Справа № 504/2561/21
провадження №2/504/736/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2022смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Вінської Н.В.

при секретарі Коцар А.М.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Доброслав Одеської області справу за позовом Регіонального Ландшафтного парку «Тилігульський» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної природно заповідного фонду України, -

ВСТАНОВИВ:

Регіональний ландшафтний парк «Тилігульський» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної природно - заповідному фонду. Обґрунтовуючи вимоги поданого позову вказує на те, що 19.02.2019 року ОСОБА_1 знаходячись на березі Калинівського заливу, що в межах РЛП «Тилігульський», проводив незаконний збір першоцвітів в наслідок чого ним було здобуто 83 одиниці пролісків першоцвітів із цибулиною на кожному стеблі. Таким чином, відповідач своїми незаконними діями заподіяв природно - заповідному фонду України шкоду у загальному розмірі 2739,00 грн., розмір якої обчислюється відповідно до Додатку № 4 Постанови КМ від 24.07.2013 року № 541 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди заподіяної порушенням законодавства про природно - заповідний фонд. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути ОСОБА_1 на користь держави в особі Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» спричинену природно - заповідному фонду України шкоду у розмірі 2739,00 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши суду, що він рвав проліски дружині та донці, нарвав два букета без цибулин.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, розглянувши позовну заяву перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.05.2019 року по справі №504/1022/19, ОСОБА_1 збирав на території РЛП «Тилігульський» першоцвіт з цибулинами у кількості 83 од., в результаті чого, його було притягнуто до відповідальності за правопорушення передбачене ст. 91 КпАП України.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п. 1.2 Статуту Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» даний парк є природоохоронним рекреаційним об`єктом місцевого значення, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання та який входить до складу природно - заповідного фонду України.

Відповідно до ЗУ «Про природно - заповідний фонд України» природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища. У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про природно - заповідний фонд України» на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Згідно ч. 1 ст. 64 Закону України «Про природно-заповідний фонд» порушення законодавства України про природно-заповідний фонд тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 64 Закону України «Про природно-заповідний фонд» відповідальність за порушення законодавства про природно-заповідний фонд несуть особи, винні у: а) нецільовому використанні територій та об`єктів природно-заповідного фонду, порушенні вимог проектів створення та організації територій природно-заповідного фонду; б) здійсненні в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон забороненої господарської діяльності; в) організації на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, в їх охоронних зонах господарської діяльності без попереднього здійснення оцінки впливу на довкілля або з порушенням оцінці впливу на довкілля; г) невжитті заходів щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та іншого шкідливого впливу на території та об`єкти природно-заповідного фонду; д) порушенні строків і порядку розгляду клопотань про створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду; е) порушенні вимог щодо використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду; є) перевищенні допустимих хімічних, фізичних, біотичних та інших впливів і антропогенних навантажень, порушенні вимог наданих дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду; ж) псуванні, пошкодженні чи знищенні природних комплексів територій та об`єктів природно-заповідного фонду та зарезервованих для включення до його складу; з) самочинній зміні меж, відведенні територій та об`єктів природно-заповідного фонду для інших потреб. Законодавством України може бути встановлена відповідальність і за інші порушення законодавства про природно-заповідний фонд.

Відповідно до приписів ст. 3 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» одним із основних принципів охорони навколишнього природного середовища є компенсація шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 68 та ч. 1 ст. 69 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Суд зазначає, що розмір шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд передбачений Додатком № 4постанови Кабінету Міністрів України №541 від 24 липня 2013 року «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд».

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 було заподіяно шкоду природно - заповідному фонду України у розмірі 2739,00 грн. (83 од. * 33 грн.)

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А тому, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2270 грн., встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, ст.ст. 1, 68, 69 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 64 ЗУ «Про природно-заповідний фонд», суд, -

Вирішив:

Позов Регіонального Ландшафтного парку «Тилігульський» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної природно заповідного фонду України - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави в особі регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» причинену природно заповідному фонду України шкоду у розмірі 2739,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Держави судовий збір у розмірі 2270,00 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Н.В. Вінська