Харківський районний суд Харківської області
15 лютого 2022 року
смт Покотилівка Харківської області
Справа № 635/7974/21
Провадження № 2 /635/1851/2022
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Карасави І.О.,
секретаря судового засідання - Панаса О.С.,
учасники справи:
позивач- ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
УСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
08 жовтня 2021 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
У позовній заяві просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В зазначеному будинку у січня 2020 року позивач зареєстувала у зазначеному будинку відповідача ОСОБА_2 , який мав намір проживати в ньому по договору оренди. Стверджує, що відповідач по справі не проживає у будинку, його особистих речей у будинку не має, жодним чином не приймає участь у витратах по утриманню будинку та комунальних платежів. Відповідач не має змоги самостійно знятись з реєстрації у зв`язку з переїздом до іншої країни.
Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги, у разі нявки відповідача не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких клопотань від відповідача не надходило.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідача, які не повідомили суд про причини неявки та не подали відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Рух справи
08 жовтня 2021 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 листопада 2021 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання, відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 січня 2022 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
Будь-яких інших заяв та клопотань в ході проведення судового розгляду від сторін не надходило.
Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Як вбачається зі змісту договору довічного утримання від 18 травня 2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 липня 2007 року (а.с. 11-12), посвідченого 18 травня 2007 року Приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Шило І.В. на праві приватної власності (розмір частки 1/2) ОСОБА_1 належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки №1726 виданої 22 вересня 2021 року Височанською селищною радою Харківського району Харківської області (а.с. 9), в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач по справі Алкхатіб ОСОБА_3 .
Як вбачається зі змісту акту, складеного 23 вересня 2021 року депутатами Височанської селищної ради Харківського району Харківської області Ткаченко Д.Г, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 10) в будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 не проживає і ніколи не жив.
У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, не проживав з нею у спірному будинку, не був пов`язаний з нею спільним побутом та не вів спільне господарство.
Реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди в користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. У добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає.
Договір найму жилого приміщення між позивачем та відповідачем не укладався. Згоди на користування жилим приміщенням позивач не надавала.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України.
У своєму рішенні по справу про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року Верховний Суд України вказав на те, що положення статей 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 в поєднанні зі статтею 64 ЖКУ передбачають право вимоги власника - захистити порушене право власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь-яких осіб, в тому числі осіб, які не є членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, до статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника житлового приміщення та членів його сім`ї, в тому числі в разі втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Зі змісту статей 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Так, статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16).
Згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що власник будинку ОСОБА_1 має законне право захистити власність від будь-якої особи, в тому числі не родича шляхом визнання такої особи такою, що втратила право на користування.
Таким чином, позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись статтями 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог статей 284-285 ЦПК України.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Суддя І.О. КАРАСАВА