Провадження №22-ц/812/391/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 лютого 2022 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №486/1976/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Южноукраїнський міський суд Миколаївської області під головуванням судді Волкової Олени Іванівни у приміщенні цього суду 24 грудня 2021 року, повний текст якої складений того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, про усунення перешкод та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,

у с т а н о в и л а :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, про усунення перешкод та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Позов мотивований тим, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 . Донька з моменту фактичного припинення шлюбних відносин проживає з відповідачкою. На підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки всіх видів заробітку. Оскільки відповідачка перешкоджає бачитися із донькою та приймати участь в її вихованні, позивач був змушений звернутися до служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради у Миколаївській області. 03 липня 2020 року рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради у Миколаївській області визначено спосіб спілкування з малолітньою донькою. Однак, відповідачка, незважаючи на рішення органу опіки та піклування, продовжує перешкоджати у спілкуванні з дитиною, налаштовує дитину проти нього, що негативно впливає на психоемоційний стан дитини. Він неодноразово намагався мирним шляхом врегулювати питання спілкування з малолітньою донькою, але спроби були безрезультатними.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив суд:

- зобов`язати відповідачку не перешкоджати йому брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою та встановити наступний порядок, а саме:

- безперешкодно зустрічатися з дитиною без участі будь-яких інших осіб кожного вівторка та четверга щотижня з 17 год. до 20 год. без присутності матері;

- безперешкодно зустрічатися з дитиною без участі будь-яких інших осіб кожного першого і третього тижня кожного місяця з 17 год. п`ятниці до 18 год. неділі за місцем проживання батька без присутності матері;

- безперешкодно проводити відпустки з дитиною без участі її матері щороку у літній період строком на 14 діб та щороку у зимовий період строком на 7 діб за згодою дитини та узгодженням з матір`ю;

- безперешкодно брати участь у спільному святкуванні дня Народження доньки (з можливою участю інших осіб) кожного року 01 грудня за згодою дитини та узгодженням з матір`ю;

- безперешкодно брати участь у спільному з дитиною святкуванні державних свят України, а саме: Новий рік 1 січня; Різдво Христове за юліанським календарем - 7 січня; Воскресіння Христове (Великдень); День матері друга неділя травня; День Святої трійці; День батька третя неділя червня; Різдво Христове за григоріанським календарем 25 грудня, за згодою дитини та узгодженням з матір`ю.

Крім того позивач просив зобов`язати відповідачку за два дні до дня зустрічі з донькою надавати інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання та перебування дитини, а в разі настання таких змін, повідомляти про це позивача на наступний день з дня настання таких змін. Також просив стягнути з відповідачки судовий збір на його користь.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та суду пояснив, що звернення з позовом до суду його спонукали органи опіки та піклування, які жодним чином не реагували на його звернення з приводу перешкоджання відповідачкою спілкування з малолітньою донкою, що змушувало його звертатися до поліції. Належного реагування з боку правоохоронних органів він не одержав, та органів опіки та піклування, що змусило його звернутися за захистом свого права до суду. Просить суд задовольнити його позовні вимоги.

Відповідачка відзив на позовну заяву не подавала, в судовому засіданні позовні вимоги визнала.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 грудня 2021 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши наступний порядок:

- зустрічі у вівторок та четвер кожного тижня з 17 год. до 20 год. без присутності матері;

- зустрічі кожну першу і третю неділю місяця з 17 год. до 20 год. без присутності матері;

- щорічне проведення відпустки з дитиною без участі її матері у літній період строком на 14 діб та щороку у зимовий період строком на 7 діб;

- участь у спільному святкуванні дня Народження доньки (з можливою участі інших осіб) кожного року 01 грудня з 08 год. до 20 год.;

- участь у спільному з дитиною святкуванні державних свят України на кожне державне свято з 08 год. до 20 год. а саме:

- Новий рік 1 січня;

- Різдво Христове за юліанським календарем -7 січня;

- Воскресіння Христове (Великдень);

- День Святої трійці;

- День батька третя неділя червня;

- Різдво Христове за григоріанським календарем 25 грудня за згодою дитини та її матері.

Рішення суду мотивовано тим, що добровільно сторони не дійшли згоди щодо встановлення порядку зустрічі батька з малолітньою донькою.

Суд зробив висновок, що графік зустрічей батька з малолітньою донькою відповідно до рішення органу опіки та піклування відповідатиме як інтересам батька, так і інтересам дитини, праву бачитися та спілкуватися.

За таких підстав, батько дитини має рівні права на участь у вихованні малолітньої дитини, однак враховуючи суперечки між батьками дитини, суд вважав можливим задовольнити позов та визначити порядок спілкування позивача з дитиною.

Орган опіки і піклування провів дослідження даних обставин і висловив позицію про доцільність забезпечення участі батька у вихованні доньки.

При цьому, суд вважав за можливе відступити від графіку спілкування, визначеного органом опіки та піклування, зважаючи, на вік дитини та можливий розпорядок її дня це дозволяє.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду незаконне та необґрунтоване, не ґрунтується на доказах, висновки суду не відповідають обставинам справи, зроблені всупереч матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, а тому просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправильно виклав в описовій частині рішення позовні вимоги в частині зустрічей з дитиною, зазначивши, що позивач просить «безперешкодно зустрічатися з дитиною без участі будь-яких інших осіб кожного вівторка та четверга щотижня з 17 год. до 20 год без присутності матері», тоді як позивач просив про «безперешкодні зустрічі з дитиною без участі будь-яких інших осіб кожного першого і третього тижня кожного місяця з 17 год. п`ятниці до 18 год. неділі за місцем проживання батька без присутності матері. Також суд неправильно вказав, що рішенням органу та піклування встановлений порядок спілкування з дитиною відповідача, тоді як це рішення стосувалося участі позивача у вихованні дитини. Суд безпідставно визначив графік спілкування дитиною, зменшивши години такого спілкування без обґрунтування такого висновку, та не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.

Зважаючи на вимоги статей 128, 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, враховуючи, зокрема, що матеріали справи є достатніми для проведення судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частиною 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 липня 2020 року, та є батьками доньки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька з моменту фактичного припинення шлюбних відносин проживає з відповідачкою. На підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки всіх видів заробітку. Оскільки відповідачка перешкоджає бачитися із донькою та приймати участь в її вихованні, позивач був змушений звернутися до служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради у Миколаївській області.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 03 липня 2020 року № 203 визначено спосіб спілкування відповідача з малолітньою ОСОБА_4 наступним чином: щовівторка та щочетверга з 17 години до 20 години, перший і третій тиждень місяця з 17 години п`ятниці до 15 години неділі за місцем проживання батька (а.с. 6).

Суд першої інстанції встановив, що відповідачка перешкоджала спілкуванню батька з малолітньою донькою, зокрема і після прийняття рішення Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про що свідчать, письмові матеріали, які долучено до матеріалів справи (а.с.7-10).

Відповідно до висновку щодо визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_4 орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини періодичні зустрічі за графіком, визначеним рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 03 липня 2020 року № 203, (а.с.37-38), а також безперешкодне проведення відпустки з дитиною без участі її матері щороку у літній період строком на 14 діб та щороку у зимовий період строком на 7 діб за умови погодження з матір`ю та з урахуванням бажання дитини; безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження доньки кожного року 01 грудня та безперешкодна участь у спільному святкуванні державних свят України за попереднім згодою дитини та узгодженням з матір`ю.

З пояснень сторін судом встановлено, що стосунки між матір`ю дитини та батьком є конфліктними.

За такого між сторонами існує спір щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини та спілкування з нею.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За статтею 157 вказаного Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно; батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року № 31111/04 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази, правильно встановив обставини справи, вірно визначився з характером спірних правовідносин, та враховувавши доведеність факту перешкод, які чинить відповідачка у спілкуванні позивача та спільної з позивачем доньки, дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо необхідності визначення порядку спілкування дитини з батьком з врахуванням висновку органу опіки та піклування.

Однак, повністю з висновком суду погодитись не можна, оскільки частково задовольнивши позов, суд першої інстанції в порушення вимог статті 265 ЦПК України своє рішення щодо такого вирішення спору не обґрунтував.

Так, колегія суддів частково приймає аргументи апеляційної скарги та приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до висновку щодо визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_4 орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини періодичні зустрічі за графіком, визначеним рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 03 липня 2020 року № 203 (щовівторка та щочетверга з 17 години до 20 години, перший і третій тиждень місяця з 17 години п`ятниці до 15 години неділі за місцем проживання батька), а також проведення відпустки з дитиною без участі її матері щороку у літній період строком на 14 діб та щороку у зимовий період строком на 7 діб за умови погодження з матір`ю та з урахуванням бажання дитини; безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження доньки кожного року 01 грудня та безперешкодна участь у спільному святкуванні державних свят України за попереднім згодою дитини та узгодженням з матір`ю.

Апеляційний суд вважає, що саме такий порядок спілкування батька з донькою та його участі у її вихованні слід зазначити у рішенні суду, оскільки він запропонований органом опіки та піклування після з`ясування умов проживання батьків дитини, їх взаємовідносин та відносин з дитиною, відповідає якнайкращім інтересам дитини та направлений на забезпечення повноцінної та вагомої участі позивача як батька дитини у житті останньої.

Також апеляційний суд не вбачає підстав для зазначення у рішенні суду про безперешкодність зустрічей батька та доньки, оскільки таке є зайвим з огляду на те, що судом задоволені позовні вимоги про зобов`язання відповідачки не перешкоджати позивачеві щодо його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги про покладення на відповідачку обов`язку за два дні до дня зустрічі з донькою, надавати інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання та перебування дитини, а в разі настання таких змін, повідомляти про це позивача на наступний день з дня настання таких змін, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не відповідають предмету цього спору, яким є порядок участі батька у спілкуванні з донькою.

Оскільки суд, ухвалюючи рішення, яке оскаржуються, припустився порушення вимог процесуального закону та неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів в силу пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України вважає за необхідне його змінити, виклавши резолютивну частину у новій редакції.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В порушення цієї норми суд першої інстанції, вирішуючи справу, не провів розподіл судових витрат, які з врахуванням зазначених приписів закону та часткового задоволення позову необхідно покласти на відповідачку у відповідній частині.

Так, порядок та розміри справляння судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Подана у справі позовна заява містить вимоги немайнового характеру.

Пунктами 2, 6 частини 1 ст. 4 Закону № 3674-VI передбачено, що за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами судовий збір справляється за ставкою 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

У 2020 році розмір ставки судового збору за вимоги немайнового характеру становив 840 грн 80 коп. і саме в такому розмірі позивач сплатив судовий збір, подавши позовну заяву (а.с. 1). Тоді при зверненні з апеляційною скаргою позивач мав сплатити 1261 грн. 20 коп. судового збору, але помилково сплатив його у більшому розмірі 1362 грн. (а.с. 103).

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції змінено, а позовні вимоги задоволені частково з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за вирішення справи в судах першої та апеляційної інстанції пропорційно задоволених вимог, а саме 50% від розміру судового збору, який підлягав сплаті, що становить1051 грн.

Керуючись статтями 367-369, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 грудня 2021 року змінити.

Викласти резолютивну частину рішення суду в наступній редакції.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, про усунення перешкод та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуватися з нею та встановити для нього наступний порядок спілкування з дитиною:

кожного вівторка та четверга щотижня з 17 год. до 20 год. без участі будь-яких інших осіб та без присутності матері ОСОБА_2 ;

кожного першого і третього тижня кожного місяця з 17 год. п`ятниці до 15 год. неділі за місцем проживання батька без участі будь-яких інших осіб та без присутності матері ОСОБА_2 ;

проведення відпустки з дитиною без участі її матері щороку у літній період строком на 14 діб та щороку у зимовий період строком на 7 діб за згодою дитини та узгодженням з матір`ю ОСОБА_2 ;

участь у спільному святкуванні дня народження доньки (з можливою участю інших осіб) кожного року 01 грудня за згодою дитини та узгодженням з матір`ю ОСОБА_2 ;

участь у спільному з дитиною святкуванні Нового року 1 січня; Різдва Христового за юліанським календарем -7 січня; Воскресіння Христового (Великодня); Дня матері друга неділя травня; Дня Святої трійці; Дня батька третя неділя червня; Різдва Христового за григоріанським календарем - 25 грудня за згодою дитини та узгодженням з матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 1051 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

____________________________________

Повний текст постанови складений 22 лютого 2022 року