах справи відсутні.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, зазначала, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а інформаційним документом, і не може бути доказом, що підтверджує заборгованість.

Вказувала, що судом не враховано строки сплати чергових платежів позичальником. Відповідно до матеріалів справи, останній платіж здійснено 05 січня 2009 року, і після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення. Судом не досліджено кредитний договір та не враховано, що строки позовної давності минули.

Наголошувала, що сума тіла кредиту становить 6000 доларів США, а сума боргу перевищує тіло кредиту майже в 14 разів, штрафні санкції занадто великі та є непосильними, тому просила суд зменшити даний розмір штрафних санкцій відповідно до ст. 616 ЦК України.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, вказувала, що оскільки останній платіж за основним зобов`язанням відповідачем здійснено 05 січня 2009 року, а звернення до суду відбулося 25 вересня 2012 року, договір поруки є припиненим, зважаючи на те, що позивач протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням не пред`явив вимоги до поручителя.

Звертала увагу, що договори поруки укладені на умовах солідарної відповідальності позичальника та поручителя, і посилалася на правову позицію у справі № 6-745цс15 від 01 липня 2015 року, згідно якої норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою. Як вбачається з позову та рішення, стягнення відбувається солідарно, що є порушенням чинного законодавства.

Оскільки заочне рішення було ухвалене за відсутності відповідачів і вона була позбавлена подати відповідну заяву до суду першої інстанції, просила апеляційний суд застосувати строк позовної давності до даних правовідносин.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведених вимог закону, оскільки апеляційна скарга подана лише одним відповідачем, а відповідач ОСОБА_2 власних апеляційних скарг не подав і до апеляційної скарги ОСОБА_1 не приєднався, апеляційний суд, оцінюючи висновки суду першої інстанції та апеляційної скарги, виходить лише із тих висновків і доводів, які стосуються саме цього відповідача, і не переглядає рішення в цілому.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 04 жовтня 2007 року ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 37.3/МБ-106.07.1 (а. с. 7 - 10), згідно п. 1.1 якого цим договором встановлюється процедура (порядок) та умови надання (видачі) банком в майбутньому кредитів позичальнику в межах загальної суми 6000 доларів США, процедура (порядок) та умови погашення позичальником отриманих кредитів, нарахування та сплати процентів за отриманими кредитами, а також взаємні права та зобов`язання сторін, що виникнуть при наданні банком кредитів.

Згідно п. 3.1 кредитного договору банк має право достроково стягувати кредити та проценти за період фактичного користування кредитами в межах виданих за додатковими угодами у разі недотримання позичальником умов цього договору.

Згідно п. 3.4 кредитного договору позичальник зобов`язаний повністю погасити заборгованість за кредитами не пізніше 02 жовтня 2009 року. У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами та процентами сплатити пеню за кожний день прострочки від суми простроченої заборгованості в розмірі 2 %.

04 жовтня 2007 року ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду до кредитного договору № 37.3/МБ-106.07.1, згідно з якою банк зобов`язується згідно з умовами кредитного договору надати позичальнику кредит в сумі 6000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 24 % річних строком з 04 жовтня 2007 року по 02 жовтня 2009 року. Терміни погашення кредиту, у межах строку, визначеного у п. 1 цієї додаткової угоди, та сплати процентів позичальником визначаються згідно з графіком повернення кредиту та сплати процентів до цієї додаткової угоди (а. с. 11 - 13).

04 жовтня 2007 року ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 уклали договір поруки (а. с. 14 - 15), за умовами якого поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі та своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 37.3/МБ-106.07.1 від 04 жовтня 2007 року, додатковою угодою до нього, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником.

Згідно п. 4 договору поруки, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором.

На а. с. 21 - 23 наявний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 37.3/МБ-106.07.1 від 04 жовтня 2007 року, з якого вбачається, що останній платіж за кредитним договором позичальником ОСОБА_2 здійснено 05 січня 2009 року в розмірі 53,01 грн.

На а. с. 24 наявна копія заяви на отримання кредиту, подана ОСОБА_2 24 вересня 2007 року.

