Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

04.02.2022 Справа №607/12652/21

04 лютого 2022 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- при секретарі судового засідання Скали В.І.

- з участю: представника позивача

адвоката Недокуса В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Недокус Віктор Ігорович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Недокус В.І., звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/7 частину житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд за АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог позивач вказав, що спірний житловий будинок належав до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та він. Відтак, кожному з них належить по 1/7 частині спірного житлового будинку.

За життя ОСОБА_9 складено заповіт, згідно з яким остання заповіла йому належну їй часту спірного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 . Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом, в тому числі на належну їй 1/7 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 . Він у встановленому законом порядку прийняв спадщину після її смерті шляхом постійного проживання разом з останньою на час відкриття спадщини.

Постановою державного нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на належну останній частку спірного житлового будинку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку.

Присутній в судовому засіданні представник позивача адвокат Недокус В.І. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомили суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавали.

Представник Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася. Попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі.

На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачів та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що згідно довідок за №131 від 02 квітня 2021 року та за №32 від 05 лютого 2021 року, виданих старостою села Ігровиця Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, будинковолодіння по АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи господарства колгоспний двір. Станом на 01 липня 1990 року та 15 квітня 1991 року членами двору були ОСОБА_7 голова двору, ОСОБА_8 чоловік, ОСОБА_5 син, ОСОБА_2 дочка, ОСОБА_1 зять, ОСОБА_4 внук та ОСОБА_10 внучка.

Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були ОСОБА_7 голова двору, ОСОБА_8 чоловік, ОСОБА_5 син, ОСОБА_2 дочка, ОСОБА_1 зять, ОСОБА_4 внук та ОСОБА_10 внучка.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відтак, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 належало по 1/7 частині спірного житлового будинку.

Як слідує з інформаційної довідки за №251 від 20 лютого 2020 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунком бюро технічної інвентаризації, станом на 01 березня 2013 року житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_9 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 05 вересня 1990 року та записаного в реєстрову книгу за №2 за реєстровим №181.

З довідки за №252 від 20 лютого 2020 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунком бюро технічної інвентаризації вбачається, що станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 в бюро не проведена.

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ігровицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 05 лютого 2002 року за реєстровим №5, яким заповіла належний їй на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

Крім цього, 05 лютого 2002 року секретарем виконавчого комітету Ігровицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області за реєстровим №6 від імені ОСОБА_6 посвідчено заповіт, згідно з яким остання заповіла належну їй земельну ділянку площею 2,35 га. згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ТР №023210 ОСОБА_10 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 02 лютого 2002 року, виданим Ігровецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №2.

Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, у тому числі на 1/7 частину спірного житлового будинку.

Як вбачається з довідки за №654 від 14 листопада 2012 року, виданої Ігровицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті ОСОБА_6 була зареєстрована по АДРЕСА_1 . Разом з нею на день смерті були зареєстровані: ОСОБА_8 чоловік, ОСОБА_2 дочка, ОСОБА_1 зять, ОСОБА_3 внучка, ОСОБА_4 внук.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 08 травня 2009 року.

14 листопада 2012 року Тернопільського районну державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №626/2012 після смерті ОСОБА_6 за заявою ОСОБА_3 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

26 лютого 2021 року ОСОБА_1 подав державному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок після смерті ОСОБА_6 .

Таким чином, з матеріалів спадкової справи №5626/2012 встановлено, що єдиними спадкоємцями за заповітом після смерть ОСОБА_6 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 .

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. від 26 лютого 2021 року за №425/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/7 частину спірного будинковолодіння після смерті ОСОБА_6 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю.

З технічного паспорта на житловий будинок за АДРЕСА_1 від 17 лютого 2020 року, виданого ФОП ОСОБА_11 встановлено, що загальна площа житлового будинку становить 97,3 кв.м., житлова 64,2 кв.м.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

В силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом вимог ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне будинковолодіння значиться як колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_7 голова двору, ОСОБА_8 чоловік, ОСОБА_5 син, ОСОБА_2 дочка, ОСОБА_1 зять, ОСОБА_4 внук та ОСОБА_10 внучка.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відтак, кожному члену ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 належало по 1/7 його частині.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина за заповітом, у тому числі на належну їй 1/7 частину спірного житлового будинку. Спадщину прийняв позивач, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_6 успадкував належну їй 1/7 частину спірного житлового будинку.

Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод.

Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/7 частину житлового будинку за АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських будівель та споруд, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 392, 1218, 1233, 1236, 1268-1270 Цивільного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Недокус Віктор Ігорович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/7 частину житлового будинку за АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських будівель та споруд, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію заочного рішення направити відповідачу протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , с. Ігровиця Тернопільського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , с. Ігровиця Тернопільського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

ОСОБА_3 , с. Ігровиця Тернопільського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ;

ОСОБА_4 , с. Ігровиця Тернопільського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ;

ОСОБА_5 , с. Іванчани Тернопільського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Третя особа: Тернопільська районна державна нотаріальна контора, вул. Котляревського, 27, м. Тернопіль, .

Повне рішення складено 04 лютого 2022 року.

Головуюча І.М. Черніцька