ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2937/21 Номер провадження 22-ц/814/462/22Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2021 року, постановлене суддею Потетій А.Г.,

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

10.09.2021 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» звернулося в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 13.07.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №482773829, за умовами якого кредитор надав позичальнику в тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 7 000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів 0,77% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи із першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту.

Договір укладався у формі електронного документу за допомогою електронного підпису одноразовим персональним ідентифікатором (№UBEX9467), який направлявся позичальнику на номер мобільного телефону, вказаний в заявці на отримання грошових коштів - НОМЕР_1 та був введений ним у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Після цього, грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн. були перераховані кредитором на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням №485497аb-fba1-4525-84b3-3d7bf2077b90 від 13.07.2019.

Позичальник зобов`язання повернути кредит не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість, що складається із: 7 000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 11 137,00 грн. - відсотки за користування кредитом; 5 448,00 грн. - штрафи та пеня, а всього 23 585,00 грн., заявлених до стягнення позивачем, як правонаступником кредитора згідно договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 08.12.2021 позов ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованість за кредитним договором №482773829 від 13.07.2019 у розмірі 18 137,00 грн., яка складається із: 7 000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 11 137,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

У задоволенні позову в частині стягнення штрафів та пені відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 1 745,63 грн. судового збору та 1 922,50 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

В іншій частині понесені позивачем витрати, а саме, 524,37 грн. сплаченого судового збору при зверненні до суду та 577,50 грн. витрат на правничу допомогу, - віднесено за рахунок держави.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що відповідач, підписавши кредитний договір за допомогою одноразового персонального паролю ідентифікатора, погодився із умовами кредитування, зазначених у паперовій копії електронного доказу. Свої зобов`язання перед кредитором належним чином не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню за тілом кредиту та відсотками на користь позивача, який набув право вимоги первинного кредитора згідно договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020.

У задоволенні вимог позову в частині стягнення неустойки відмовлено, оскільки за вказаним договором факторингу позивач не набув права вимоги на їх стягнення та не мав права їх самостійно нараховувати.

Відповідач ОСОБА_1 із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу через систему «Електронний суд» та засобами поштового зв`язку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду в частині задоволених вимог позову скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 405,00 грн. та 3 000,00 грн. правничих витрат компенсувати за рахунок позивача.

Вважає оскаржуване рішення невмотивованим, таким, що зводиться до цитування позицій сторін, висловлених ними у позові та відзиві на нього, та бездоказового врахування доводів позивача, без власної оцінки їх взаємозв`язку із нормами права та упередженим відношенням до відповідача.

Доводить, що, прийнявши рішення по суті вимог позову на підставі паперових копій електронних доказів, районний суд порушив вимоги ст.ст.77, 78, 79, 95, 100 ЦПК України, ст.1055 ЦК України, ст.ст.5,6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» та принцип безпосереднього дослідження доказів судом викладений Верховним Судом у справах №910/1162/19 від 16.03.2020, №922/788/19 від 28.12.2019, №342/180/17 від 03.07.2019.

Заперечує висновки районного суду, що кредитний договір укладався на умовах, зазначених у паперовій копії електронного доказу, оскільки за відсутності оригіналу кредитного договору не можна встановити його дійсні умови, включно із відсотками та неустойкою, а до текстів документів, односторонньо виготовлених та наданих позивачем у копіях для подання до суду, могли бути внесені будь-які відомості, вигідні позивачу.

Зазначає, що в суді першої інстанції ним заявлялися клопотання про витребування оригіналу кредитного договору, електронного доказу, для дослідження та проведення його судової комп`ютерно-технічної експертизи, однак, районний суд безпідставно їх відхилив, не правильно визначившись із предметом доказування у цій справі. Тоді як саме в цій справі мають бути встановлені факт укладення кредитного договору, його умови та обізнаність позичальника із ними. Відповідач вважає кредитний договір нікчемним та, посилаючись на вимоги ч.2 ст.207, ч.2 ст.1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», доводить, що визнання його судом недійсним не вимагається законом.

Наголошує, що наявні у матеріалах справи копії електронного документа - кредитного договору та графік платежів не містять підписів сторін, включно із кредитором, а лише вказівку в графі «підпис позичальника» про підпис одноразовим ідентифікатором, а тому на їх підставі неможливо достеменно встановити, що саме такі умови кредитування були погоджені сторонами зобов`язання, та, відповідна їх редакція надана суду для дослідження.

Вважає, що заявка на отримання кредиту не є належним та допустимим доказом, оскільки є роздруківкою, виконаною представником первісного кредитора, а копія платіжного доручення №485497аb-fba1-4525-84b3-3d7bf2077b90 від 13.07.2019 не відповідає вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не засвідчена банком платника та його печаткою, відсутня відмітка банку про фактичне проведення платежу, а вказані у дорученні реквізити є недостатніми для ідентифікації карткового рахунку відповідача.

Також вважає відсутніми докази, що він, відповідач, мав волевиявлення вступити із первісним кредитором у кредитні правовідносини на зазначених у паперовій копії електронного документу, умовах; немає доказів надання йому обов`язкової інформації про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), тобто на які саме умови було створено оферту і акцент; наголошує, що примірник кредитного договору та додатки до нього, не вручалися йому, як позичальнику.

Спростовує твердження позивача, що він, позичальник, мав можливість самостійно завантажити текст договору після його укладення чи звернутися до кредитора для його отримання, оскільки відповідний обов`язок надати споживачу фінансових послуг другий примірник оригіналу договору покладений саме на кредитодавця, у тому числі, у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Звертає увагу, що проценти у сумі 11 137,00 грн., постановлені до стягнення судом першої інстанції за період вказаний у розрахунку - 389 днів, тоді як у заявці відповідача та графіку платежів строк кредитування становив 30 днів. Отже районний суд не дослідив, яка правова підстава нарахування процентів та, дійшовши висновку про існування договору, не застосував до спірних правовідносин вимоги ч.1 ст.530, ст.1048, 1050 ЦК України та правові висновки Верховного Суду про те, що після настання строку виконання зобов`язань у повному обсязі позикодавець не мав права продовжувати нараховувати проценти та неустойку, а мав право лише на стягнення сум, передбачених ст.625 ЦК України.

Просить застосувати до спірних правовідносин позиціє Верховного Суду, сформовану у справах №183/3811/16-ц від 07.11.2018, №219/1704/17 від 13.05.2020, №705/2045/16-ц від 31.03.2021.

Наголошує, що у справі відсутні докази направлення та отримання ним вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, а наданий позивачем у копії список згрупованих рекомендованих відправлень стосується відправника ТОВ «Дірект Технолоджі», що не є стороною справи. Крім цього, він не був обізнаний про відступлення права вимоги за кредитним договором.

17.02.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому з підстав, попередньо викладених у позові, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що на бланку «Moneyveo», ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за підписом представника за довіреністю Сухоруков Х.І., сформовано заявку на отримання грошових коштів у кредит від 13.07.2019; загальна інформація викладена у заявці відносно особи позичальника: ОСОБА_1 , договір (оферта) №482773829, дата укладення 13.07.2019, сума кредиту - 7 000,00 грн., строк кредиту - 30; заявка також містить його персональні дані, адресу місця реєстрації та місця проживання, засоби зв`язку, включно із номером телефону та електронною адресою./а.с.30 т.1/

13.07.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір №482773829, за умов якого товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети, на суму 7 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.4 цього договору.

Строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 30 днів. Кредит надається строком на 30 днів (п.1.2., п.1.3. кредитного договору).

Відповідно до п.1.4. кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,77 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3. цього договору.

Пунктом 1.5. договору визначено, що з врахуванням положень п.1.4. цього договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 281,05 відсотків річних.

У разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1,3% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за кредитом (пункт 3.3 договору).

Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії договору (п.3.6. договору).

Невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансово кого кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»./а.с.17-21 т.1/ Уклавши цей договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті товариства: www.moneyveo.ua. (п.4.1 договору).

Пунктом 4.2. цього договору сторони також погодили, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений п.1.3. договору або додатковими угодами між сторонами зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом, при цьому, у випадку, якщо встановлена п.1.4. договору процентна ставка менша ніж 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою, визначеною п.1.4.-1.5. договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме, 1,70% за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту.

Сторони погодили, що проценти, нараховані згідно п.4.2 договору після закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3 цього договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України (п.4.3. кредитного договору).

Згідно п.4.4. договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис./а.с.11-13 т.1/

До договору надано Алгоритм дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору, затвердженого наказом директора товариства №06/05-03 від 06.05.2019./а.с.22-29 т.1/

Акцент договору позичальником ОСОБА_1 підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: UBEX9467, час відправки ідентифікатора позичальнику 13.07.2019 14:18:00 на номер телефону НОМЕР_1 , про що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» складено довідку на ім`я приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Гораю О.С./а.с.16 т.1/

Графік розрахунку є невід`ємною частиною кредитного договору, яким визначено: термін платежу - 12.08.2019; суму кредиту - 7 000,00 грн.; нарахований процент 1 617,00 грн. (23,10% від суми кредиту), до сплати разом 8 617,00 грн./а.с.14 т.1/

Згідно копії платіжного доручення №485497аb-fba1-4525-84b3-3d7bf2077b90 від 13.07.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 7 000,00 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_3 , призначення платежу: переказ кошів згідно договору №482773829 від 13.07.2016, ОСОБА_1 , код НОМЕР_4 , для зарахування на платіжну картку №5167-49ХХ-ХХХХ-1002, без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer./а.с.31 т.1/

28.11.2018 між ТОВ «Таліон плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено договір факторингу №28/1118-01, за змістом якого (п.5.3.3) фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб./а.с.147-154 т./

05.08.2020 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанси» (фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (клієнт) укладено договір факторингу №05/0820-01, за умов якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор - їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно п.6.1.5. цього договору сторони погоджуються із тим, що незалежно від наявності цього договору, клієнт не зобов`язаний відступити фактору права вимоги, які не були відступлені фактору згідно реєстру прав вимоги, а фактор не має права вимагати від клієнта відступлення таких прав вимоги фактору./а.с.35-40 т.1/ Між сторонами укладено додаткову угоду та додаткову угоду №1 від 05.08.2020./а.с.44,45 т.1/

05.08.2020 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (клієнт) на виконання Договору факторингу, номер договору не вказано, укладеного між ними 05.08.2020, підписано Реєстр прав вимоги №1 від 05.08.2020, де п.1202 значиться ОСОБА_1 , номер кредитного договору 482773829 від 13.07.2019, заборгованість по основному боргу - 7 000,00 грн., заборгованість по відсоткам 11 137,00 грн., загальна заборгованість (сума відступлення грошової вимоги) 18 137,00 грн., сума фінансування 294,00 грн./а.с.48-51 т.1/

21.10.2020 між ТОВ «Таліон плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено додаткову угоду №25./а.с.46-47 т.1/

Листом №17/07 від 02.07.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підтвердив, що 22.10.2019 здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором №482773829 від 13.07.2019, укладеного з ОСОБА_1 , до ТОВ «Таліон плюс»./а.с.34 т.1/

Згідно виписки із особового рахунку за кредитним договором №482773829 станом на 05.08.2020 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» складає 23 585,00 грн., із них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7 000,00 грн., прострочена заборгованість за процентами - 11 137,00 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенею- 5 448,00 грн./а.с.15 т.1/

05.08.2020 за вих. №08/Е/613/ОФ ТОВ «ФК «Онлайн фінанси» на ім`я ОСОБА_1 підготовлено вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання та сплати суму боргу за договором №482773829 від 13.07.2019 у сумі 23 585,00 грн. протягом 7 днів з моменту отримання даної вимоги./а.с.32 т.1/У якості доказу направлення вимоги позичальнику позивачем надано список №17557-1-Part1-400-314, відправником ТОВ «Дерект технолоджі», у тому числі на адресу ОСОБА_1 /а.с.33 т.1/

Частково задовольняючи вимог позову, районний суд виходив із того, що кредитний договір підписаний відповідачем з використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що передбачено положеннями Закону України «Про електронну комерцію». Будучи обізнаним із умовами кредитування, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню за тілом кредиту та відсотками на користь позивача, який набув право вимоги первинного кредитора згідно договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020.

У задоволенні вимог позову в частині стягнення неустойки відмовлено, оскільки за вказаним договором факторингу позивач не набув права вимоги на їх стягнення та не мав права їх самостійно нараховувати позичальнику.

Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення в частині задоволених вимог позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, із висновками суду першої інстанції погоджується. При цьому враховує наступне.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, на підставі договору та інших правочинів.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні регламентовані Законом України «Про електронну комерцію», який визначає порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно статті 3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3-6, 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №524/5556/19 від 12.01.2021, №234/7159/20 від 10.06.2021.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

У справі, що переглядається, судом першої інстанції правильно установлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому позичальник на веб-сайті товариства подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, вказавши свої персональні дані, підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав йому за допомогою засобів зв`язку на вказаний позичальником номер мобільного телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-повідомлення, який він використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, оскільки не містять доказів, які б підтверджували, що він, відповідач, не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, та, фактично, зводяться до нерозуміння природи договору, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.03.2021 №904/2073/19, не звільняє споживача послуг, як сторону зобов`язання, від його виконання.

Заперечення відповідача, що кредитний договір укладався на умовах, зазначених у паперовій копії електронного доказу, через відсутність оригіналу кредитного договору, а також його припущення, що позивач у копіях міг внесені будь-які відомості, вигідні йому, не ґрунтується на доказах, а тому апеляційним судом відхиляються.

При цьому посилання відповідача, що він не отримував примірник кредитного договору та не був обізнаний про заміну кредитора не спростовують презумпцію правомірності правочину, закріплену статтею 204 ЦК України. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010).

Доводи відповідача щодо безпідставної відмови судом першої інстанції у задоволенні його клопотання про витребування оригіналу кредитного договору, електронного доказу, для дослідження та проведення його судової комп`ютерно-технічної експертизи, апеляційний суд до уваги не приймає. Оскільки відповідна ухвала районного суду має самостійний спосіб оскарження, який відповідач не реалізував, а повторно заявлені ним клопотання в суді апеляційної інстанції відхилені згідно ухвали Полтавського апеляційного суду від 14.02.2022.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доведеним належними та допустимими доказами, які не спростовані відповідачем, наявність його волевиявлення на укладення кредитного договору та погодження його суттєвих умов згідно Правил надання грошових у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукт «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», без погодження яких позичальник не зміг би отримати кредит згідно Алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства.

При цьому доводи апеляційної скарги щодо розбіжностей умов кредитування в частині нарахування неустойки та відсотків (по закінчення строку кредитування) згідно графіку від заявлених до стягнення, спростовуються змістом кредитного договору, зокрема п.3.3. договору передбачено нарахування пені у розмірі 1,3% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за кредитом; п.п.4.2., 4.3. договору - нарахування процентів після закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3 цього договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.

Твердження відповідача, що заявка на отримання грошових коштів в кредит є роздруківкою, а тому неналежний доказ, колегія суддів відхиляє, оскільки заявка є копією електронного доказу, сумнівів в достовірності якого суд не має. Тоді як відповідач не зміг логічно пояснити інший, ніж особисто, спосіб надання персональних даних щодо нього та факт отримання грошових коштів. Фактично, відповідач не спростував факту їх отримання згідно платіжного доручення, а лише вказав на невідповідність реквізитів, які, на його думку, є недостатніми для ідентифікації карткового рахунку відповідача. Проте в даному випадку, належним доказом на підтвердження відсутності факту отримання ним кредитних коштів є виписка по банківському рахунку позичальника, яка б підтверджувала відсутність зарахувань коштів, та відповідачем не підтверджено своїх заперечень

Посилання відповідача у апеляційній скарзі, що він не був обізнаний про заміну кредитора та не отримував його вимогу про сплату заборгованості в позасудовому порядку, за відсутності доказів виконання ним зобов`язання, не впливають на обґрунтованість вимог позову.

Інші доводи відповідача не ґрунтуються на законі та зводяться до цитування правових позицій Верховного Суду, які є відмінними від спірних правовідносин, а тому не підлягають застосуванню. Доказів несправедливості умов зобов`язання, в розумінні вимог ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку позичальник послався, останнім не надано, а підстави, з якими він наразі пов`язує його несправедливість зумовлені тривалим, понад рік, невиконанням зобов`язання наслідком чого стало нарахування відсотків в порядку ст.625 ЦК України, що також обумовлено дійсним кредитним договором.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зміст оскаржуваного рішення відповідає вимогам ст.265 ЦПК України, в тому числі в частині щодо мотивованої оцінки доводів сторін, наданих ними доказів, норм права, які суд застосував та мотивів їх застосування.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

О.В. Чумак