КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/5424/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив суд змінити розмір аліментів та просив суд ухвалити рішення, яким стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання спільної дитини - ОСОБА_4 у розмірі 5 000,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до постанови Тернопільського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року у справі № 606/2620/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 у розмірі 10 000,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Посилається на те, що станом на момент розгляду справи № 606/2620/18 позивач проживав за кордоном, працював в Університеті Каліфорнії м. Сан Дієго Сполучених Штатів Америки згідно програми обміну спеціалістами. Фінансова підтримка для учасників програми щорічно становила 56 000,00 доларів США. Вказані обставини було враховано судом апеляційної інстанції при визначенні розміру аліментів на утримання дитини.

Крім того, посилається на те, що ОСОБА_1 повернувся жити в Україну, є фізичною особою-підприємцем, має нерегулярний та мінливий дохід. Позивач вказує, що його сукупний дохід після повернення до України істотно зменшився, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2021 року в задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 13 січня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, оскільки у позивача дійсно змінився матеріальний стан і він не отримує стабільну заробітну плату в США, як це було на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів у 2019 році. Фінансове становище позивача після звільнення з університету Каліфорнії у м. Сан Дієго та повернення до України змінилося, на даний час позивач являється фізичною особою - підприємцем, що передбачає мінливий та нерегулярний дохід.

Зауважує, що розмір стягуваних з нього аліментів зважаючи на рівність обох батьків щодо обов`язку утримання дитини, значно перевищує місячні потреби їх спільної малолітньої доньки, у зв`язку з чим відповідач не витрачає усі кошти саме на утримання спільної дитини.

Посилається на те, що відповідач не дає можливості позивачу фізично побачити дитину, визначити реальні витрати на дитину та уникає перевірки служб у Справах дітей. Крім того, докази які підтверджують вищезазначений факт були долучені до матеріалів справи.

Зазначає те, що достатнім розміром місячного утримання малолітньої доньки враховуючи фінансове становише позивача є 5 000 грн.

ОСОБА_3 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Посилається на те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів про зміну свого матеріального стану, погіршення стану здоров'я, які б були підставою для зменшення розміру аліментів.

Крім того, посилається на те, що позивачем не надано довідок про його дохід.

Зазначає те, що посилання позивача на відсутність спілкування з дитиною та про штучно створені перешкоди у спілкуванні з дитиною не є предметом розгляду справи про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять будь - яких доказів того, що матеріальний стан ОСОБА_1 погіршився. Факт того, що позивач наразі проживає в України та є фізичною особою - підприємцем не свідчить про те, що його фінансове становище змінилось.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що 31 травня 2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народилась дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.12-13)

Рішенням Києво - Святошинського суду м. Києва від 05 квітня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 19.04.2019 року у справі № 606/2620/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16.01.2019 року змінено, зменшено розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 з 16 000,00 грн до 10 000,00 грн. (а.с.15-19).

З позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 10 000,00 грн щомісячно, починаючи з 16.11.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

При ухваленні судом рішення судом було враховано фінансові можливості ОСОБА_1 , а саме те, що останній, згідно звіту про прибутки, виданого Каліфорнійським університетом за червень - жовтень 2018 року, має чистий дохід в середньому 3 600 доларів США за вирахуванням податкових зобов`язань та обов`язкових платежів.

Згідно листа Університету Каліфорнії у м. Сан Дієго, ОСОБА_1 20.12.2019 року звільнився з університету. (а.с. 20-21).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № , ОСОБА_1 з 25.07.2006 року зареєстрований як фізична особа-підприємець. Позивач перебуває з 03.01.2020 року на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується копією витягу від 15.01.2020 року з реєстру платників єдиного податку. (а.с.22-27).

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладеного у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 333/247/19, відповідно до наведеної норми права підставою для зменшення розміру аліментів може бути таке погіршення майнового стану платника аліментів, яке унеможливлює сплату ним аліментів у попередньо визначеному розмірі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказав, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч.3 стаття 181 СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріальний стан ОСОБА_1 після звільнення з університету Каліфорнії у м. Сан Дієго та повернення до України погіршився та він не в змозі сплачувати аліменти в тому розмірі, який було визначено постановою Тернопільського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини у своїй сукупності не свідчать про погіршення майнового стану позивача та його неспроможності сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у визначеному судом розмірі.

Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 займається підприємницькою діяльністю яка передбачає постійні фінансові ризики, а дохід від такої діяльності має мінливий та нерегулярний характер, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач не зазначив розміру свого доходу, не надав жодних доказів на підтвердження того, що він не має можливості сплачувати аліменти.

Позивач, не зважаючи на положення ч. 2 ст. 83 ЦПК України, не зазначив розміру свого доходу, не надав жодних доказів на підтвердження того, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 10 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 16.11.2018 року і до повноліття дитини, що визначений постановою Тернопільського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року .

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на утримання його доньки, оскільки позивачем не доведено обставин щодо погіршення його майнового стану, яке унеможливлює сплату ним аліментів у попередньо визначеному судом розмірі.

Крім того, доказів відповідно до приписів статтей 76-80 ЦПК України, зміни сімейного стану, погіршення здоров'я, що спричинило погіршення матеріального стану ОСОБА_1 , позивачем суду не надано.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді