Провадження № 22-ц/812/95/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Миколаїв

справа № 1402/521/12

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем Колосовою О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області, ухвалене 25 вересня 2012 року суддею Янчуком С.В. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до

територіальної громади в особі Доброкриничанської сільської ради

про визнання прав власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

про поновлення строку для прийняття спадщини,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до територіальної громади в особі Доброкриничанської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

Позивачка зазначала, що 30 серпня 2009 року загинув її брат ОСОБА_3 , який разом з нею успадкував належну батьку ОСОБА_4 земельну частку (пай) у розмірі 6, 96 умовних кадастрових гектарів, розташовану в межах території Доброкриничанської сільської ради, Баштанського району Миколаївської області. Вказана земельна частка (пай) в натурі (на місцевості) не виділялась, державний акт на право власності батьком не отримувався. Державний нотаріус Третьої миколаївської державної нотаріальної контори своєю постановою від 25 лютого 2010 року відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька у зв`язку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Посилаючись на своє право спадкування, ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) розміром 6,96 умовних кадастрових гектарів, що розташована в межах території Доброкриничанської сільської ради, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 .

Представник відповідача участі у судовому засіданні не брав, своєї думки стосовно позову Доброкриничанська сільська рада не висловила.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2012 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6, 96 га, розташовану в межах території Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка є єдиною спадкоємицею, яка бажає прийняти спадщину але не може нотаріально оформити свої права.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апелянт посилається на те, що його мати ОСОБА_5 , як дружина брата позивачки, після його смерті звернулась до Баштанської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від свого імені, та в інтересах двох спільних малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Свідоцтва про право на спадщину мати не отримала, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, апелянт довідався про своє порушене право на спадкування частини земельної ділянки, яку повинна була отримати його мати, але яка незаконно була передана у власність ОСОБА_2 рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області.

Узагальнені доводи інших учасників справи

Позивачка ОСОБА_2 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Інгульська сільська рада Баштанського району Миколаївської області, як правонаступник Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області у поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначала, що ні на час ухвалення оскаржуваного рішення, ні на даний час не є розпорядником земельних ділянок, що були виділені громадянам в якості земельних часток (паїв).

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 про час слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 130, 131).

Щодо повідомлення апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_9 , слід зазначити наступне.

Частиною восьмою статті 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Оскільки судові повідомлення ОСОБА_1 та його представнику ОСОБА_9 були надіслані рекомендованою кореспонденцію зі зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення, на адресу, яка була зазначена ними в апеляційній скарзі, але повернулись до суду з відміткою про відсутність адресатів за вказаною адресою, то відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України апелянт та його представник вважаються такими, що повідомлені про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім того, в матеріалах справи міститься заява представника особи, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_9 про апеляційний розгляд справи, призначеної на 10 годину 25 січня 2022 року без його участі та без участі ОСОБА_1 .

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_4 , який проживав у АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру, транспортний засіб та земельну частку (пай).

Частина спадкового майна була оформлена позивачкою та її братом ОСОБА_3 у Третій миколаївській державній нотаріальній конторі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 брат ОСОБА_3 загинув. Заповіту не складав, інших спадкоємців не має.

Обставини, встановлені апеляційним судом

З наявних у справі матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 , крім іншого успадкованого дітьми майна, мав право власності на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Добра Криниця», с. Добра Криниця Баштанського району Миколаївської області, розміром 6,96 умовних кадастрових гектарів.

Право ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 25 березня 2005 року державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 10).

З заявами про прийняття спадщини звернулись його діти: позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 23, 30).

Постановою державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори від 25 лютого 2010 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо земельної ділянки, яка знаходиться в с. Добра Криниця Баштанського району Миколаївської області, у зв`язку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів на неї (а.с. 36-зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 (а.с. 9).

Спадщину після його смерті, яка складається з Ѕ частки транспортного засобу ВАЗ 1119 реєстраційний номер НОМЕР_1 , прийняли дружина ОСОБА_5 , доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_10 та син ОСОБА_7 . Прийняття спадщини підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Баштанської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 21 вересня 2010 року (а.с. 93).

Позиція апеляційного суду

На підставі частин 3,5 статті 1268 ЦК України може вважатись таким, що прийняв спадщину, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини 1, 2 статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин 1, та 2 статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас, доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на порушення, які допускали українські суди внаслідок необґрунтованості причин втручання у принцип res judicata.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що звернувшись з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , апелянт ОСОБА_1 не набув права спадкування майна померлого вітчима ОСОБА_3 , оскільки ні сам ОСОБА_3 , ні його дружина (мати апелянта) ОСОБА_5 не набули та належним чином не оформили права власності на спадкове майно померлого ОСОБА_4 права на земельну частку (пай) у розмірі 6, 96 умовних кадастрових гектарів, розташовану в межах території Доброкриничанської сільської ради, Баштанського району Миколаївської області.

Судовим рішенням, яке оскаржує ОСОБА_1 , за ОСОБА_2 визнано право власності на земельну ділянку, в порядку спадкування майна померлого ОСОБА_4 , з яким ОСОБА_1 жодних родинних зв`язків не мав.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина третя статті 352 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Апеляційний суд, на виконання вимог процесуального закону, відкрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який не брав участі у справі.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Зазначене кореспондується з постановою Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 2-362/2004.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або)обов`язки такої особи не вирішувались.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 , а згодом, його дружина (мати апелянта) ОСОБА_5 не набули та належним чином не оформили права власності на спадкове майно померлого ОСОБА_4 права на земельну частку (пай), не можна вважати порушеними права ОСОБА_1 . А відтак колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 362, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2012 року.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: О.О.Данилова

І.В.Лівінський

--------------------------------

Повну постанову складено 21 лютого 2022 року