УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 487/5843/18

провадження № 61-349ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , який не брав участі в справі, на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко Сергій Петрович про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 листопада 2018 року позов задоволено, встановлено факт, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є троюрідною сестрою ОСОБА_2 та встановлено факт, що ОСОБА_2 на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнано неповажними та апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року в складі колегії суддів Базовкіної Т. М., Темнікової В. І., Царюк Л. М. у відкритті апеляційного провадження відмовлено.

Апеляційний суд виходив із того, що відповідно до частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статті 358 ЦПК України. Суд встановив, що в жовтні 2021 року ОСОБА_1 як особа, яка не є учасником справи, подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 29 листопада 2018 року. Підстави пропуску строку, які ОСОБА_1 зазначив, апеляційний суд визнав неповажними та залишив апеляційну скаргу без руху для наведення інших підстав пропуску строку. Усуваючи недоліки апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначив, що він є юридично необізнаний, похилого віку; при розгляді його вперше поданої 16 квітня 2019 року апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 29 листопада 2018 року його представника відвели від участі у цій справі через представництво інтересів ОСОБА_3 у іншій справі та він уклав договір з іншим представником; рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2020 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та факт їх постійного проживання на час відкриття спадщини. Після цього у листопаді 2020 року адвокат замість того, щоб підготувати йому на підпис апеляційну скаргу на рішення суду від 29 листопада 2018 року, підготував заяву про перегляд за нововиявленими обставинами цього ж рішення, за результатами розгляду якої ухвалою від 14 вересня 2021 року провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами закрито в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не відноситься до кола осіб, які мають право подавати такі заяви. Відповідно тільки після цього в жовтні 2021 року він звернувся з новою апеляційною скаргою у цій справі з проханням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Проте, апеляційний суд зазначив, що юридична необізнаність, похилий вік, непрофесійність адвоката, а також звернення з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами замість подання апеляційної скарги, не є поважними причинами пропуску строку, оскільки не свідчать про об`єктивні перешкоди для звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою.

04 січня 2022 року ОСОБА_1 з пропуском строку на касаційне оскарження засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказану ухвалу апеляційного суду та просить поновити строк, посилаючись на те, що оскаржену ухвалу він отримав 06 грудня 2021 року, що підтверджується відповідними доказами. Указані обставини є достатніми для поновлення строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржене судове рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Касаційну скаргу обґрунтовує тим, що 26 березня 2019 року він отримав копію рішення суду першої інстанції від 29 листопада 2018 року. 16 квітня 2019 року ОСОБА_1 вперше оскаржив рішення суду першої інстанції від 29 листопада 2018 року. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 07 червня 2019 року апеляційне провадження закрито в зв`язку з тим, що вказане рішення не стосується його прав та обов`язків. Проте він не позбавлений права на оскарження рішення суду першої інстанції від 29 листопада 2018 року після визнання судом фактів на підтвердження права ОСОБА_1 на спадкове майно ОСОБА_4 . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2020 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та факт їх постійного проживання на час відкриття спадщини. Після цього у листопаді 2020 року адвокат замість того, щоб підготувати йому на підпис апеляційну скаргу на рішення суду від 29 листопада 2018 року, підготував заяву про перегляд за нововиявленими обставинами цього ж рішення, за результатами розгляду якої ухвалою від 14 вересня 2021 року провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами закрито в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не відноситься до кола осіб, які мають право подавати такі заяви. Зазначає, що він є особою похилого віку, юридично необізнаний, а також на те, що у серпні-листопаді 2020 року та у вересні-жовтні 2021 року діяли карантинні обмеження, що ускладнювало доступ до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

За правилами частини третьої статті 354 та частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, однак строк на апеляційне оскарження може бути поновлений у разі подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Отже, положення частини другої статті 358 ЦПК України дають право незалученій до участі у справі особі поновлення строку на апеляційне оскарження.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 2-517/07 (провадження № 61-11649св21) вказано про те, що «відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Поновлення судом строку оскарження без обґрунтованої підстави є протиправним, порушує принцип правової визначеності та право на справедливий суд, що є порушенням вимог статті 6 Конвенції. Практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» («Станков проти Болгарії»), заява № 68490/01). Такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява № 45783/05, пункт 33). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», заява № 23436/03, пункти 22, 23). Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду. Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Право на апеляційне оскарження судового рішення напряму залежить від обізнаності про наявність судового спору та своєчасності отримання судового рішення суду першої інстанції. Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги. Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ. Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 204/2113/14-ц (провадження № 61-27658св18), від 25 листопада 2020 року у справі № 2-9436/2007 (провадження № 61-10856св20). […] Сам лише факт подання апеляційної скарги після спливу 11 років особою, не залученою до участі у справі, за відсутності належного обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зважаючи на дату ухвалення оскарженої ухвали (2007 рік), не може вважатися беззаперечною підставою для відкриття апеляційного провадження».

У постанові від 14 грудня 2020 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) виклав висновки про те, що тлумачення норм цивільного процесуального законодавства України, які регулюють поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку на апеляційне оскарження, не є належним мотивуванням поновлення такого строку. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Встановивши, що підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції відсутні, при цьому вірно зазначивши, що юридична необізнаність, похилий вік, непрофесійність адвоката, а також звернення з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами замість подання апеляційної скарги, не є поважними причинами пропуску строку, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Посилання у касаційній скарзі на пропуск строку на апеляційне оскарження через карантинні обмеження у період серпня-листопада 2020 року та вересня-жовтня 2021 року не беруться до уваги, оскільки ОСОБА_1 не надав докази на підтвердження обмеженого доступу до суду в цей період, крім цього у листопаді 2020 року ним подано заяву до суду про перегляд судового рішення від 29 листопада 2018 року за нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Підстави вважати, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, відсутні.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_5 строк на касаційне оскарження ухвали Миколаївського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , який не брав участі в справі, на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук