Справа № 304/10/22 Провадження № 2/304/3/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

з участю секретаря судового засідання - Гавій Л.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 304/10/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 10 лютого 2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 18 лютого 2022 року.

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення з нього на її користь на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 8 000 грн щомісячно, з моменту досягнення донькою 18-річного віку, тобто з 20 вересня 2021 року і до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку чи закінчення навчання. Посилається на те, що 22 лютого 2003 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, під час якого у них народилося двоє дітей - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею. 12 жовтня 2020 року Перечинським районним судом ухвалено рішення про стягнення з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі ? частини всіх видів його доходів щомісячно, а рішенням вказаного суду від 21 серпня 2015 року шлюб між ними було розірвано, дітей залишено проживати при мені. Зазначає, що протягом цього часу вона намагалася гідно утримувати спільних дітей, але її фінансові можливості не дозволяють й надалі самостійно це робити, тим більше донька, яка досягла повноліття, продовжує навчання та є студенткою першого курсу стаціонарної форми навчання Університету ім. Коменського у Братіславі, де стандартна тривалість навчання складає три роки. Також вказує, що хоча донька й навчається на безоплатній основі, однак сплачує за проїзд, проживання, харчування, навчальні матеріали та страховий поліс. Крім цього донька є студенткою ДВНЗ «Ужгородський національний університет», де з 01 вересня 2021 року навчається на заочній контрактній формі навчання на економічному факультеті, загальна вартість освітньої послуги становить 50 400 грн, розмір оплати за навчальний рік - 12 600 грн; термін закінчення навчання 30 червня 2025 року. За вказаних обставин, донька не може працювати, а відтак вона самостійно оплатила навчання доньки у ДВНЗ «Ужгородський національний університет» за 2020/2021 роки за три семестри у розмірі 18 300 грн, а крім цього кожні три місяці сплачує страхові внески за доньку у розмірі 156,43 євро на страхування подорожей та надання допомоги. Відповідач у свою чергу в добровільному порядку фінансову допомогу на утримання доньки та оплату послуг навчання не надає, а тому просить стягнути з нього аліменти у судовому порядку з моменту досягнення донькою 18-річного віку, тобто з 20 вересня 2021 року, оскільки вона вживала заходів для одержання аліментів, звертаючись до суду з даною позовною заявою ще до повноліття доньки - ІНФОРМАЦІЯ_3 , а згодом переводила доньку з факультету журналістики на економічний факультет, та після укладення договору з навчальним закладом аж змогла знову звернутися до суду з даним позовом.

У свою чергу відповідач ОСОБА_2 подав суду відзив, в якому проти позовних вимог заперечив, вказуючи, що за рішенням Перечинського районного суду від 12 жовтня 2010 року він дотепер щомісячно перераховує для дітей аліменти, заявлений же позивачем розмір аліментів необґрунтований - така не додала до позову копії студентських квитків, не підтвердила наявності студентської візи до Словаччини, для отримання якої необхідне запрошення навчального закладу, а також підкріплену документально матеріальну незалежність. Натомість він одружений, на теперішній час ніде не працює і його дружина також, в той час як у 2018 році у новому шлюбі в них народилася дитина. Посилається на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17, за яким обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності конкретних юридичних фактів, при цьому подаючи до суду позовну заяву особа має довести наявність таких фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дитину, що продовжує навчання. Натомість позивач таких фактів не довела, до позову не додано жодного доказу, що на день звернення з позовом ОСОБА_1 продовжує навчання в УжНУ та є діючим студентом навчального закладу, так само як і не підтверджено доказами, що донька навчається на денному відділенні Університету ім. Коменського у Братіславі (Словаччина) та відповідно її проживання у гуртожитку. Крім цього вказує на те, що позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження його умисних дій, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, у зв`язку з чим й відсутні підстави в частині стягнення таких за минулий час. Також відповідач звертає увагу суду на те, що не можуть бути прийняті в якості доказів копії документів на словацькій мові, оскільки за відсутності договору зі Словаччиною про правову допомогу у цивільних справах такі документи мали бути легалізовані у встановленому законом порядку (апостильовані) та перекладені на українську мову. За сукупності наведених обставин вважає, що жодних правових підстав для задоволення вимог позивача немає і ОСОБА_1 необхідно відмовити у задоволенні таких.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, додатково надала суду письмові пояснення, в яких натомість спростовує обставини відзиву. Зазначає про обов`язок відповідача як батька дитини утримувати доньку, оскільки такий є працездатною, повноцінною особою без розумових та фізичних відхилень, спроможний працювати та відповідно отримувати заробітну плату, а не вираховувати кількість годин для дитини, яка ледь встигає з програмою навчання у двох університетах. Крім цього наводить перелік документів, які нею були додані до позовної заяви та які, на її думку, підтверджують факт навчання доньки у вищих навчальних закладах, а щодо доказів проживання доньки у гуртожитку зазначає, що для цього наймає кімнату у приватному будинку, за що сплачує 250 євро у місяць, однак письмового доказу з цього приводу не має. Також просить долучити до матеріалів справи копії тимчасового побиту, так як поняття студентської візи до Словаччини не буває, проїзних квитків на автобусне та залізничне сполучення і запрошення на навчання від навчального закладу.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі, посилаючись на обставини відзиву.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2015 року було розірвано (а. с. 7, зворот).

Від даного шлюбу народилося двоє дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 5, 6- зворот).

Згідно Витягу № 68 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27 серпня 2021 року, неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 (а. с. 31).

Крім цього з матеріалів справи видно, що повнолітня донька сторін ОСОБА_1 , з вересня 2020 року навчалася в Ужгородському національному університеті на заочній формі навчання факультету журналістики (а. с. 8-зворот), а з 02 грудня 2021 року - навчається на заочній формі навчання факультету економіки цього ж навчального закладу (а. с. 33-зворот, 34-зворот). Термін закінчення навчання - 30 червня 2025 року (а. с. 32).

До того ж згідно Довідки про відвідування навчання Університету імені Коменського в Братиславі від 24 вересня 2021 року, що міститься у матеріалах справи, ОСОБА_1 являється легітимною студенткою 1-го курсу програми бакалавра права з стаціонарної форми навчання; тривалість навчання три роки, на перший курс навчання подала заяву 24 вересня 2021 року (а. с. 30).

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України.

Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 200 цього Кодексу суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:

- походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення);

- досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;

- продовження дітьми навчання (форма навчання може бути як денна, так і заочна (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц).

- потреба дітей у зв`язку з цим у матеріальній допомозі;

- наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Така позиція закріплена безпосередньо в п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також в постановах Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 та від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17, які в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Та обставина, що з віком потреби дітей зростають, а це в свою чергу тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказуванню.

Також слід визнати, що змінилися потреби в коштах для утримання і розвитку дитини, яка є повнолітньою та продовжує навчання, тому виникли дійсні підстави для вимоги про стягнення аліментів на період її навчання.

В той же час відсутність такої обов`язкової умови як можливість надавати матеріальну допомогу дружині є підставою для відмови у стягненні аліментів згідно ст. 199 СК України.

Суд констатує, що у судовому засідання відповідач ОСОБА_2 позов не визнав у повному обсязі, зазначив, що можливості сплачувати аліменти на повнолітню доньку у розмірі 8 000 грн, як цього прохає позивач, не має.

Також суд констатує, що частково витрати на оплату навчання доньки ОСОБА_1 вже понесла позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копіями доданих нею дублікатів чеків про оплату на загальну суму 18 300 грн (а. с. 9).

Відтак на підставі викладених сторонами аргументів і оцінки наданих доказів, з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, суд приходить до висновку, що оскільки доказів, які б могли вказувати на повну неможливість або істотність обмеження надавати відповідачем матеріальну підтримку повнолітній доньці суду не надано, а ті обставини, що ОСОБА_2 на теперішній час ніде не працює та має нову родину суд до уваги прийняти не може, так як відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду надано не було, тому вважає, що відповідач зі свого боку як батько спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчатися та відповідно самостійного доходу не має, у зв`язку з чим і потребує таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісячно до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення 23 років.

Згідно вимог ст. 191 цього Кодексу аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 05 січня 2022 року та за період навчання ОСОБА_1 , але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Для стягнення аліментів за минулий час, позивачем не подано суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання таких з відповідача, однак не отримала їх через його ухилення від сплати аліментів.

Додатково суд вказує на те, що зміна фінансового стану сторін (як позивача, так і відповідача) у відповідності до ст. 192 СК України дозволяє сторонам звернутися до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, які стягуються.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 12 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Керуючись ст. 182, 199, 200 СК України, ст. 6-13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 ) на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн щомісячно, починаючи з 05 січня 2022 року і до закінчення донькою навчання чи досягнення двадцяти трьох років.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуючий: Чепурнов В. О.