ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» лютого 2022 року

м. Харків

справа № 629/2105/20

провадження № 22ц/818/692/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Тичкової О. Ю.,

за участю секретарів Колосовської А.Р., Черненко В. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , представниця відповідача ОСОБА_3

третя особа - приватний нотаріус Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявська О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 травня 2021 року в складі судді Смірнової Н.А.

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявська Олеся Олександрівна, про визнання недійсними договорів міни земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Позовна заява мотивована тим, що 20 червня 2017 року між ним та відповідачем укладені два договори міни (обміну) земельних ділянок, посвідчені приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О.О., зареєстровані в реєстрі за №№ 751, 752.

Вказав, що за умовами договору міни від 20 червня 2017 року, зареєстрованого за номером АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 обміняв належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0597, розташовану на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, надану для товарного сільськогосподарського виробництва, вартістю 2261,00 гривень, на належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 4,8769 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:0404, розташовану на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, надану для товарного сільськогосподарського виробництва, грошова оцінка якої на день укладання договору 199 814,00 гривень.

За умовами договору міни від 20 червня 2017 року, зареєстрованого за номером АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 обміняв належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0599, розташовану на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, надану для товарного сільськогосподарського виробництва, вартістю 2261,00 гривень, на належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 1,2304 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:0405, розташовану на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, надану для товарного сільськогосподарського виробництва, грошова оцінка якої на день укладання договору 50 411,00 гривень.

Зазначив, що обмін проведено без доплат.

Вказав, що обмін ним вчинено під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах, чим відповідач скористався. Тяжкими обставинами були тривала хвороба членів його сім`ї, операції та реабілітація, коштовне лікування.

Відповідач до теперішнього часу не надав йому його примірники договорів міни та договорів оренди земельних ділянок, які утримує у себе.

Зазначив, що вищевказані договори міни від 20 червня 2017 року укладені під час дії мораторію на відчуження сільськогосподарських земель, що суперечить чинному законодавству.

Крім того, нотаріус посвідчила спірні договори не в межах свого нотаріального округу.

Вказав, що договори не спрямовані на настання реальних наслідків, адже фактичного обміну земельними ділянками не відбулось. Орендну плату протягом 2017-2020 років від Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Агросвіт» він не отримував.

Просив визнати недійсними договори міни (обміну) земельних ділянок, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що укладені 20 червня 2017 року між ним та відповідачем у справі, посвідчені приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О.О. та зареєстровані в реєстрі за №№ 751, 752; вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено; у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Мельник К.О. про стягнення судових витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Правочини вчинено ним під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах. Він був вимушений це зробити, тому його волевиявлення не було вільним та не відповідало його волі. Хвороба членів сім`ї стала причиною тяжкого матеріального становища, наслідком чого стали борги. За відсутності цих обставин він не укладав би договори міни. Відповідачем не передано йому земельні ділянки за договорами міни. Орендної плати за договорами оренди цих земельних ділянок, укладеними від його імені відповідачем, він не отримував. Правочини не були спрямовані на реальне настання обумовлених ними наслідків. Право оренди земельних ділянок на час укладення договорів міни не зареєстровано. Спірні договори укладені під час дії мораторію на відчуження сільськогосподарських земель.

17 вересня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представниці відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Вказала, що хвороба членів сім`ї позивача виявлена задовго до укладення спірних договорів. Надана медична документація не підтверджує вартості лікування та реабілітації на час укладення договорів. Посилання позивача на наявність заборгованостей за кредитами є безпідставними, оскільки кредити надані для споживчих потреб, не пов`язаних з лікуванням. Наявність тяжких обставин та укладення договорів міни з метою їх усунення позивачем не доведено. Невигідність умов не може бути окремою підставою визнання договорів недійсними. На виконання умов договорів міни земельні ділянки передані у власність позивача, який в подальшому склав довіреність на ім`я відповідача, якою уповноважив його управляти ними. Не отримання орендної плати не є підставою для визнання недійсними договорів міни. Міна земельних ділянок не суперечить мораторію.

21 вересня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких він підтримав вимоги позову та апеляційної скарги.

20 жовтня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій він акцентував увагу на обмеженні в обороті земельних ділянок, а також на тому, що правочини укладено ним під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах. Він перебував у тяжкому матеріальному становищі через витрати на лікування членів сім`ї, мав борги. Довіреність на ім`я відповідача підписана ним помилково, та 15 липня 2020 року скасована.

13 грудня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких він фактично підтримав доводи позову, апеляційної скарги та раніше надані пояснення.

17 лютого 2022 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, в яких він акцентував увагу суду на тому, що необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених законом підстав є доведення в суді нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. На підтвердження тяжких обставин позивач надав медичну документацію його дочки, яка хворіла в період з 2003 року по 2016 рік, а дружина з 2014 року по 2016 рік, а спірні договори укладено 20 червня 2017 року. Надані докази не підтверджують коштовність лікування та реабілітацію членів сім`ї саме в момент укладення договорів міни.

В суді апеляційної інстанції представниця ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та підтримала доводи відзиву.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підстав для визнання недійсними спірних договорів міни земельних ділянок немає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 червня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О.О., зареєстрований у реєстрі за №751, за умовами якого ОСОБА_1 обміняв належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 4,8769 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:0404, розташовану на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на належну ОСОБА_2 на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0597, розташовану на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 13-17 том 1, 6-7 том 2).

Ринкова вартість належної ОСОБА_2 земельної ділянки склала 2261,00 гривень згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 .

Ринкова вартість належної ОСОБА_1 земельної ділянки склала 99 814,00 гривень згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 .

Також 20 червня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О.О., зареєстрований у реєстрі за №752, за умовами якого ОСОБА_1 обміняв належну йому на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №023407, виданого Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області 28 січня 2010 року, земельну ділянку площею 1,2304 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:0405, розташовану на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на належну ОСОБА_2 на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0599, розташовану на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 18-22 том 1, 34-35 том 2).

Ринкова вартість належної ОСОБА_2 земельної ділянки склала 2261,00 гривень згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 .

Ринкова вартість належної ОСОБА_1 земельної ділянки склала 50 411,00 гривень згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 .

Абзацом 3 пункту 4 договорів міни (обміну) земельних ділянок передбачено, що міна за домовленістю сторін проведена без доплат. Такий обмін земельними ділянками визначений сторонами за відсутністю примусу як будь-якої із сторін, так і з боку третіх осіб, або будь-яких тяжких обставин. Своїм підписом під вказаними договорами сторони підтвердили відсутність претензій будь-якого фінансового характеру одна до одної.

У договорах міни зазначено, що сторони вирішили посвідчити їх у м. Лозова Харківської області за місцем реєстрації ОСОБА_2 (пункт 10).

У пункті 7 договорів зазначено, що вони не укладені під впливом та іншими обставинами.

На підставі вчинених договорів міни від 20 червня 2017 року проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на зазначені земельні ділянки (а. с. 24-37 том 1).

Того ж дня, 20 червня 2017 року приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О.О. посвідчено довіреність за № 755, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в будь-яких органах, установах чи організаціях незалежно від форми власності чи підпорядкування з питань, пов`язаних з управлінням належними йому земельними ділянками: 1) площею 0,0500 га, кадастровий номер :03:000:0597, 2) площею 0,0500 га, кадастровий номер :03:000:0599, що розташовані на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказану довіреність ОСОБА_1 скасовано, що підтверджується копією заяви ОСОБА_1 від 15 липня 2020 року та копією витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 15 липня 2020 року за №42284061 (а. с. 175-181 том 1).

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що вказані земельні ділянки за договорами оренди землі між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Агросвіт» передані в оренду строком до 31 грудня 2066 року (а. с. 62-67 том 1).

19 грудня 2019 року приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О.О. надіслано ОСОБА_1 копії договорів міни від 20 червня 2017 року (а. с. 23 том 1).

20 січня 2020 року, 26 січня 2020 року, 29 лютого 2020 року ОСОБА_1 направлено на адресу ОСОБА_2 пропозиції про розірвання договорів міни земельних ділянок з проханням надати його примірники договорів (а. с. 38-45 том 1).

У відповідь на вказані пропозиції ОСОБА_2 направлено листи про те, що договори міни укладені добровільно і нотаріально посвідчені без будь-яких порушень, місце перебування примірників договорів ОСОБА_1 йому не відомо (а.с.45-46 том 1).

ОСОБА_1 на підтвердження факту укладення спірних договорів міни під впливом тяжкої обставини надано копію свідоцтва про народження дочки ОСОБА_5 , копію трудової книжки дружини ОСОБА_6 , з якої вбачається, що 27 травня 2011 року вона звільнена за власним бажанням у зв`язку з потребою догляду за хворою дитиною-інвалідом, копію посвідчення серії НОМЕР_1 , видане на ім`я дружини ОСОБА_6 щодо призначення державної соціальної допомоги 709,00 грн дитині-інваліду ОСОБА_5 , 1996 року народження, на термін від 09 серпня 2010 року по 16 травня 2014 року; довідку Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області від 28 квітня 2014 року про закінчення виплати державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам з 17 травня 2014 року, копії довідок про доходи ОСОБА_1 , які за 2016 рік складали 30 178,43 грн, за 2017 рік 42 541,94 грн (а. с. 68-77 том 1).

З наданої позивачем медичної документації щодо історії хвороби дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що дитина хворіє з 2003 року. В Обласній дитячій клінічній лікарні спостерігалась з травня 2010 року, отримувала програмний гемодіаліз і об`ємну супроводжуючу терапію з травня 2010 року, потребувала тривалого проведення терапії. ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні трансплантації нирки з 04 березня 2016 року по 05 квітня 2016 року, з 23 грудня 2016 року по 30 грудня 2016 року, що підтверджується виписками з історії хвороби № 1974, 10648 (а. с. 213-223 том 1).

Також ОСОБА_1 надано копії кредитних договорів від 09 квітня 2013 року №1/1371732, за яким він отримав від Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» кредит у сумі 10 300,00 грн строком на 24 місяці з 09 квітня 2013 року по 08 квітня 2015 року, та від 13 жовтня 2017 року №4/1371732, за яким він отримав від Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» кредит у сумі 16 736,00 грн строком на 60 місяців з 13 жовтня 2017 року по 12 жовтня 2022 року (а. с. 167-170 том 1).

Заборгованість за кредитним договором від 09 квітня 2013 року погашена, що підтверджується копіями квитанцій від 05 березня 2015 року, 04 лютого 2015 року, 06 січня 2015 року, 05 грудня 2014 року, 03 квітня 2015 року (а. с. 171-172 том 1).

З виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 в Акціонерному товаристві Комерційний Банк «ПриватБанк» за 2017 рік вбачається, що на час укладення спірних правочинів, 21 червня 2017 року, його заборгованість перед банком складала 12 624,08 грн (а. с. 173-174 том 1).

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно частини 1 статті 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог ЗК України (частина 2 статті 131 ЗК України).

Відповідно до статті 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.

Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін.

Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості.

Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договорів міни, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається:

купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб;

купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами;

купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2017 року, в порядку, визначеному цим законом.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Згідно із Законом України «Про внесення змін до розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України» від 7 грудня 2017 року № 2236-VIII заборона відчуження у такому ж формулюванні продовжена до 1 січня 2019 року.

Отже, заборона відчуження, встановлена пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договорів міни, і яка діяла до 1 січня 2019 року, передбачає винятки, а саме :

Можливість вилучення (викупу) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності для суспільних потреб.

Можливість передання земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв) у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Можливість зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

У частині першій статті 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

За частиною першою статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених вище, є доведення в судовому процесі нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення або зменшення тяжких обставин.

Що стосується вкрай невигідних умов, то слід враховувати, що невигідні умови безпосередньо мають бути пов`язані з обставинами вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її вчинити цей правочин. Також, умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними.

Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання спірних договорів міни недійсними.

Позивачем при розгляді справи не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що договори міни земельних ділянок укладені ним під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Хвороба дочки позивача та скрутне майнове становище його родини не можуть бути підставою для визнання договорів міни недійсними згідно статті 233 ЦК України, адже з матеріалів справи не вбачається, яким чином укладення зазначених договорів міни без доплат спрямоване на усунення таких обставин.

З пояснень позивача у суді першої інстанції вбачається, що він нібито мав борг перед Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Агросвіт», з метою погашення якого уклав оспорювані договори міни. Проте, як доказів наявності такого боргу на час укладення договорів міни, так і доказів того, що цей борг мав відношення до укладення спірних договорів, матеріали справи не містять. Сама по собі наявність у позивача боргів не свідчить про те, що спірні договори міни земельних ділянок укладені ним під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Посилання ОСОБА_1 на те, що договори міни не були спрямовані на настання реальних наслідків, є безпідставними, оскільки як встановлено судом, після укладення договорів за сторонами зареєстровано право власності на належні їм земельні ділянки. Після цього ОСОБА_1 посвідчив довіреність на ім`я відповідача на право розпорядження належними йому земельними ділянками та в подальшому ОСОБА_2 уклав від його імені договори оренди. Тобто, укладені правочини потягнули за собою реальні наслідки, будь-яких доказів їх фіктивності матеріали справи не містять. Доводи ОСОБА_1 щодо неотримання ним орендної плати за договорами оренди землі не є підставою для визнання недійсними договорів міни земельних ділянок. Правовідносини з оренди не є предметом розгляду суду в межах даної справи, що не позбавляє ОСОБА_1 права на звернення до суду з окремим позовом про захист своїх прав у орендних правовідносинах.

Доводи ОСОБА_1 щодо обмеження в цивільному обороті земельних ділянок сільськогосподарського призначення та укладення оспорюваних договорів міни всупереч мораторію на їх відчуження не можуть бути взяті до уваги, оскільки згідно з пунктом 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договорів міни дозволено, як виняток, обмін земельної ділянки сільськогосподарського призначення на іншу земельну ділянку відповідно до закону. Сторони обмінялися сформованими земельними ділянками з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та на спірні правовідносини не поширюється заборона щодо їх відчуження. Правовідносини, які виникли між сторонами внаслідок укладення договорів міни не суперечать підпункту «б» пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договорів міни, та відповідають приписам статей 203, 715 і 716 ЦК України.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом у постанові Великої Палати від 15 травня 2019 року у справі № 227/1506/18, провадження № 14-66 цс 19.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що право оренди земельних ділянок на час укладення договорів міни не зареєстровано, судова колегія відхиляє, оскільки це не було перешкодою в укладенні договорів та не є підставою для визнання договорів міни недійсними.

Посилання ОСОБА_1 на посвідчення договорів міни поза нотаріальним округом приватного нотаріуса не можуть бути взяті до уваги, оскільки договори міни посвідчені за місцем реєстрації однієї зі сторін, що відповідає приписам частини четвертої статті 55 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на момент посвідчення нотаріусом спірних договорів).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, судова колегія відхиляє.

Згідно частин першої, другої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини (частина четверта статті 274 ЦПК України.

У частині шостій статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц (провадження № 61-13586св20) зазначено, що: «враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед загальних положень процесуального закону, суд має право віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому за змістом пункту 1 частини шостої цієї статті справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу притаманних їм властивостей, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета».

Предметом позову в цій справі є визнання договорів міни земельних ділянок недійсними.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом в постанові від 12 травня 2021 року у справі № 149/1011/20, провадження № 61-15850св20, а також ухвалі Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 390/756/19, провадження № 61-12117ск20.

При цьому, в ухвалі про відкриття провадження у справі від 22 травня 2020 року суд першої інстанції визнав даний спір малозначним та зазначив, що з метою недопущення порушення прав відповідача з огляду на предмет та ціну позову, суд вважає необхідним на підставі частини 5 статті 279 ЦПК України розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотанням про розгляд справи за правилами загального позовного провадження ОСОБА_1 до суду першої інстанції не звертався.

Отже, справа правомірно розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводів щодо незаконності рішення суду в частині відмови у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Мельник К.О. про стягнення судових витрат на правничу допомогу апеляційна скарга не містить, тому підстав для перегляду та скасування рішення в цій частині немає.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

О. Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.