Справа № 352/1242/19
Провадження № 2/352/24/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді Струтинського Р.Р.

з участю секретаря Кукули О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и в:

Позивач 25.06.2019 р. звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25 червня 2016 року біля 16 год. 20 хв. в селі Клубівці Тисменицького району Івано-Франківської області сталася дорожньо транспортна пригода за якої водій ОСОБА_2 , керуючи мотоблоком марки «Зубр» допустив зіткнення з автомобілем марки «Део-Ланос», н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача. За наслідками ДТП належний йому на праві власності транспортний засіб марки «Део-Ланос», н.з. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження та збитки від пошкодження даного автомобіля. Обставини дорожньо-транспортної пригоди встановлені постановою про закриття кримінального провадження №0000278 від 26 червня 2016 року, згідно якої кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та встановлена вина водія ОСОБА_2 в порушенні пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, що перебувало в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП. Керований водієм ОСОБА_2 мотоблок є механічним транспортним засобом в розумінні п.1.10 Правил дорожнього руху України на який не поширюється обов`язок обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак є джерелом підвищеної небезпеки на підставі ч.1 ст.1187 ЦК України. Власником мотоблоку марки «Зубр» є ОСОБА_3 , а на момент ДТП мотоблок експлуатувався ОСОБА_2 з усної згоди власника та завдана шкода від ДТП спричинена їх спільними діями, як власника та користувача транспортного засобу, в зв`язку з чим вони несуть солідарну відповідальність за шкоду, причинену джерелом підвищеної небезпеки на підставі ч.2 ст.1187 та ст.1190 ЦК України. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №141, складеного 04.08.2016 року вартість матеріального збитку від пошкодження транспортного засобу «Део-Ланос», н.з. НОМЕР_1 становить 39237, 69 грн, а також ним понесено витрати по оплаті послуг експерта оцінювача за проведення оцінки та складення вказаного звіту в сумі 1200 грн та оплаті послуг евакуатора, пов`язаних з транспортуванням пошкодженого автомобіля з місця ДТП в сумі 850 грн. Всього розмір завданої матеріальної шкоди становить 41287,69 грн. Крім того, за наслідками даної ДТП 25.06.2026 року позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю, який отримав в момент ДТП від удару головою та за наслідками ДТП пережив стрес, в зв`язку з чим тривалий час турбував страх, безсоння, постійний стан хвилювання і напруження. Вказане призвело до глибоких душевних страждань та порушення нормальних соціальних зв`язків. Душевні страждання поглибилися від усвідомлення того, що через пошкодження автомобіля він був позбавлений можливості його використання. Автомобіль використовувався в цілях роботи і в повсякденному житті. В зв`язку з пошкодженням автомобіля та неможливістю його експлуатації позивач втратив роботу, оскільки його діяльність напряму залежала від наявності транспортного засобу та мобільності, що вплинуло на його матеріальний стан та соціальну активність. Тривалий час знаходиться без транспортного засобу, обмежений в усталеному для себе способі життя, та зобов`язаний просити знайомих чи орендувати автомобіль для необхідних робочих моментів та сімейних потреб, що потребує значного обсягу, часу та зусиль, а також постійних матеріальних витрат. Його соціальна активність та соціальні зв`язки значно погіршились і такі вимушені зміни є істотними для нього та носять негативні наслідки. Просив стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у солідарному порядку 41287, 69 грн матеріальної шкоди та 10000 грн моральної шкоди, а також судові витрати по справі.

Представник відповідачів адвокат Недоходюк І.В. подав до суду заперечення проти позову, вказавши на безпідставність і необґрунтованість позовних вимог, зокрема з тих підстав, що обставини, за яких сталася ДТП за участю сторін, встановлені постановою про закриття кримінального провадження, згідно якої кримінальне провадження закрито за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. До адміністративної відповідальності ніхто з осіб притягнутий не був, тому вина в ДТП не встановлена. Зазначив, що позивач має можливість отримати страхову виплату в порядку ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак до страхової компанії не звертався, а вимога позивача про стягнення з відповідачів збитків за обставин, що виникли в даних правовідносинах, є зловживанням правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення. Просив у позові відмовити.

Представник позивача- адвокат Рогів Т.Р. у судовому засіданні позов підтримала, просила його задоволити. В останнє судове засідання позивач та його представник не з`явились, у поданій суду заяві представник позивача просила розгляд справи завершувати у відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник- адвокат Недоходюк І.В. у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. В останнє судове засідання відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та їх представник не з`явилися, у поданій суду заяві представник відповідачів просив розгляд справи завершувати у відсутності сторони відповідачів, у позові відмовити у повному обсязі, оскільки відповідачі до будь-якої відповідальності не притягалися, а кримінальне провадження закрито за відсутності складу злочину.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що 25.06.2016 року близько 16 год. 20 хв. у с. Клубівці по вул. Франка Тисменицького району Івано-Франківської області сталася дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля «Део-Ланос» н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_1 , та мотоблока «Зубр» під керуванням відповідача ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди в судовому засіданні сторонами не оспорювався.

За фактом вказаної ДТП 26.06.2016 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000278 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

За результатами досудового розслідування, постановою слідчого від 10.07.2017 року вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.10-11)

Як вбачається зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 10.07.2017 року, досудовим розслідуванням встановлено, що водій мотоблока ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.1 ПДР України та в його діях вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

З відповіді відділення поліції №1 Івано-Франківського РУП від 17.09.2021 р., наданої на вимогу суду, вбачається, що за автоматизованими обліками відомостей персонально-довідкового обліку, що входять до єдиної інформаційної системи МВС станом на 17.09.2021 р. інформація щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП по факту ДТП, яка мала місце 25.06.2016 р. відсутня (а.с.143).

Відповідно до роз`яснень, наданих в абз. 4 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» «…Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК».

Згідно частини 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі №640/14169/17. Такі ж висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18).

Відтак, за встановлених обставин та поданих сторонами доказів, слід вважати, що невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам пункту 1.10 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у виді збитків від пошкодження належного позивачу транспортного засобу. В свою чергу, стороною відповідача не надано доказів на спростування відсутності у діях водія ОСОБА_2 вини в настанні ДТП і заподіянні збитків.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV (далі Закон №1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону №1961-IV, наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Згідно пункту 1.7 статті 1.7 Закону №1961-IV забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до статті 4 Закону №1961-IV суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

За змістом статті 5 Закону №1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За змістом п.1.10 Правил дорожнього руху України (в частині визначення термінів): механічний транспортний засіб- транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.; транспортний засіб пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Відповідно мотоблок марки «Зубр» є механічним транспортним засобом, що призначений для сільськогосподарських робіт, приводиться в дію за допомогою двигуна, не підлягає реєстрації в органах ДАІ, не підпадає під обов`язок страхування цивільно-правової відповідальності, однак є джерелом підвищеної небезпеки згідно ч.1 ст.1187 ЦК України, в зв`язку з чим, відшкодування завданої ним шкоди має здійснюватись на підставах визначених ст.1187, 1188 ЦК України, оскільки вимоги Закону №1961-IV на вказані правовідносини не поширюються.

Щодо посилання представника відповідачів, що позивач має змогу отримати відшкодування збитків від страховика, то останні є безпідставними, оскільки доказів наявності страхового полісу на забезпечення мотоблока марки «Зубр» не надано, а в матеріалах справи наявні документи (а.с.132-137), з яких вбачається, що 25.06.2019 року ОСОБА_1 було подано до МТСБУ повідомлення про ДТП і відповідну заяву про виплату страхового відшкодування, за наслідками розгляду яких, МТСБУ прийнято відмову з підстав того, що шкода заподіяна транспортним засобом для якого Законом не встановлено коригуючий коефіцієнт.

Відповідно до частин 2 і 3 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

У частині 4 ст. 1187 ЦК України передбачено, що якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Умовою застосування ч. 4 ст. 1187 ЦК України є заволодіння транспортним засобом внаслідок протиправних дій іншої особи (осіб), тобто поза волею його власника (володільця).

Відповідно до статті 1190 ЦК України особи спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Судом встановлено, що на момент ДТП, мотоблок марки «Зубр» експлуатувався водієм ОСОБА_2 , з відома та зі згоди власника цього транспортного засобу ОСОБА_3 , в зв`язку з чим саме відповідач ОСОБА_2 є особою, яка правомірно володіла транспортним засобом на момент ДТП та є особою, яка зобов`язана відшкодувати збитки потерпілому за її наслідками на підставі пункту 1 частини 1 ст.1188 ЦК України.

В зв`язку з чим, відсутні правові підстави, передбачені ч.4 ст.1187 та ст.1190 ЦК України для покладення обов`язку з відшкодування шкоди в солідарному порядку на відповідача ОСОБА_3 як власника транспортного засобу.

Відповідно до частини 1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом пункту 1 частини 2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №141, складеного 04.08.2016 року експертом - оцінювачем ОСОБА_4 вартість матеріального збитку від пошкодження транспортного засобу «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 39237, 69 грн (а.с.16-42).

За проведення оцінки вартості матеріального збитку та складення вказаного звіту позивачем сплачено 1200 грн, що підтверджується квитанцією №141 від 04.08.2016 року (а.с.46).

Витрати позивача на послуги евакуатора складають 850 грн, що підтверджується квитанцією №0354925 від 25.06.2016 р. (а.с. 47).

Таким чином, розмір завданої позивачу матеріальної шкоди становить 41287, 69 грн (39237,69+1200+850), який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП в сумі 10000 грн, суд зазначає наступне.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62).

Згідно п. 3, п.5 та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає доведеним завдання позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, викликаних неможливістю користування своїм майном, необхідністю зміни звичного способу життя, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним, тому, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача 2000 грн моральної шкоди.

Згідно з п. 1 ч. 3, ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу адвоката Рогів Т.Р. позивачем надано копію договору про надання правової допомоги б/н від 21.06.2019 року (а.с.161), копію додаткової угоди №1 до договору від 17.11.2020 року (а.с.162), акт прийому-передачі виконаних робіт від 21.06.2019 року (а.с.49-50), квитанцію від 21.06.2019 року на суму 3600 грн (а.с.48), та квитанцію від 17.11.2020 року на суму 10000 грн (а.с.163), а всього 13600 грн. Повноваження представника позивача також підтверджені ордером та копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Таким чином, стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 13600 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому, з відповідача ОСОБА_2 підлягає до стягнення на користь держави судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру у розмірі 1536,80 грн. (768,40 + 768,40 грн.), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій.

На підставі викладеного, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV, ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, керуючись ст. 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 41287 (сорок одну тисячу двісті вісімдесят сім) грн 69 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 2000 (дві тисячі) грн на відшкодування моральної шкоди, та 13600 (тринадцять тисяч шістсот) грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього 56887 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у дохід державного бюджету (стягувач Державна судова адміністрація України) в розмірі 1536 (однієї тисячі п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий;

ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Повне судове рішення складено 22.02.2022 р.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