Ухвала

18 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 2-6408/10

провадження № 61-169ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2010 року, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2011 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

31 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2010 року, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2011 року у справі № 2-6408/10 із пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху і встановлено заявникові строк на усунення її недоліків. Вказано, що в рішенні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2010 року зазначено, що ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

14 лютого 2022 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшло клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в якому він зазначає, що у матеріалах справи № 2-4005/09 дійсно містяться докази про отримання ним копій судових рішень та про повідомлення про розгляд справи

21 серпня 2009 року, однак ці докази стосуються рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2009 року, а не оскарженої ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня

2011 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 14 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 325 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Апеляційним судом Дніпропетровської постановлено ухвалу 12 січня 2011 року, тому останнім днем строку на касаційне оскарження є 01 лютого 2011 року.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV

v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року)». Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (USTIMENKO

v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року)».

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша стаття 44 ЦПК України).

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Ураховуючи те, що касаційну скаргу ОСОБА_1 подав більше ніж через десять років після закінчення строку на касаційне оскарження, якому було відомо про розгляд справи № 2-4005/09, доказів на підтвердження пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виняткових обставин або виникнення обставин непереборної сили не надав, тому наведені підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними.

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Оскільки касаційна скарга подана ОСОБА_1 з пропуском строку на касаційне оскарження, наведені ним підстави для поновлення пропущеного строку на звернення до суду із касаційною скаргою є неповажними, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 393, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2010 року, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2011 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат