ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2487/22 Справа № 201/8067/21 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи - приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Мельник Юрій Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ Вердикт Капітал), треті особи - приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Мельник Ю.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи його тим, що приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Мельником Ю.А. відкрито виконавче провадження №64700606 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. про стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №-16388 від 21 жовтня 2020 року, укладеним з ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», у розмірі 10 190 грн.

Посилаючись на незаконність виконавчого напису нотаріуса, виданого за відсутності первинних документів щодо видачі їй кредиту, що свідчить про те, що заборгованість за кредитом не є безспірною, просила суд першої інстанції визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. №1875 від 19 лютого 2021 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ Вердикт Капітал коштів в розмірі 10 190 грн., та стягнути з ТОВ Вердикт Капітал на її користь грошові кошти в розмірі 3 086,67 грн., в рахунок повернення коштів, стягнутих за виконавчим написом, який визнано таким, що не підлягає виконанню, а також витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду в частині залишених без задоволення вимог про повернення безпідставно стягнутих коштів ТОВ Вердикт Капітал за виконавчим написом №1875, виданим приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. від 19 лютого 2021 року, який визнаний таким, що не підлягає виконанню, скасувати та ухвалити нове, яким позов в цій частині задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що стягнуті за виконавчим написом №1875 від 19 лютого 2021 року грошові кошти в розмірі 3 086,67 грн., враховуючи визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є такими, що стягнуті без достатньої правової підстави, тобто є безпідставно набутим ТОВ Вердикт Капітал майном, яке на підставі вимог статті 1212 ЦК України підлягає стягненню на її користь.

Відповідачем ТОВ Вердикт Капітал надано відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в оскарженій частині, без змін, мотивуючи його тим, що набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. При цьому, чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів), зважаючи, що правовою підставою для стягнення з ОСОБА_1 коштів є кредитний договір №-16388 від 21 жовтня 2020 року, укладений між ТОВ ФК Інкасо Фінанс, правонаступником якого є ТОВ Вердикт Капітал, та ОСОБА_1 , підстави для стягнення таких коштів відсутні. Вказує, що зі стягнутої з позивача суми за виконавчим написом нотаріуса 10% суми підлягали примусовому стягненню як сума виконавчого збору. Матеріали справи не містять відомостей про розмір стягнутої з позивача на користь відповідача суми в рахунок примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, докази розміру фактично отриманої відповідачем суми (за вирахуванням витрат виконавчого провадження) в матеріалах справи відсутні.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині відмовлених позовних вимог, в іншій частині рішення не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом (стаття 367 ЦПК України).

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині обґрунтування підстав відмови у задоволені позову в оскаржуваній частині з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 19 лютого 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис №1875 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 10 190 грн на підставі кредитного договору №-16388 від 21 жовтня 2020 року, який укладено з ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», правонаступником якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №12/02-21 від 12 лютого 2021 року, є ТОВ Вердикт Капітал. Загальна сума до стягнення, з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 650 грн., складає 10 840 грн. (а.с.26).

03 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Мельником Ю.А. відкрито виконавче провадження №64700606 з метою примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса. Постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ Вердикт Капітал заборгованість в розмірі 10 840 грн.; стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1 084 грн., що складає 10% від загальної суми до стягнення за виконавчим документом (а.с.30).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельника Ю.А. від 19 березня 2021 року у виконавчому провадженні №64700606 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника, постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20 відсотків із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до ст.ст.68,70 Закону України Про виконавче провадження суму боргу у розмірі 12 593 грн., яка підлягає стягненню із боржника за виконавчим провадженням №64700606.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині повернення стягнутих за виконавчим написом грошових коштів у розмірі 3 086,67 грн., виходив з того, що вони не пов`язані з предметом спору та судом не вирішувалось питання про наявність чи відсутність заборгованості у позивача.

Проте, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову.

Так, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 визначила правовою підставою повернення їй грошових коштів, сплачених за виконавчим написом положення статті 1212 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає

з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення

є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання

з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить

до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння

у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою,

до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права

на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий

не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або

з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично

не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи

за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того,

чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного

за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін

у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку,

що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно

за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження),

а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ

є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким,

що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Таким чином, у разі визнання виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого з боржника на користь стягувача відраховувалися грошові кошти, таким, що не підлягає виконанню, стягнута на користь стягувача сума підлягає поверненню боржнику відповідно до статті 1212 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи ТОВ Вердикт Капітал, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що між сторонами виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення таких коштів.

При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18, предметом позову в якій є вимога про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса.

В той же час, колегія суддів зауважує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження розміру суми примусово стягненої з неї заборгованості приватним виконавцем на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклала обставини, якими обґрунтовувала свої вимоги, зазначила докази, що підтверджують вказані обставини. У своїй позовній заяві до суду ОСОБА_1 через свого представника просила розглянути справу у її відсутність (а.с.56), клопотання про витребування додаткових доказів, зокрема розрахунку стягнутих приватним виконавцем коштів на підставі спірного виконавчого напису нотаріуса не заявляла.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядилася своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, колегія судів зауважує, що відсутність відповідних доказів позбавляє можливості апеляційного суду встановити конкретну суму, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку із визнанням таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміни рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування підстав відмови позивачу у стягненні на її користь, стягнутих за виконавчим написом, який визнано таким, що не підлягає виконанню, грошових коштів в розмірі 3 086,67 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови позивачу у стягненні на її користь, стягнутих за виконавчим написом, який визнано таким, що не підлягає виконанню, грошових коштів в розмірі 3 086,67 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.