КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 939/2356/21 Головуючий у 1-й інст. - Герасименко М.М.
Апеляційне провадження 22-ц/824/4452/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» - Юхименка Юрія Юрійовича на рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 листопада 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінасова компанія «Онлайн Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 18 335 грн 25 к., яка складається з: 4 749 грн 92 к. - заборгованість по кредиту, 11 210 грн 33 к. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, 2 375 грн - штраф та пеня.

Посилається на те, що 08 жовтня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 811178731 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано кредит на суму 4 750 грн.

16 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, якою продовжили на 29 днів строк кредитування та визначили, що позичальник сплачує за користування кредитом 1,70 відсотків в день від суми кредиту.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 15 960 грн 25 к., з яких 4 749 грн 92 к. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 210 грн 33 к. - сума заборгованості за відсотками.

Посилаються на те, що відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. 31 серпня 2020 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, однак заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 08 листопада 2021 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінасова компанія «Онлайн Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 16 грудня 2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» - Юхименко Юрій Юрійович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на те, що станом на момент подання позовної заяви до суду першої інстанції ні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ні ТОВ «Таліон Плюс» не надало відповіді на адвокатський запит та не надало необхідні документи для підтвердження переходу права вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», тому представником скаржника не було надано копії цих документів до позову. Проте при поданні позовної заяви позивач надав копію довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №17/07 від 02 липня 2021 року, як підтвердження первісним кредитором переходу права грошової вимоги до ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором № 811178731 від 18 жовтня 2019 року.

Посилається на те, що відповідно до п.п.5.3.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.

Зазначає про те, що відповідно до реєстру прав вимоги № 67 від 25 лютого 2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Крім того, посилається на те, що твердження суду першої інстанції щодо нібито недоведеності позивачем факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія « Онлайн Фінанс» є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності, оскільки при поданні позовної заяви позивачем надано копію договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та реєстр прав вимоги № 1 від 05 серпня 2020 року, що був укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».

Посилається на те, що копія договору факторингу та реєстра права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги.

Посилається на те, що копія договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від Клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до Фактора - ТОВ «Таліон Плюс».

Крім того, посилається на те, що копія договору факторингу № 05/0820-01 від 05 вересня 2020 року, яка знаходиться в матеріалах справи також містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від Клієнта - ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до Фактора - ТОВ « Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що скаржником доведено факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 811178731 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» та відповідно від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», оскільки договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено предмет договору, в якому передбачено відступлення права вимоги , яке виникає в майбутньому.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу до суду не подав.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 811178731 від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», та відповідно від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що 08 жовтня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 811178731 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано кредит на суму 4 750 грн(а.с.10-13).

16 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, якою продовжили на 29 днів строк кредитування та визначили, що позичальник сплачує за користування кредитом 1,70 відсотків в день від суми кредиту (а.с.14).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Судом встановлено, що позивачем додано копію договору № 811178731, укладеного 18 жовтня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 (а.с. 10-12).

Згідно п.1.1 Договору, за цим договором товариство зобов`язується надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети на суму 4 750 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.4 цього договору.

Відповідно до п.1.2 Договору, строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 30 днів.

Згідно п.1.3 Договору, кредит надається строком на 30 днів.

Відповідно до п.1.4 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,01 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3 цього договору.

Згідно п.1.5 Договору, позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 3,65 відсотків річних.

Згідно п.4.5 Договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором.

Згідно графіку розрахунків, який є додатком №1 до Договору, сторони погодили наступний графік розрахунків: термін платежу - 17 листопада 2019 року; сума кредиту - 4 750 грн; нарахований процент - 14 грн 10 коп.; до сплати разом - 4 764 грн 40 к. (а.с.13).

Як вбачається з доданої до позовної заяви копії додаткової угоди до договору № 811178731, укладеної 16 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_3 в електронній формі, сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №811178731 від 18 жовтня 2019 року на 29 днів. Починаючи з 17 листопада 2019 року, позичальник сплачує за користування кредитом 1,70 відсотків в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди (а.с. 14).

Однак, як вбачається з Договору, графіку розрахунків, який є додатком №1 до Договору, та додаткової угоди, останні не містять підписів позичальника ОСОБА_1 , а саме одноразового ідентифікатора, як це передбачено Договором. Вказане, незважаючи на те, що позивачем надано окремо довідку щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за підписом директора ТОВ «Таліон Плюс», яка містить одноразовий ідентифікатор, не дає підстав вважати, що відповідач була ознайомлена саме із цими умовами договору та додаткової угоди, копії яких долучено позивачем до позовної заяви.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що звертаючись із вказаним позовом, позивач не довів факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс» та від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».

Позивач посилаючись на те, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 811178731 від 18 жовтня 2019 року, надав суду лише копію довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 02 липня 2021 року № 17/07 та копію витягу з додаткової угоди № 25 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеної 21 жовтня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс». Проте з вказаних документів не можна встановити змісту договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, на який посилається позивач у своєму позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Судом встановлено, що кредитний договір укладений 18 жовтня 2019 року, а договір факторингу 28 листопада 2018 року, тобто договір кредиту укладено пізніше ніж договір факторингу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за відсутності договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року неможливо встановити предмет такого договору та чи було у ньому передбачено відступлення право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до довідки № 17/07 від 02 липня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підтверджує, що 25 лютого 2020 року було здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором № 811178731 від 18 жовтня 2019 року ТОВ «Таліон Плюс» згідно укладеного договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, проте позивачем не надано суду ні договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ні будь яких інших документів на підтвердження наведених у довідці обставин щодо відступлення 25 лютого 2020 року права вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс», що унеможливлює встановити зміст (предмет) договору, на який посилається позивач щодо відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 811178731. (а.с.33).

Крім того, згідно наданої позивачем копії витягу з додаткової угоди № 25 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеної 21 жовтня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції, зокрема п. 1.3 Договору виклали у такій редакції: ««Право вимоги» - права грошових вимог Клієнта до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.» (а.с. 45-46).

Вказану додаткову угоду від 21 жовтня 2020 року судом вірно не взято до уваги, оскільки як вбачається з наданих позивачем документів, вона укладена після підписання 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договору факторингу № 05/0820-01 (а.с. 34-43).

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 811178731 від первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс», та відповідно від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».

Доводи апеляційної скарги про те, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 811178731 від 18 жовтня 2019 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем надано суду лише копію довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 02 липня 2021 року № 17/07 та копію витягу з додаткової угоди № 25 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеної 21 жовтня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс».

Тобто, з вказаних документів не можна встановити змісту договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, на який посилається позивач.

Твердження апеляційної скарги про те, що скаржником доведено, що договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено предмет договору, в якому передбачено відступлення права вимоги, яке виникає в майбутньому, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки за відсутності договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року неможливо встановити предмет такого договору та чи було у ньому передбачено відступлення права вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи знаходиться довідка № 17/07 від 02 липня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» яка підтверджує, що 25 лютого 2020 року було здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором № 811178731 від 18 жовтня 2019 року ТОВ «Таліон Плюс» згідно укладеного договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано суду ні договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ні будь яких інших документів на підтвердження наведених у довідці обставин щодо відступлення 25 лютого 2020 року права вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс», що унеможливлює встановити зміст (предмет) договору, за яким, як стверджує скаржник, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 811178731.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» - Юхименка Юрія Юрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 листопада 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді