Справа № 199/1461/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Маляренко В.О.,

прокурорів Дичко С.М. та Калашникова Г.О., відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпрі клопотання відповідача про закриття провадження та клопотання позивача про передачу за підсудністю цивільної справи за позовом Дніпропетровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі, -

ВСТАНОВИВ:

Військова прокуратура Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Національної академії Національної гвардії України звернулася до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_1 у період з 01.08.2012 року по 28.03.2016 рік проходив навчання та військову службу у Національній академії Національної гвардії України на посаді курсанта.

Відповідно до розділу II, діючого на той час «Положення про проходження військової служби (навчання) за контрактом у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений 26.03.2016 року з ОСОБА_1 строком на 5 років до 26.03.2021 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 29.03.2016 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №40 від 30.03.2016 року лейтенант ОСОБА_1 призначений командиром зенітного взводу зенітно-ракетної батареї батальйону бойового забезпечення.

16.05.2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №134 з лейтенантом ОСОБА_1 розірвано контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та направлено на військовий облік до Амур-Нижньодніпровського РВК міста Дніпра, на підставі п. «и» ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконання умов контракту військовослужбовцем).

Позивач зазначив, що відповідно до ч.10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що курсанти у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и» частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі на загальну суму 177 067 гривні 05 копійок на користь Національної академії Національної гвардії України.

У судовому засіданні прокурори Дичко С.М. та Калашникова Г.О. просили у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження по справі відмовити та передати справу за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Відповідач ОСОБА_1 клопотання про закриття провадження по справі підтримав, заперечував проти передачі справи за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Представника відповідача Мясоєдов В.О. клопотання про закриття провадження по справі підтримав, заперечував проти передачі справи за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, посилаючись на правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду.

Вислухавши пояснення сторін та представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ст.4 КАС України публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Одним з видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів) (частина шоста зазначеної статті).

Таким чином, навчаючись у вищому навчальному закладі Міністерства оборони України, особа проходить військову службу, яка відповідно до зазначених норм КАС України вважається публічною службою.

У Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2006 року №964 (далі - Порядок), визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - витрати).

Витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Згідно з пунктом 7 Порядку в разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №705/1664/17, якою підтверджено/підтримано аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду також у постановах від 16 жовтня 2019 року у справі №1.380.2019.001198 (провадження N 11-878апп19), від 30 січня 2019 року у справі №810/2610/16 (провадження N 11-1004апп18), від 13 березня 2019 року у справі №723/18/17 (провадження N 14-563цс18), від 10 квітня 2019 року у справі №705/1664/17 (провадження N 14-31цс19) та інших постановах, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заява №7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими та справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а отже даний спір не може бути вирішено в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про передачу за справи підсудністю та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 19 КАС України, ст. ст. 3, 19, ч. 2 ст. 247, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження по цивільній справі, задовольнити.

Закрити провадження по цивільній справі за позовом Дніпропетровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі.

У задоволенні клопотання Дніпропетровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про передачу справи за підсудністю, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя