ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м.Суми

Справа №581/283/21

Номер провадження 22-ц/816/246/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Липоводолинська селищна рада Роменського району Сумської області, Роменська районна державна адміністрація Сумської області, ОСОБА_2 ,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 листопада 2021 року в складі судді Кузьмінського О.В., ухваленого в сел. Липова Долина, повний текст якого складено 30 листопада 2021 року, -

в с т а н о в и в :

17 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області (далі - Селищна рада) та Роменської районної державної адміністрації Сумської області (далі - Райдержадміністрація) про визнання недійсним державного акта серії ЯБ №335691 на право приватної власності на земельну ділянку площею 3,226 га, розташовану на території Селищної ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий на ім`я ОСОБА_2 , а також визнання за покійним ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на земельну ділянку площею 3,226 га, кадастровий номер 020030190, розташовану на території Селищної ради.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід заявниці - ОСОБА_3 , який за життя склав заповіт і все своє майно заповів своїй дочці - матері позивачки ОСОБА_4 . Після смерті діда спадщину прийняла мати, а після смерті матері та батька спадщину прийняла позивачка. Зазначає, що ОСОБА_3 після розпаювання колгоспу «Липоводолинський» належала земельна ділянка в складі фермерського господарства «Чайка О.І.». 11 січня 1995 року ОСОБА_2 як голова фермерського господарства отримала державний акт, згідно якого їй та членам її родини і близьким родичам, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 передано у приватну власність земельну ділянку площею 25,3 га, а також державний акт на право постійного користування землею серії СМ від 11 січня 1995 року згідно якого ОСОБА_2 та членам її родини і близьким родичам надано у постійне користування земельну ділянку площею 5,6 га. Позивачка вважає, що в січні 1995 року на підставі норм чинного на той час законодавства ОСОБА_3 набув право приватної власності на умовну частину земельної ділянки площею 25,3 га фермерського господарства «Чайка О.І.» як член цього господарства, але внаслідок незаконних дій відповідачів був позбавлений цього права. Так, у зв`язку зі змінами в законодавстві, 04 червня 2004 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до Селищної ради, в якій просила державний акт на право власності на землю та державний акт на право постійного користування землею визнати недійсними і водночас надати дозвіл на розробку технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на земельні ділянки кожному члену фермерського господарства окремо, в тому числі і відносно померлого ОСОБА_3 . 20 грудня 2005 року ОСОБА_2 отримала два державні акти на право власності на земельні ділянки, зокрема і за рахунок земельної ділянки ОСОБА_3 . Вважає, що державний акт на право власності на належну ОСОБА_3 земельну ділянку серії № 335691, який отримала ОСОБА_2 , виданий незаконно та з порушенням чинного законодавства, оскільки на момент отримання державного акту на земельну ділянку ОСОБА_3 помер, а ОСОБА_2 не була його спадкоємицею. Разом з тим, за відсутності права успадкування майна ОСОБА_3 . Селищна рада рішенням № 110 від 23 червня 2004 року внесла клопотання перед Райдержадміністрацією по наданню дозволу на розробку технічної документації по виготовленню державних актів, внісши до списку додатку до рішення ОСОБА_2 як власницю майна померлого. В свою чергу, Райдержадміністрація, маючи в себе дані про склад осіб, які входили до фермерських господарств, де зазначався і ОСОБА_3 та не маючи клопотання виконкому Селищної ради про надання дозволу на розробку технічної документації по виготовленню державного акта на ім`я ОСОБА_2 , як спадкоємцю земельної ділянки ОСОБА_3 , надала дозвіл на виготовлення такої документації, чим сприяла незаконному переходу права розпоряджатися чужим майном без законних на те підстав.

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 06 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням або передачею у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування будь-яким іншим особам майна: земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0190 площею 3,0855 га та земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0222 площею 0,1403 га, які розташовані на території Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Державний акт серії ЯБ №335691 на право власності на земельну ділянку площею 3,226 га, розташовану на території Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району Сумської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий на ім`я ОСОБА_2 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.08.361.00629 від 20 грудня 2005 року визнано недійсним.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з Селищної ради, Райдержадміністрації і ОСОБА_2 на користь держави по 302,70 грн, з кожного, в рахунок відшкодування судового збору.

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 06 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Козін Т.В. про виправлення описки у вказаному вище судовому рішенні.

В апеляційній скарзі на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 листопада 2021 року ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність рішення суду, неправильно встановлені обставини у справі, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених вимог позову скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при оформленні прав на спірну змелену ділянку була дотримана відповідна процедура, розпорядження Райдержадміністрації, на підставі якого видано державний акт, є чинним. Крім того, є незрозумілим чому визнано недійсним саме державний акт серії ЯБ № 335691, а не серії ЯБ № 335690. Доказів того, що саме на земельну ділянку, про яку йдеться у державному акті серії ЯБ № 335691, мав право ОСОБА_3 , матеріали справи не місять. Наполягає на пропущеному без поважних причин строку позовної давності. Також зазначає, що Селищна рада не є належним відповідачем у даній справі. Також звертається увагу на неправильний розподіл судових витрат, а саме: заявниця є інвалідом другої групи і суд не мав права компенсувати відповідні витрати за її рахунок.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на земельну ділянку площею 3,226 га, кадастровий номер 020030190, розташовану на території Селищної ради не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду залишити без змін. При цьому повністю погоджується з рішенням суду і зазначає, що суд касаційної інстанції вже висловився про необхідність залучення до участі у справі всіх органів, яким безпосередньо надавалось право передачі у власність земельні ділянки. За наявності лише родинних зв`язків між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та без свідоцтва про право на спадщину Селищна рада не мала ні права, ні повноважень порушувати перед Райдержадміністрацією питання про надання дозволу на розробку технічної документації по виготовленню державних актів на землю. Крім того, на час укладення договору по розподілу земельних паїв між власниками від 04 березня 2005 року ОСОБА_3 був померлим, а тому власником земельної ділянки мала бути спадкоємець ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 . Відтак, зазначений договір не відповідає чинному законодавству та є недійсним з моменту укладення і не створює юридичні наслідки. Звертає увагу, що про порушення своїх прав дізналась у січні 2018 року, що відповідачка у відзиві на позов не заперечувала, після чого у липні 2018 року зверталась до суду з позовом у іншій цивільній справі, тобто відбулось переривання перебігу строку позовної давності. Крім того, суд касаційної інстанції вже давав оцінку питанню строку позовної давності. Також зазначає, що визнання недійсним державного акта є належним способом поновлення порушених прав, тому доводи скарги про те, що розпорядження Райдержадміністрації є чинними правового значення не мають.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_11 , представника відповідача ОСОБА_12 , дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Питання про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, а також спір з приводу земельної ділянки як спадщини вже було предметом судового розгляду.

Так, рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 і ОСОБА_13 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на спадкове майно у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Постановою Сумського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року вказане рішення від 20 серпня 2019 року скасоване, а позов ОСОБА_1 і ОСОБА_13 задоволено частково. Державний акт серії ЯБ №335691 на право власності на земельну ділянку площею 3,226 га, розташовану на території Селищної ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий на ім`я ОСОБА_2 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.08.361.00629 від 20 грудня 2005 року визнано недійсним. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року постанову Сумського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року скасовано з підстав не залучення до у часті в справі в якості співвідповідача Райдержадміністрації, рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 серпня 2019 року змінено й викладено його мотивувальну частину в редакції постанови касаційного суду (т. 1 а.с. 106 - 124).

У даній цивільній справі судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 , як пенсіонер колгоспу «Липоводолинський», за результатами зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Липоводолинський» від 12 лютого 1993 року був включений до списку осіб, що мають право на земельний та майновий пай при розпаюванні майна колгоспу «Липоводолинський» під номером 206 (т. 1 а.с. 27).

Рішенням Липоводолинської селищної Ради народних депутатів Липоводолинського району Сумської області від 04 березня 1993 року «Про розподіл бувшого колгоспу «Липоводолинський» на два господарства по річці Хорол» вирішено, крім іншого, виділити земельні ділянки під селянські (фермерські) господарства. У відповідності до списку фермерських і кооперативних господарств асоціації фермерів і сільськогосподарських кооперативів «Хорол» по розподілу земельних паїв, що є додатком до вищезазначеного рішення, дочці ОСОБА_3 - ОСОБА_2 виділено пай у розмірі 24,66 га та присадибна ділянка розміром 2,69 га, загальна площа земельного паю 27,35 га (т. 1 а.с. 89).

На виконання рішення відведено в натурі земельні ділянки для організації фермерського господарства ОСОБА_2 із земель колективного сільського господарства «Липоводолинське» загальною площею 30,9 га, в тому числі сільськогосподарських угідь 30,9 га, з них ріллі 30,9 га, та у приватну власність 25,3 га, із них ріллі 25,3 га. Межі земельної ділянки закріплені на місцевості межовими знаками встановленого зразка (т. 1 а.с. 31).

03 серпня 1993 року розпорядженням представника президента України зареєстровано селянські (фермерські) господарства та їх статути з наданням юридичної особи, в тому числі і фермерське господарство під головуванням ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 83-84, 86-88).

11 січня 1995 року ОСОБА_2 отримала державний акт на право приватної власності на землю площею 25,3 га для ведення селянського (фермерського) господарства на території Липоводолинської селищної Ради народних депутатів та державний акт на право постійного користування землею площею 5,6 га для ведення селянського (фермерського) господарства на території Липоводолинської селищної Ради народних депутатів (т. 1 а.с. 32, 33).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (т. 1 а.с. 16, 17).

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, яким все майно заповів дочці ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 18).

15 листопада 1996 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину на житлового будинок в АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_14 , спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_3 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав (т. 1 а.с. 153).

21 листопада 1996 року ОСОБА_4 в Липоводолинській районній нотаріальній конторі отримала свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у вигляді грошових внесків, що зберігаються у відділенні Ощадбанку, що належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 , спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_3 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав (т. 1 а.с. 157).

04 червня 2004 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до голови Селищної ради Романенка Г.П., в якій зазначала, що відповідно до проекту відводу земельних ділянок, затвердженого Селищною радою 04 березня 1993 року0 їй надано у власність 25,3 га та у постійне користування 5,6 га орних земель бувшого КСП «Хорол» для ведення фермерського господарства, право власності та користування якими посвідчено відповідними державними актами. До переданих їй у власність та користування ділянок включені ділянки членів її родини та близьких, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 із розрахунку 3,11 га у власність та 0,7 га у користування кожному. Враховуючи невідповідність документації по наданню земельних ділянок вимогам сучасності, що порушує права кожного із зазначених громадян щодо власності на землю та розпоряджатись нею на власний розсуд, просила державний акт на право власності на землю СМ № б/н, виданий 11 січня 1995 року, та державний акт на право постійного користування землею СМ № б/н, виданий 11 січня 1995 року, визнати недійсними, надати дозвіл на розробку технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кожному з зазначених окремо, включивши до складу земель ріллю, яка перебувала у приватній власності (т. 1 а.с. 34, 180).

Рішенням виконавчого комітету Селищної ради № 110 від 23 червня 2004 року вирішено підняти клопотання перед Райдержадміністрацією про надання дозволу власникам земельних ділянок - колишнім членам АФГ «Хорол» та їх спадкоємцям на розробку технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, включивши до складу земель ріллю, яка перебуває у приватній власності з забезпеченням вимог ст. 25 Земельного кодексу України. Відповідно до додатку до рішення, до складу громадян, яким погоджується надання дозволу на розробку технічної документації про виготовленню державних актів на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва під номерами 117, 118 включена ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 35-37).

Розпорядженням голови Райдержадміністрації № 410 від 01 листопада 2004 року надано дозвіл 299 власникам земельних ділянок - колишнім членам АФГ «Хорол», в тому числі і ОСОБА_2 , на розробку технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кожному громадянину та в спільну часткову власність згідно з додатками; припинено право постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянського (фермерського) господарства до групи ОСОБА_2 , крім інших, включено померлого ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 38-46).

Розпорядженням голови Райдержадміністрації № 180 від 25 квітня 2005 року погоджено договір про розподіл земельних ділянок між власниками земельних паїв колишніх членів АФГ «Хорол» та їх спадкоємців, згідно з яким на земельний пай ОСОБА_2 виділено дві земельні ділянки під номерами 117, 118 (т. 1 а.с. 47-51).

У 2005 році землевпорядною фірмою « Гео » на замовлення громадян, у тому числі і ОСОБА_2 , розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки власникам земельних паїв на території Селищної ради (колишнього АФГ «Хорол»), включаючи ОСОБА_2 на дві земельні ділянки площею 3,226 га кожна (т. 1 а.с. 52-66, 90, 91).

Відповідно до протоколу № 28 від 4 лютого 2005 року Сумського обласного головного управління земельних ресурсів здійснено розгляд та погодження землевпорядного проекту організації території розпайованих земель колишнього КСП «Хорол» Селищної ради, яким запроектовано 302 земельних паїв, до яких включена рілля та сіножаті, розміри земельних ділянок визначені з урахуванням якості грунтів, розподіл паїв між громадянами проведений земельною комісією колишнього КСП «Хорол» з урахуванням місця проживання власників земельних паїв, їх родинних стосунків та затверджений загальними зборами власників земельних паїв. Згідно з списком ОСОБА_2 виділено дві земельні ділянки площею по 3,226 га кожна, з яких 3,085 рілля, 0,140 сіножаті (т. 1 а.с. 57-62).

Розпорядженням голови Райдержадміністрації № 285 від 07 червня 2005 року затверджено технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки власникам земельних паїв (колишніх членів АФГ «Хорол» та їх спадкоємців) на території Селищної ради та вирішено видати 303 громадянам - власникам земельних паїв згідно додатку, в тому числі і ОСОБА_2 на дві земельні ділянки площею 3,226 га кожна, та видати державні акти на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва замість державних актів на право приватної власності на землю для ведення селянського (фермерського) господарства (т. 1 а.с. 66-69).

ОСОБА_2 отримала два державних акти на право власності на земельні ділянки площею по 3,226 га кожна для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Селищної ради, серед яких і оскаржений державний акт серії ЯБ №335691 (т. 1 а.с. 73, 178).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 19), 11 квітня 2008 року заведена спадкова справа № 539/2013 за заявою ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 147).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_15 (т. 1 а.с. 21), 14 червня 2013 року заведена спадкова справа № 90/2013 за заявою ОСОБА_1

ОСОБА_13 заявою від 05 липня 2013 року відмовився від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_15 на користь ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 25).

13 травня 2014 року ОСОБА_13 і ОСОБА_1 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/3 частці грошових вкладів з відповідним відсотками та нарахованою компенсацією кожному (т. 1, а.с. 20, 22).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» у зв`язку з ліквідацією Липоводолинського району Сумської області здійснено реорганізацію Липоводолинської районної державної адміністрації шляхом її приєднання до Роменської районної державної адміністрації. На підставі цієї постанови Райдержадміністрація є правонаступником Липоводолинської районної державної адміністрації.

Судом першої інстанції допитувались свідки. Так, свідок ОСОБА_1 пояснила, що 01 січня 2018 року прийшла провідати та привітати тітку ОСОБА_2 з днем народження та під час розмови з нею наодинці вперше дізналася, що у власності останньої перебувають 2 земельні ділянки: одна - власна, а інша - належна ОСОБА_3 . Була вражена почутим, прийшовши додому, розповіла про це чоловікову. Після цього не підтримує стосунків із ОСОБА_2 . До 2018 року свідок з чоловіком допомагали ОСОБА_2 , у тому числі отримувати за оренду землі зерно, з обсягу якого не можна було встановити, що то була орендна плата за декілька земельних ділянок.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що 01 січня 2018 року дружина ОСОБА_1 відвідувала ОСОБА_2 , щоб привітати з днем народження, а повернувшись, розповіла, що дізналась від відповідачки, що належна діду ОСОБА_3 земельна ділянка перебуває у її власності. Свідок не повірив у це, бо був заповіт діда на матір ОСОБА_1 . Потім у знайомого, який відав земельними питаннями, запитав про наявність у ОСОБА_3 земельного паю та отримав ствердну відповідь.

Вирішуючи спір в частині визнання недійсним державного акту, суд першої інстанції виходив з того, що земельний пай площею 3,226 га, який за життя належав ОСОБА_3 після розпаювання земель колгоспу «Липоводолинський», було включено до земельної ділянки, переданої у власність для організації фермерського господарства ОСОБА_2 загальною площею 25,3 га. Проте, спадкоємиця ОСОБА_3 за заповітом - ОСОБА_4 не була включена до списку громадян, яким погоджується надання дозволу на розробку технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на землю, а ОСОБА_2 погоджено надання такого дозволу без достатньої правової підстави. Відтак, суд дійшов висновку про порушення діями усіх відповідачів вимог земельного та цивільного законодавства при переоформленні права власності на частку земельної ділянки, що призвело до порушення прав на спадщину ОСОБА_4 та надалі її спадкоємців, зокрема і ОСОБА_1 , у зв`язку з чим державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я ОСОБА_2 серії ЯБ №335691, суд визнав недійсним.

З приводу клопотання відповідача ОСОБА_2 про застосування наслідків пропуску позивачкою строку позовної давності суд зазначив, що ОСОБА_1 про порушення свого права дізналась у 2018 році із розмови з ОСОБА_2 і у тому ж році звернулась до суду з питання про визнання державного акту недійсним, у зв`язку з чим позовна давність була перервана, а після ухвалення рішення Верховним Судом 24 лютого 2021 року перебіг позовної давності почався заново.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з вказаними вище висновками суду першої інстанції.

Так, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963 року, Земельного кодексу України 1990 року та Закону України «Про селянське (фермерське) господарство».

Відповідно до норм ЦК УРСР, що діяв до 31 грудня 2003 року, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно зі статями 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР).

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За нормами ЦК УРСР 1963 року до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Нормами ЦК 1963 року з урахуванням положень Земельного кодексу 1990 року та Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» було передбачено спадкування права власності на земельну ділянку.

Відповідно до норм ст. 6 ЗК України громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для ведення селянського (фермерського) господарства.

Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян, крім іншого, для ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею.

За змістом ч. 1 ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст. 23 ЗК України).

Як правильно встановлено місцевим судом, земельний пай площею 3,226 га, належний за життя ОСОБА_3 після розпаювання земель колгоспу «Липоводолинський», було включено до земельної ділянки, яку передано у власність для організації фермерського господарства ОСОБА_2 загальною площею 25,3 га. Спадкоємицею вказаного паю за заповітом є ОСОБА_4 , яка за життя спадкові права не оформила. Після смерті ОСОБА_4 27 лютого 2006 року спадщину прийняли її діти: ОСОБА_13 , ОСОБА_1 та ОСОБА_15 , як спадкоємці першої черги за законом. ОСОБА_1 також прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_15 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

При цьому, спадкоємець ОСОБА_3 за заповітом - ОСОБА_4 не була включена до списку громадян, яким погоджується надання дозволу на розробку технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на землю, проте ОСОБА_2 було погоджено надання дозволу на розробку технічної документації на два земельних паї без достатньої правової підстави.

Доводи апеляційної скарги з приводу дотримання встановленої законом процедури при оформленні прав на спірну змелену ділянку, що розпорядження Райдержадміністрації, на підставі якого видано державний акт, є чинним, а також доводи з приводу визнання недійсним одного з двох державних актів вже були предметом розгляду суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку.

Доводи скарги з приводу застосування наслідків пропуску строку позовної давності, з огляду на висновки суду касаційної інстанції, викладені у постанові від 24 лютого 2021 року, додаткової оцінки не потребують.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з розподілом судових витрат у даній справі.

Так, вирішуючи питання розподілу судових витрат, місцевий суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідачів слід стягнути на користь держави по 302,70 грн з кожного в рахунок відшкодування судового збору за позовну вимогу, яку було задоволено, а в частині відхиленої позовної вимоги - компенсувати за рахунок держави.

Крім того, місцевим судом вирішувалось порушене відповідачкою ОСОБА_2 питання про виправлення описки у рішенні суду у частині розподілених судових витрат. Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 06 грудня 2021 року судом встановлено, що залишено поза увагою, що ОСОБА_2 на п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» також звільнена від сплати судового збору і таким чином судовий збір у розмірі 908 грн за задоволену позовну вимогу підлягає стягненню із інших двох відповідачів, однак у разі внесення відповідних виправлень у текст рішення буде змінено зміст судового рішення в частині розподілу судових витрат шляхом стягнення інших сум, а суд не має права змінювати зміст судового рішення.

З викладеного вище вбачається, що місцевий суд, вирішуючи питання про виправлення описки, фактично встановив помилку у розподілі судових витрат.

Таким чином, оскільки ставка судового збору за задоволену судом вимогу немайнового характеру, яка підлягала сплаті за подання позовної заяви, становить 908 грн, від сплати яких позивачка звільнена, відповідачка ОСОБА_2 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому суд першої інстанції мав на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір у сумі 302,70 грн віднести на рахунок держави, а не стягувати його з відповідачки.

Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 302,70 грн судового збору та ухвалює нове судове рішення про віднесення вказаного судового збору на рахунок держави. В іншій частині рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 листопада 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 302 грн 70 коп. судового збору скасувати.

Судовий збір у сумі 302 грн 70 коп. віднести на рахунок держави.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина