ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/236/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря -Стецюк М.А.

та сторін - ОСОБА_1 та його представників адвокатів Котова В.В. та Садовського М.Д., представника прокуратури Тернопільської області Марцун А.А., представника апелянта ГУНП у Тернопільській області Старжинського Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/28084/19 за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2021 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи Головне управління національної поліції у Тернопільській області, Тернопільська обласна прокуратура про відшкодування завданої моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Державної казначейської служби України в Тернопільській області, треті особи Головне управління національної поліції у Тернопільській області, Тернопільська обласна прокуратура про відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 1000 000 гривень, завданої внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що органом досудового розслідування обвинувачувався у вчиненні умисних дій, які виразились в пособництві до одержання 17 червня 2013 року неправомірної вигоди ОСОБА_2 від ОСОБА_3 за вплив на членів Чортківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії щодо позитивного вирішення питання про призначення ОСОБА_4 групи інвалідності пожиттєво, в сумі 1000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 17 червня 2013 року становить 8108 грн. 50 грн., а саме: у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 369-2 КК України (в редакції Закону № 221-VII (221-18) від 18 квітня 2013 року), тобто пособництві в одержанні неправомірної вигоди для третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. Вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 30.11.2016 року його визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 369-2 КК України (в редакції статті в редакції Закону № 221-VII (221-18) від 18.04.2013 року та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. 29.03.2017 року апеляційним судом Тернопільської області вирок залишено без змін.

В період тривалого незаконного кримінального переслідування він не мав можливості повноцінно розпоряджатися всіма своїми Конституційними правами, в тому числі забезпечувати себе та свою сім`ю, у нього погіршилось самопочуття та стан здоров`я, він переніс страждання пов`язанні з незаконним затриманням та пред`явленням обвинувачення, його ділову репутацію було спаплюжено, так як були задіяні обмеження в самому продуктивному віці, окрім цього зазначені події вплинули і подальше його пенсійне забезпечення. Ці всі події в його житті позначились на стосунках з рідними і близькими, колегами по роботі, соціальній репутації. Внаслідок пережитого його здоров`я було підірвано, а в нього як громадянина України назавжди залишився страх перед державою, яка не змогла його захистити, а особи, на які державою покладено обов`язок захисту громадянина й суспільства, не виконали зазначених функцій. Виходячи з наведених обставин, того, що під слідством і судом він перебував 41 місяць і 17 днів з 13.06.2013 року по 30.11.2016 року і мінімальний розмір грошового відшкодування моральної шкоди складає 152643 грн. (41х 3723грн.), але з врахуванням тривалості страждань, значимості незворотних змін у житті, значного погіршення стану здоров`я, ним визначено розмір моральної шкоди в сумі 1000000 гривень.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з державного бюджету шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_1 248600 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судовий збір віднесено на рахунок держави.

Компенсовано ОСОБА_1 за рахунок держави витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн.

В апеляційній скарзі представник Головного управління національної поліції в Тернопільській області Стукало М.С. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2021 року та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначила, що судом не враховано, що позивач в ході досудового розслідування визнав свою вину та уклав зі слідством угоду, яка була направлена до суду для затвердження. Крім позивача, свою вину визнала також й член Чортківської міжрайонної МСЕК ОСОБА_2 , яка проходила разом з позивачем по даному кримінальному провадженню та визнана винною у злочині.

В судовому засіданні позивач відмовився від раніше поданих показів щодо визнання своєї вини, посилаючись на те, що зробив це під тиском правоохоронних органів в той час як жодних рішень компетентних органів щодо притягнення до будь-якої відповідальності посадових осіб, які розслідували дане провадження немає, тобто позивачем абсолютно безпідставно звинувачено слідчі органи у вчиненні відносно нього тиску.

Оскільки позивач шляхом самообмови перешкоджав з`ясуванню істини у кримінальній справі, тому він не має права на відшкодування шкоди на підставі ч. 4 ст. 1176 ЦК України.

Також позивачем не надано жодних доказів на підтвердження моральної шкоди, завданої йому органами досудового розслідування, прокуратури та суду. До матеріалів справи не долучено жодних довідок із закладів охорони здоров`я, які б підтверджували факт погіршення самопочуття позивача через моральні чи фізичні страждання, приниження честі, гідності та ділової репутації в період досудового розслідування чи судового розгляду справи. Надана для огляду медична картка позивача підтверджує факт наявності в нього захворювань ще до початку кримінального провадження в силу його віку, а отже нічого не доказує.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач як до порушення кримінального провадження, так протягом всього періоду досудового розслідування та судового слідства працював на посаді уролога хірургічного відділу Чортківської центральної комунальної районної лікарні, отже кримінальне переслідування жодним чином не вплинуло на його трудові відносини та матеріальне забезпечення та не змінило його життя, що судом враховано не було.

Відзивів на апеляційну скаргу представника Головного управління національної поліції в Тернопільській області Стукало М.С. до суду апеляційної інстанції не поступало.

У судовому засіданні представник Головного управління національної поліції в Тернопільській області Старжинський Т.?Р. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Представник Тернопільської обласної прокуратури Марцун А.А. апеляційну скаргу представника Головного управління національної поліції в Тернопільській області Стукало М.С. підтримала з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_1 та його представники адвокати Котов В.В. та Садовський М.Д апеляційну скаргу представника Головного управління національної поліції в Тернопільській області Стукало М.С. не визнали, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 17.06.2013 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто пособництво в одержанні неправомірної вигоди за вплив на прийняття позитивного рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди.

Згідно пред`явленого обвинувачення 13 червня 2013 року ОСОБА_1 , працюючи урологом хірургічного відділу Чортківської центральної комунальної районної лікарні, звернувся до члена Чортківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_2 та повідомив, що у нього на лікуванні знаходиться ОСОБА_4 , у якого відсутня одна нирка та якому необхідно вирішити питання щодо призначення групи інвалідності пожиттєво. При цьому, ОСОБА_2 пообіцяла вплинути на членів міжрайонної медико-соціальної експертної комісії у складі ОСОБА_5 та члена комісії - невропатолога ОСОБА_6 з метою прийняття ними колегіально позитивного рішення, за умови надання їй неправомірної вигоди.

Під час цієї розмови у ОСОБА_1 виник злочинний намір, направлений на пособництво до одержання ОСОБА_2 неправомірної вигоди за вплив на прийняття позитивного рішення членами Чортківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, які відповідно до примітки до ст. 369-2 КК України є особами, уповноваженими на виконання функцій держави щодо призначення ОСОБА_4 групи інвалідності пожиттєво. При цьому він пообіцяв передати ОСОБА_4 вказану вимогу ОСОБА_2 , переконати його у необхідності передачі неправомірної вигоди та надалі організувати їх зустріч.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_1 13 червня 2013 року, перебуваючи у приміщенні Чортківської центральної комунальної районної лікарні, що за адресою м. Чортків, вул. Йосипа Сліпого, 1 повідомив ОСОБА_4 про те, що за вплив на прийняття позитивного рішення членами Чортківської міжрайонної МСЕК в його інтересах та подальшого призначення йому групи інвалідності пожиттєво, він повинен передати ОСОБА_2 неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США, вказавши, що лише за такої умови йому буде пожиттєво призначена група інвалідності. На це останній погодився, вважаючи, що невиконання злочинних вимог може призвести до настання шкідливих наслідків для нього, а саме, у не призначенні йому групи інвалідності.

17 червня 2013 року ОСОБА_4 прибув до ОСОБА_1 в приміщення Чортківської центральної комунальної районної лікарні та повідомив останньому, що готовий передати неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США для того, щоб вирішити питання про призначення йому пожиттєво групи інвалідності, пред`явивши йому вказану суму коштів.

В подальшому, переслідуючи свій злочинний умисел, спрямований на пособництво до одержання ОСОБА_2 неправомірної вигоди за вплив на прийняття позитивного рішення членами Чортківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_1 17 червня 2013 року зателефонував до ОСОБА_2 та повідомив, що ОСОБА_4 прибув до нього та що їм необхідно зустрітися, на що остання погодилася.

Цього ж дня, ОСОБА_2 за домовленістю із ОСОБА_1 , зустрілась із ОСОБА_4 та в приміщенні Чортківської центральної комунальної районної лікарні, що за адресою м. Чортків вул. Йосипа Сліпого, 1 одержала від нього неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 17.06.2013 року становить 8108,50 грн., за вплив на членів Чортківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії у складі голови ОСОБА_5 та члена комісії - невропатолога ОСОБА_6 , які відповідно до примітки до ст. 369-2 КК України є особами уповноваженими на виконання функцій держави, щодо позитивного прийняття ними рішення про призначення ОСОБА_4 групи інвалідності по життєво.

Таким чином, ОСОБА_1 органом досудового розслідування обвинувачувався у вчиненні умисних дій, які виразились в пособництві до одержання 17 червня 2013 року неправомірної вигоди ОСОБА_2 від ОСОБА_3 за вплив на членів Чортківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії щодо позитивного вирішення питання про призначення ОСОБА_4 групи інвалідності пожиттєво, в сумі 1000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 17 червня 2013 року становить 8108 грн. 50 грн., а саме: у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 369-2 КК України (в редакції Закону № 221-VII (221-18) від 18 квітня 2013 року), тобто пособництві в одержанні неправомірної вигоди для третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 30.11.2016 року його визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 369-2 КК України (в редакції статті Закону № 221-VII (221-18) від 18.04.2013 року та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 29.03.2017 року зазначений вирок залишено без змін.

Копіями оглядів лікарів ОСОБА_1 за 21.03.2014 року, 20.09.2018 року, 29.05.2019 року, 30.12.2019 року, 10.10.2020 року, 04.04.2021 року, 15.06.2021 року, 25.07.2021 року, 12.10.2021 року зафіксовано його діагноз: гіпертонічна хвороба, високий КВР, А/С вінцевих судин, хронічний гастродуоденіт, цукровий діабет ІІ- ступеня.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 13 квітня 2012 року № 4652-VI) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Як передбачено ст. 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у ряді випадків, у тому числі: постановлення виправдувального вироку суду (п. 1); встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів (п. 1-1); закриття справи про адміністративне правопорушення (п. 4).

Відповідно до ст. 3 цього Закону у наведених в статті 1 випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина 6 статті 4 вказаного Закону).

У положеннях ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону зазначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Також, у п. 2 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, йдеться про те, що вищевказаний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, поновлення порушених у зв`язку з цим трудових, службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав, а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов`язані з цим обов`язки зазначених органів.

Виходячи з вимог п. 17 вказаного вище Положення, передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, як роз`яснив з цього приводу Пленум Верховного Суду України у п. 14 Постанови "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Також у п. 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром зарплати, то суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи.

Верховним Судом України підтверджено можливість звернення особи з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, в порядку цивільного судочинства.

Внаслідок незаконних дій органів, що здійснювали досудове розслідування, та прокуратури ОСОБА_1 зазнав моральної шкоди, оскільки їх дії призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: «Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р .) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, § 20 березня)».

Позиція Європейського Суду з прав людини з приводу відшкодування моральної шкоди є такою, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Виходячи з аналізу вищенаведеного законодавства стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду, з роз`яснень щодо застосування цього законодавства, практики Європейського Суду з прав людини, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що початковим моментом реалізації функції обвинувачення є акт повідомлення особи про підозру ОСОБА_1 17.06.2013 року, а розгляд кримінальної справи тривав до 29.03.2017 року, до винесення ухвали апеляційним судом Тернопільської області, яким виправдувальний вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 30.11.2016 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

Зокрема, він перебував під слідством та судом протягом 41 місяця та 13 днів, у результаті незаконних дій органів досудового розслідування і прокуратури переніс душевні страждання, зазнав моральних втрат, був позбавлений можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, стан його здоров`я значно погіршився за вказаний період.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи Головного управління національної поліції у Тернопільській області про те, що ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку заподіяння йому моральної шкоди, оскільки така шкода є очевидною. Позивач безпідставно перебував під слідством і судом, що не могло не вплинути на його душевний стан і спосіб життя.

Сам факт безпідставного перебування позивача під слідством і судом доведений. І внаслідок цього він зазнав моральної шкоди.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено обов`язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зміст права на справедливий суд, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відтак, ст. 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно, за приписами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Крім того, мінімальні стандарти ефективності розслідування, встановлені практикою Суду, включають в себе вимоги того, що розслідування має бути незалежним, безстороннім та бути предметом уваги з боку громадськості, і при цьому компетентні органи повинні діяти зі зразковою сумлінністю та оперативністю (наприклад, рішення у справі «Менешева проти Росії», заява N 59261/00, п. 67, ECHR 2006-III).

Суд, визначаючи мінімальний розмір моральної шкоди виходив з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом, а саме станом на 2021 рік. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Станом на дату ухвалення означеного рішення, розмір мінімальної заробітної плати становить 6000 гривень.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що при визначені розміру моральної шкоди врахував принципи розумності, справедливості та співмірності, а також те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Таким чином, достатнім і справедливим розміром відшкодування позивачу моральної шкоди є розмір, визначений, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати станом на дату ухвалення судового рішення, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що становить 248600 гривень, з розрахунку за 41 місяць та 13 днів, а саме 248600 гривень за рахунок державного бюджету України (6000 грн * 41 місяць 13 днів).

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на апелянта в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Судові витрати у вигляді сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на апелянта в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак