Справа № 676/7346/21 Номер провадження 2/676/767/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Вдовичинського А.В.

секретаря судового засідання Мазуркевич О.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам`янець-Подільський справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Кам`янець-Подільська міська друкарня» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до комунального підприємства «Кам`янець-Подільська міська друкарня» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підприємстві працювала з 15.07.1968 р. Згідно наказу №39-п від 15.09.1987 р. в зв`язку з переходом на нові умови оплати праці їй було присвоєно 4-й розряд машиніста різальних машин. Відповідно до рішення виконкому Кам`янець-Подільської міської ради N9346 від 01.03.2012 року Кам`янець-Подільська міська друкарня ім.В.І. Леніна перейменована в КП « Кам`янець-Подільська міська друкарня». Згідно наказу №22-к від 25.08.2021 р. її звільнено в зв`язку з ліквідацією підприємства п.1 ст.40 КЗпП України. На час звільнення заборгованність підприємства по заробітній платі перед нею складає 64004,13 грн. Середньоденний заробіток за два останні місяці 523 грн. Затримка розрахунку з часу звільнення складає 76 днів. Відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку складає: 523 грн.х76дн.=39748 грн. Позивач просить суд на підставі ст.ст. 117, 238 КЗпП України стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 09.12.2021 року в сумі 39748 грн. В суді позивач позов підтримала, просить його задовольнити. Суду позивач пояснила, що підприємством заборгованість по заробітній платі їй сплачено в грудні 2021 р. , вона є пенсіонером, а тому не ставала на облік в центр зайнятості.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду відзив на позов в якому просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень представник відповідача - голова ліквідаційної комісії вказує, що позивачем не правильно зазначено розрахунок середньої заробітної плати, просить суд врахувати, що підприємством сплачено позивачу компенсацію в розмірі місячної заробітної плати при звільненні, а також скрутний фінансовий стан підприємства.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач працювала на КП «Кам`янець-Подільська міська друкарня» машиністом різальних машин 4-го розряду. Наказом № 22-к від 25.08.2021 р. її було звільнено в зв`язку із ліквідацією підприємства на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Згідно довідки КП «Кам`янець-Подільська міська друкарня» від 25.08.2021 р.(а.с 6) заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі становила 64004,13 грн.

Згідно наданої представником відповідачу суду копії зведеної відомості на перерахування заробітної плати та інших виплат за квітень-серпень 2021 р. від 20.12.2021 р.(а.с.30) підприємством було перераховано через АТ «Альфа-банк» колишнім працівникам, в т.ч. і позивачу заборгованість по заробітній платі. Позивач в суді визнала факт виплати підприємством заборгованості по заробітній платі в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством.

Середній заробіток працівника за затримку розрахунку при звільненні згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число робочих відпрацьованих днів.

Відповідно до 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано суду доказів, спростовуючих розмір середнього заробітку визначено позивачем, а тому при визначення середнього заробітку суд враховує довідку відповідача про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем від 25.08.2021 р.

Середньоденна заробітна плата становить 522,89 грн. = 11825,86 грн.(зарплата за червень 2021 р.) + 9612,58 грн.(зарплата за липень 2021 р.) / 41 робочий день = 522,89 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 75 робочих днів за період з 26 серпня 2021 р. по 09.12.2021 р. включно(4+ 22+ 20+22+ 7) складає 39216,75 грн. (3522,89 грн. х 75 днів = 39216,75 грн.). В зв`язку з цим суд вважає вимоги позивача в частині розрахунку заборгованості середнього заробітку такими, що підлягають частковому задоволенню.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц (провадження N 14-623цс18) зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване також на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані передусім не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу матеріальної відповідальності роботодавця, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті насамперед слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення зазвичай ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі N 6-113цс16, зазначивши, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

В зв`язку з цим, враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем, строк який минув з часу звільнення позивача, обставини справи, фінаснвий стан підприємства яке перебуває в стадії ліквідації, суд вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача до 10000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 116, 117, 221, 233, 238 КЗпП України, ст.ст. 13, 76, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України,

ухвалив:

позов задовольнити частково. Стягнути з комунального підприємства «Кам`янець-Подільська міська друкарня» (; місцезнаходження: площа Польський ринок, 18, м.Кам`янець-Подільський Хмельницької області) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ): 10000,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, 228,40 грн. судового збору.

На рішення сторонами може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 18.02.2022 р.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Вдовичинський А.В.