На а. с. 25 - 54 наявна копія виписки з особового рахунку ОСОБА_2 .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов ПАТ «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 04 жовтня 2007 року уклав кредитний договір із ПАТ «Родовід Банк», забезпечений договором поруки, укладеним з іншими відповідачем ОСОБА_1 , позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, а отже з відповідачів, які є позичальником та поручителем, солідарно на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 81801,50 доларів США.

Апеляційний суд не може повністю погодитися із даними висновками, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України (тут і в подальшому застосовуються норми матеріального права в редакції станом на час укладення договорів) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11, від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц, від 08 грудня 2021 року в справі № 203/3163/14-ц).

Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Такий позов слід пред`явити протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачені окремі зобов`язання боржника щодо повернення боргу щомісяця частинами та встановлена самостійна відповідальність боржника за невиконання таких обов`язків, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованості повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то з урахуванням змісту частини четвертої статті 559 цього кодексу зазначені вище правила мають застосовуватися і до поручителя (вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16).

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, наведені вимоги судом першої інстанції залишені поза увагою і взагалі не надано оцінки строку дії поруки, з урахуванням строку виконання основного зобов`язання, який сплив 02 жовтня 2009 року.

Враховуючи, що сума кредиту мала бути остаточно повернута 02 жовтня 2009 року, а з позовом ПАТ "Родовід Банк" звернулося засобами поштового зв`язку 11 вересня 2012 року, апеляційний суд приходить до висновку, що порука ОСОБА_1 , якою забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором від 04 жовтня 2007 року № 37.3/МБ-106.07.1 припинилася ще 02 квітня 2010 року і позовні вимоги до даного відповідача судом першої інстанції задоволені помилково і безпідставно.

Виходячи із вищевикладеного, висновки суду першої інстанції про солідарне стягнення кредитної заборгованості із поручителя ОСОБА_1 є передчасними і необґрунтованими, рішення суду в цій частині ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права (не було застосовано ст. 559 ЦК України, яка підлягала застосуванню), і висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, рішення суду не може вважатись законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню.

З урахуванням припинення поруки ОСОБА_1 апеляційним судом враховуються, однак не підтверджуються та не спростовуються доводи її апеляційної скарги в частині ухвалення рішення на підставі розрахунку заборгованості, який, на думку заявника, є неналежним доказом, а також щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до ст. 616 ЦК України та невідповідності вимогам закону солідарного стягнення заборгованості з боржника та поручителя.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі посилалася на розгляд справи судом першої інстанції у її відсутності, без повідомлення належним чином про час і дату розгляду справи.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст. ст. 128 - 130 ЦПК України.

Частинами 1 - 4 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Згідно із ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 повідомлялася судом про дату, час і місце розгляду справи впродовж усього часу її розгляду судом, оскільки вся поштова кореспонденція, направлена на адресу відповідача, повернута до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Розглядаючи справу, суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 , щодо якої відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, чим позбавив відповідача можливості скористатись наданими їй ст. ст. 43, 49 ЦПК України процесуальними правами при розгляді справи.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, апеляційним судом також встановлено обставини, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог до ОСОБА_1 в зв`язку із порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд також враховує доводи апеляційної скарги, що докази повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи, що є обов`язковою умовою для проведення заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України (в редакції станом на час ухвалення рішення) в матеріалах справи відсутні, як і докази отримання нею копії заочного рішення відповідно до ст. 227 ЦПК України.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволенні позову до ОСОБА_1 ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 із прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позову із наведених вище підстав.

В зв`язку із відмовою в позові в зв`язку із його необґрунтованістю заява ОСОБА_1 про застосування позовної давності апеляційним судом не вирішується.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується відповідачем ОСОБА_2 , заяви про перегляд заочного рішення ним не подавалась, а відтак в цій частині рішення не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року скасувати в частині вимог до ОСОБА_1 та прийняти в цій частині нову постанову.

Відмовити Публічному акціонерного товариства «Родовід Банк» в позові до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2022 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.