Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

18 січня 2022 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Лещенко О.В.,

при секретарі - Конончуку Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «Виробниче об`єднання Фарма» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ВО Фарма» звернувся до суду ізпозовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача 500000,00 грн. заборгованості за договором позики.

Позов обґрунтовано тим, що 26.07.2021 року між ТОВ «ВО Фарма» та ОСОБА_1 укладено договір позики №26/07-ФД, відповідно до умов якого відповідач бере позику в сумі 50000,00 грн. до 25.10.2021 року. Однак, відповідачем сума боргу не повернута, на надіслану претензію він не відреагував, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою від 10.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач в установлений судом строк не подав заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк суду не надав.

Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 26.07.2021 року між ТОВ «ВО Фарма» та ОСОБА_1 укладено договір позики №26/07-ФД, відповідно до п.1.1 якого позикодавець надає позичальнику безвідсоткову позику, а останній зобов`язується повернути позику у строк та на умовах, передбачених договором позики.

Згідно п.2.1 договору позики, сума позики складає 50000,00 грн.

Відповідно до п.4.1 договору позики, строк надання позики позичальнику встановлений з моменту підписання договору позики та діє до 25.10.2021 року.

У розділі 5 вищевказаного договору сторони дійшли згоди щодо порядку повернення позики: сума позики (п.2.1 договору позики) повертається рівними частинами в термін, зазначений в п.4.1 договору позики.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, а саме параграфом 1 Глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договору позики №26/07-ФД.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Отже, факт передачі грошових коштів від позивача та відповідача підтверджено наявним в матеріалах справи договором позики №26/07-ФД.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не було до суду подано жодного доказу, який би спростував обставини, викладені у позовній заяві та факт наявності боргу.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу знайшли своє підтвердження матеріалами справи та підлягають задоволенню в сумі 500000,00 грн.

Оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення судових витрат, дане питання судом не вирішується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 76, 77, 81, 82, 178, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальність «Виробниче об`єднання Фарма» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Виробниче об`єднання Фарма» суму заборгованості за договором позики №26/07-ФД від 26.07.2021 року у розмірі 500000,00 грн.

Повне найменування учасників справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальність «Виробниче об`єднання Фарма», ідентифікаційний номер за , місцезнаходження: 82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Самбірська, 85;

відповідач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Лещенко