ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 953/12967/20

провадження №22-ц/818/834/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Антонович А.А.,

сторони справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідачі Харківська міська рада, Департамент житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року, ухваленого у складі судді Садовського К.С.,-

УСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною відмову начальника Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради ОСОБА_2 в прийнятті його на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов; про зобов`язання відповідачів прийняти позивача на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (квартирний облік), як громадянина, який потребує поліпшення житлових умов; зобов`язання Харківську міську раду надати ОСОБА_1 житлове приміщення, як громадянину, який потребує першочергового поліпшення житлових умов.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 постійно мешкає в м. Харкові та має захворювання - хронічний остеомеліт, яке входить до переліку захворювань, за наявності яких, особи, не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті із членами своєї родини. У зв`язку із цим захворюванням він є непрацездатним, має інвалідність І групи та потребує постійного стороннього догляду. Крім того, він перебуває на обліку бездомних осіб. Таким чином, позивач вважає, що має першочергове право на отримання жилого приміщення. Однак, на його звернення до Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради з питання взяття його на квартирний облік він отримав відмову, яку вважає незаконною, що стало причиною для звернення його з цим позовом до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.Визнано відмову начальника Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради Жукової Т.Д. листом № 3-7-9359/0/1-20-1897/0/232-20 від 20.03.2020 громадянину ОСОБА_1 в прийнятті на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов протиправною.

Зобов`язано Харківську міську раду, Департамент житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради прийняти на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (квартирний облік) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як громадянина, який потребує поліпшення житлових умов. В інший частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що судом досліджено наявні в матеріалах справи докази та встановлено що ОСОБА_1 має захворювання - хронічний остеомієліт, яке входить до переліку захворювань, затверджених Наказом МЗ УССР від 08.02.1985 №85, за наявності яких, особи, що страждають на ці хвороби, не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті із членами своєї родини. З 11.09.2019 позивач перебуває на обліку бездомних осіб, що підтверджується посвідченням про взяття на облік бездомної особи. Відповідно до посвідчення Серія НОМЕР_1 позивач є інвалідом 1 Б групи. Виходячи з встановлення цих фактів, відповідно до вимог закону позивач потребує поліпшення житлових умов, як особа що хворіє на тяжке хронічне захворювання, має першочергове право на отримання жилого приміщення, а звернення позивача щодо взяття на квартирний облік було обґрунтованим та таким, що підлягало задоволенню. Щодо вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Харківської міської ради надати йому житлове приміщення, як громадянину, який потребує поліпшення житлових умов, то в їх задоволенні слід відмовити, оскільки права позивача щодо надання йому житлового приміщення відповідачем ще не порушені, а тому їх задоволення є передчасним.

Не погодившись з рішенням суду представник Харківської міської ради звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального права. Однією з вимог взяття на облік осіб потребуючих поліпшення житлових умов є факт постійного проживання у даному населеному пункті. Так відповідно до п.4 Постанови № 5 виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів та Президіума обласної Ради профсоюзов від 11.01.1985 для прийняття осіб на квартирний облік у м. Харкові, необхідний строк проживання у даному населеному пункті не менше 5 років. Як вбачається з паспортних даних позивача, він зареєстрований у місті Харкові з 08.10.2015 , а звернувся до ХМР 25.02.2020 тобто до спливу встановлених законом 5 років. Тож позивачу, у взятті його на облік відмовлено законно. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 11.11.2020 станом на даний час позивач взагалі не зареєстрований в м. Харкові. Посилання суду що вимоги Постанови №5 виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів та Президіума обласної Ради профсоюзов від 11.01.1985 не розповсюджуються на спірні правовідносини є помилковим.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Апеляційна скарга не містить доводів стосовно рішення суду в частині відмови у задоволені позову, тому колегія суддів не надає оцінку рішенню у вказаній частині.

Частиною 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання, підтверджене медичним висновком ЛКК №3622 від 19.12.2018 - хронічний остеомієліт, яке входить до переліку захворювань, затверджених Наказом МЗ УССР від 08.02.1985 №85, за наявності яких, особи, що страждають на ці хвороби, не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті із членами своєї родини.(а.с. 15)

Відповідно до висновку про умови та характер праці визначеного Довідкою до акту огляду медико-соціального експертною комісією серія 12 ААА № 445180, Позивач є непрацездатним, потребує постійного стороннього догляду.(а.с. 16)

З 11.09.2019 позивач перебуває на обліку бездомних осіб, що підтверджується посвідченням про взяття на облік бездомної особи.(а.с. 23)

Відповідно до посвідчення Серія НОМЕР_1 Позивач є інвалідом 1 Б групи. (а.с. 27)

25.03.2020 позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг м. Харкова за адміністративною послугою «Взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов», про що був складений «Опис документів, що надано до ЦНАП суб`єктом звернення для отримання адміністративної послуг»(а.с. 14).

Розглянувши звернення ОСОБА_1 щодо взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, листом Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Виконавчого комітету Харківської міської ради №3-7- 9359/0/1-20-1897/0/232-20 від 20.03.2020 позивачу відмовлено у прийнятті на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов з тих підстав, що останній не має постійної реєстрації в м. Харкові.(а.с. 12-13).

Із довідки про підтвердження про мешкання вбачається, що ОСОБА_1 з жовтня 2016 року проживає у квартирі АДРЕСА_1 , (а.с. 17).

Із повідомлення Харківської міської ради, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради» від 06.11.2018 вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 записи про право власності на житло у м. Харкові відсутні. (а.с. 18).

Згідно повідомлення комунального закладу «Харківський міський центр реінтеграції бездомних осіб» з 08.10.2015 по 01.04.2016 та з 02.04.2016 по 01.06.2016 місце перебування позивача було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Також виходячи з особових справ перебував на обліку бездомних громадян з 08.10.2015 по 08.04.2016, 29.03.2016 по 29.09.2016, з 21.11.2016 по 21.01.2017, з 22.05.2017 по 22,11.2017, з 15.01.2018 по 24.04.2019, з 11.09.2019 по 11.03.2020, з 10.03.2020 по 10.09.2020. (а.с. 65).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 22 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. При цьому згідно з частиною третьою цієї статті при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадянин не може бути обмежений або привілейований у своїх конституційних правах та свободах за ознакою місця проживання або іншими ознаками відповідно до статті 24 Конституції України.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону (частина друга статті 47 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Згідно зі статтею 22 ЖК України облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, установлення черговості на одержання жилої площі, а також її розподіл у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюються під громадським контролем і з додержанням гласності.

Під громадським контролем і з додержанням гласності здійснюються також облік громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, встановлення черговості на вступ до кооперативу, вирішення питань про прийом громадян до членів кооперативу і надання їм жилих приміщень.

Статтею 28 ЖК України передбачено, що відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік державний облік житлового фонду здійснюється за єдиною для Союзу РСР системою в порядку, встановлюваному Радою Міністрів СРСР.

Відповідно до ст. 39 ЖК України громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.

Відповідно до статті 34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок;

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках.

Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР № 470 жилі приміщення надаються громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Відповідно до пп.3 п. 13 Правил № 470 на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, якими визнаються громадяни, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР.

Відповідно з Розділом III Переліку захворювань за наявності яких, особи, що страждають на ці хвороби, не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті із членами своєї родини., затверджених Наказом МЗ УССР від 08.02.1985 №85, до переліку входить хвороба - хронічний остеомієліт.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджене медичним висновком ЛКК №3622 від 19.12.2018 позивач хворіє на хронічний остеомієліт, який входить до переліку захворювань, затверджених Наказом МЗ УССР від 08.02.1985 №85, за наявності яких, особи, що страждають на ці хвороби, не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті із членами своєї родини.(а.с. 15)

Відповідно до п. 4 Постанови № 5 виконавчого комітету Харківської обласної Ради народних депутатів та Президіума обласної Ради профсоюзов від 11.01.1985, для прийняття осіб на квартирний облік у м.Харкові необхідний строк проживання у населеному пункті не менше 5 років.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже колегія суддів зазначає, що позивачем не було доведено факт постійного проживання у м. Харкові протягом 5 років, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, в зв`язку з чим він дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Таким чином, рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 є необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Оскільки зазначені апелянтами доводи знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, апеляційна скарга Харківської міської ради підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук