Провадження № 2/344/1242/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

23 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приват Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 14 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №133, про звернення стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Про цей виконавчий напис вона довідалась напередодні, отримавши постанову від головного державного виконавця відділу ДВС в м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Підставою до відкриття виконавчого провадження став саме виконавчий напис вчинений 14 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №133. Жодних листів та документів від відповідача чи приватного нотаріуса позивачка раніше не отримувала, заборгованості перед банком у неї не має, оскільки всі кошти за договором, на підставі якого отримала грошові кошти погашено. Вважає, що оспорюваний виконавчий напис приватного нотаріуса не відповідає вимогам ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат», оскільки сума боргу, що визначена у виконавчому написі, не є безспірною, крім того, нотаріусом при вчиненні напису допущено ряд порушень. Зазначає, що Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення і заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений заборгованості. В той же час, нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 08 вересня 2020 року не отримував від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення; виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Крім того, в п. 2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. В той же час в нотаріусу не було жодного доказу на підтвердження того, що Приватбанком було направлено позивачці лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань, також відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за договором позивачка отримувала. Таким чином вона була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги Приватбанку, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Отже, очевидним є те, що нотаріусу не було надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Оскільки позивачка не отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, у свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачкою, що унеможливило подання нею нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Крім того, з виконавчого напису не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від Приватбанку та від позивачки первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги.

У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримали, просили його задовольнити.

Представник відповідача АТ КБ «Приват Банк» в судове засідання не з`явився.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, такий захист здійснюється у спосіб, передбачений у частині другій статті 16 ЦК України.

Згідно ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

29.09.2008 року між Приват Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №IFIVGK, відповідно до якого банк надав позичальникові кредитні кошти шляхом видач готівки через касу чи/або перераховування на рахунок, зазначений в п.8.1 цього Договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим Договором, зазначені у розділі 8 Договору.

Як вбачається із п.8 Кредитного Договору №IFIVGK від 29.09.2008 року Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 29.09.2008 року по 29.09.2018 року, включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 15629,86 дол. США на наступні цілі: у розмірі 14 202,26 дол.США на придбання нерухомості, з них 13650,00 дол. США на придбання нерухомості шляхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 409,50 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 76,14 дол. США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту 66,62 дол. США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 1427,60 дол.США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 5,64% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного Договору.

Відповідно до п.8.3 даного Договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека квартири 1-кімнатна квартира загальною площею 20,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , договір поруки №IFIVGK/2 від 29.09.2008 року, укладеного з ОСОБА_2 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки і т.п.

Згідно додатку №2 до кредитного договору №IFIVGK від 29.09.2008 року позивачу встановлено графік погашення кредиту з 15.11.2008 року по 29.09.2018 року.

Як вбачається з виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М., 14.01.2019 року звернуто стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 29.09.2008 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Басай Р.М. за реєстровим №4487, передане в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», у розмірі заборгованість за кредитом 8 526,23 доларів США, заборгованість за відсотками 2 856,36 доларів США; комісія 1 032,69 долари США, пеня 11 844,42 доларів США, що всього становить 24 259,70 Доларів США, що за курсом НБУ на 27.11.2018 року становить 676 807,95 грн. Втрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3500,00 грн. Всього з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 680 307,95 грн. Строк, за який проводиться стягнення з 29.09.2008 року по 27.11.2018 року.

В подальшому, за заявою відповідача 08.11.2021 року Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м.Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ) Кузиком І.І. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_1 з виконання виконавчого напису №133 виданого 14.01.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського МНО Боднар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила, що стягувачем не надано приватному нотаріусу документів, які підтверджують безспірність заборгованості, не подано доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не отримував від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення; виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача, а тому виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до статті 12 цього Закону у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень ст. ст. 87, 88 Закону України Про нотаріат (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Стання 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, вбачається, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений заборгованості.

В матеріалах справи відсутні докази того, що при вчиненні виконавчого напису від 14.01.2019 року нотаріусу було надано документи передбачені пунктом 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Крім того, в п. 2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5. визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

В позові позивач зазначила, що нотаріусом не перевірено факт отримання боржником та іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушень.

Таким чином, вбачається, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушення вимог чинного законодавства.

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

З урахуванням статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19).

Так, у квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором IFIVGК від 29.09.2008 року.

Рішенням Івано-Франківського міського місу Івано-Франківської області від 01 квітня 2021 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішенням суду встановлені наступні обставини. Рішенням Івано-Франківського міського суду у справі №344/13777/16-ц від 20.02.2020 року визнано недійсними пункт 7.2 кредитного договору та пункт 8.1 кредитного договору № IFIVGК від 29.09.2008 року в частині винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів.

З урахуванням рішення Івано-Франківського міського суду, проведено розрахунок заборгованості по кредитному Договору № IFIVGК. Згідно даного Розрахунку ОСОБА_3 всього сплачено за період з 15.11.2008 року по 15.02.2015 року - 21573,75 долари США, з них 13882,43 долари США в погашення кредиту та 7692,25 долари США в погашення відсотків (1,25 %). Розрахунок заборгованості, проведений Банком станом на 01.04.2016 року, суд не брав до уваги, оскільки такий розрахунок здійснений позивачем до постановлення рішення Івано-Франківського міського суду від 20.02.2020 року по справі №344/13777/16-ц. Таким чином, суд встановив, що зобов`язання за укладеним кредитним договором ОСОБА_3 виконано у повному обсязі.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищенаведене, доводи позивача щодо невідповідності вчиненого спірного виконавчого напису нормам законодавства, зокрема статті 33 Закону України "Про іпотеку", статтям 87, 88 Закону України "Про нотаріат", вимогам Інструкції, Переліку у редакції відповідних норм та приписів, та щодо обґрунтованості вимог про визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, доведені, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

09.11.2021 року між адвокатом Малетин А.Я. та Юрчишин Н.Р. укладено договір №09/11/21 про надання професійної правничої допомоги, згідно якого клієнт ( ОСОБА_1 ) доручає, а адвокат (Малетин А.Я.) бере на себе зобов`язання надавати йому професійну правничу допомогу у справі щодо виконавчого напису №133 від 14.01.19 (п.1 Договору).

Згідно п.4 Договору про надання професійної правничої допомоги №09/11.21 від 09.11.2021 року за надання послуг адвокатом, клієнт сплачує гонорар виходячи з наступного розрахунку: аналіз наданих клієнтом матеріалів 1000 грн., підготовка заяви про забезпечення позову - 2000грн., підготовка позову - 3000грн., підготовка відповіді на відзив -2500грн., підготовка Апеляційної скарги чи відповідь на неї -3000грн., підготовка інших процесуальних документів 2500 грн., прибуття та участь в судових засіданнях до 2000 грн. за кожне засідання, незалежно від його тривалості та не залежно від того, якщо засідання не відбулось не з вини адвоката. Розмір, понесених адвокатом фактичних витрат, пов`язаних з виконанням даної Угоди, визначається по домовленості сторін і оплачується по її виконанню.

У лютому 2022 року сторони Договору про надання професійної правничої допомоги, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з іншої сторони, склали цей акт про те, що Адвокат надав у справі 344/19082/21 наступну професійну правничу допомогу: Підготовка заяви про забезпечення позову, кількістю години 3, вартістю 1 години 500, загальна сума 1500 грн.; підготовка позову у справі 344/19082/21 кількістю години 5, вартістю 1 години 500, загальна сума 2500 грн.; підготовка клопотання у справі 344/19082/21, кількістю години 1, вартістю 1 години 500, загальна сума 500 грн.; участь в судових засіданнях у справі 344/19082/21 кількістю години 2 засідання, вартістю 1 години 1500, загальна сума 3000 грн. Загальна сума гонорару, яку має сплатити Клієнт складає Сім тисяч п`ятсот гривень. Підписанням цього Акту Клієнт підтверджує факт належного надання професійної правничої допомоги відповідно до положень Договору, а також не має претензій до Адвоката стосовно наданої професійної правничої допомоги, вказаної у цьому Акті.

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приват Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено, а від відповідача не надходили заперечення на заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до переконання, що відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 7500,00 грн.

Окрім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд з урахуванням задоволення позову відповідно до ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі у розмірі 908,00 грн. за подання позовної заяви до суду, а також 454,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Керуючись статті 33 Закону України "Про іпотеку", статтям 87, 88 Закону України "Про нотаріат", на підставі ст.ст. 10 - 13, 81, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приват Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірини Михайлівни, вчинений 14 січня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 133 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Стягнути з АТ КБ «Приват Банк», місцезнаходження якого м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір в розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Стягнути з АТ КБ «Приват Банк» місцезнаходження якого м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , витрати на правову допомогу в розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: АТ КБ «Приват Банк», місцезнаходження якого м.Київ, вул.Грушевського, 1Д,

Суддя Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 28 лютого 2022 року