Справа № 212/6944/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Борис О.Н., за участі секретаря судового засідання Крівцової І.В., за участі позивача ОСОБА_1 , представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, треті особи ОСОБА_5 , приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Літвінова Ірина Іванівна, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Волошко Ольга Миколаївна,

встановив:

ОСОБА_1 у вересні 2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 , треті особи ОСОБА_5 , приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Літвінова Ірина Іванівна (далі - приватний нотаріус Літвінова І.І.), приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Волошко Ольга Миколаївна (далі приватний нотаріус Волошко О.М.) про визнання заповіту недійсним. Просить визнати недійсним заповіт від 07 лютого 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Літвіновою І.І. за реєстраційним № 144, складений ОСОБА_7 , 1943 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що вона є дочкою померлої ОСОБА_7 . Стверджує, що заповіт ОСОБА_7 від 07 лютого 2020 року № 144, складений на ім`я ОСОБА_6 , є недійсним, оскільки перед смертю заповідач не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. ОСОБА_7 до моменту складення заповіту і після його складення важко хворіла.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

28 жовтня 2020 року на адресу суду надійшов відзив у якому відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження за життя у померлої ОСОБА_7 будь-яких психічних захворювань або захворювань, які б позбавляли її можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року за клопотанням представника позивача витребувано у комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня № 16 Криворізької міської ради», медичного центру «Надія», комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня № 5 Криворізької міської ради», комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради», комунального закладу «Криворізька станція екстреної медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради докази по справі.

Ухвалою суду від 18 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 06 липня 2021 року, за клопотанням позивача призначено амбулаторну посмертну судово-психіатричну експертизу. Провадження у справі зупинено до проведення експертизи.

Ухвалою суду від 06 грудня 2021 року відновлення провадження у справі.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що позивач у справі, рідна донька померлої ОСОБА_7 , вважає, що при складанні заповіту остання була у безпорадному стані.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що при складенні заповіту він не був присутній, однак вважає, що заповіт складений померлою ОСОБА_8 при здоровому глузді.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що він перебував у шлюбі з померлою ОСОБА_7 , але з нею мешкав періодично. Вважає що вона була хворою, оскільки кидалась на нього з криками, вела себе неадекватно, виганяла його з квартири. ОСОБА_9 жила з ними до 17 років, речей у квартиру вона не купувала. У 2014 році після смерті молодшої доньки він переоформив все майно на дружину. У 2018 році погіршився стан здоров`я померлої, вона проходила лікування в кардіологічному та ревматологічному відділеннях у 9-й лікарні, в гастроентерологічному відділенні 16 лікарні. Останній раз він бачив дружину у грудні 2019 року. Сторонньої допомоги вона не потребувала, він допомагав їй у разі необхідності.

Третя особа приватний нотаріус Волошко О.М. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. При винесенні рішення поклалась на розсуд суду.

Третя особа приватний нотаріус Літвінова І.І. надала до суду письмові пояснення у яких зазначила, що 07 лютого 2020 року за номером по реєстру 144, у приміщенні нотаріальної контори нею було посвідчено заповіт померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , згідно якого вона заповіла все своє майно, яке буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказує, що ніяких сумнівів щодо дієздатності ОСОБА_7 у неї не виникло. Просила розгляд прави здійснювати за її відсутності.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що працює на посаді листоноші, померлою ОСОБА_7 опікувалась племінниця ОСОБА_11 . Останні три роки померла погано себе почувала, племінниця поклала її до лікарні, але їй ставало дедалі гірше. Останній раз, коли вона їй принесла пенсію, ОСОБА_7 виглядала дуже погано і ледве розписалася. Наступного разу, коли вона прийшла, сусіді сказали, що тітка ОСОБА_12 померла. Потім вона дізналася, що ОСОБА_7 залишила квартиру своїй племінниці. Племінницю вона ніколи не бачила. Останній час ОСОБА_7 почала задихатися, не могла довго стояти, скаржилася на болі в спині, кожного місяця їй ставало гірше. Зазначила, що вона допомагала померлій ОСОБА_7 , а саме сплачувала комунальні послуги, приносила пенсію.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що його бабуся ОСОБА_7 була постійно на знеболюючих препартах. Усі свята вони були разом, його мати доглядала бабусю, якій було важко ходити. В 2019 році було складено спадковий договір, про заповіт йому не було відомо, про смерть бабусі він дізнався від діда.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що всі свята вони проводили з ОСОБА_7 , ОСОБА_15 ніколи не було на цих зустрічах. Його дружина оплачувала комунальні послуги, кожного дня навідували матір. Коли була у неї останній раз, він не пам`ятає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показала, що за проханням відповідача вона допомагала один раз купати тітку ОСОБА_12 у лютому 2020 року. Вона з нею спілкувалася близько години, та їй розповіла, що її дочка ОСОБА_11 з нею не спілкується, відмовляється її доглядати та віддала ключі від квартири, неадекватною ОСОБА_7 їй не здалася.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що у лютому 2020 року відповідач попросила відвезти його тітку до лікарні на обстеження. У квітні від забирав її з лікарні, тітка дуже хворіла. Бачив ОСОБА_7 разів чотири, спілкувався з нею, вона погано ходила.

Свідок ОСОБА_18 суду показала, що вона працює на посаді завідуючої першим терапевтичним відділенням КНП «Криворізька міська лікарня №5», ОСОБА_7 була доставлено каретою швидкої допомоги та її було госпіталізовано за показаннями. Ліки, які призначалися під час лікування , не впливають на головний мозок, вона була при пам`яті до останнього, порушень психіки не було.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, встановленим наступне.

ОСОБА_7 , 1943 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . (т. 1 а.с. 12)

Відповідно до заповіту від 07 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Літвіновою І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 144, ОСОБА_7 заповіла все своє майно, яке буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (т. 1 а.с. 14-16, 192)

6 травня 2020 року приватним нотаріусом Волошко О.М. заведено спадкову справу № 65801604, відносно спадкодавця ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 13)

07 травня 2020 року до приватного нотаріуса Волошко О.М. із заявою про прийняття спадщини звернувся чоловік ОСОБА_5 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 18)

14 травня 2020 року до приватного нотаріуса Волошко О.М. із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка ОСОБА_1 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 17)

Згідно довідки комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» за № 103, на момент огляду лікарем-психіатром 07.02.2020 ОСОБА_7 , 1943 року народження, даних за наявність психічного розладу не виявлено. (т.1 а.с. 195)

Судом встановлено, що спірні відносини виникли у зв`язку із оскарженням заповіту через неспроможність заповідача за станом здоров`я розуміти значення свої дій та керувати ними, а тому до таких правовідносин мають бути застосовані норми ЦК України.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційним Судом України у Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Загальні вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтями 1247, 1248 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Частина перша статті 1257 ЦК України встановлює, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до висновку судово-психіатричного експерта № 21 від 12.11.2021, ОСОБА_7 момент складання та підписання заповіту 07.02.2020 року на будь-який психічний розлад не страждала. За своїм психічним станом на той час ОСОБА_7 могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. (т.2 а.с. 13-15)

Суд, оцінюючи висновок судово-психіатричного експерта № 21 від 12.11.2021 у сукупності з іншими дослідженими доказами, зокрема поясненнями свідків, вважає, що під час укладення заповіту від 07 лютого 2020 року ОСОБА_7 за своїм психічним станом могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, була здатна оцінювати наслідки власних дій, пов`язаних з укладенням заповіту.

Ураховуючи вищезазначене, суд встановивши дійсні фактичні обставини у справі, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку із його необґрунтованістю.

За частиною 3 статті 3 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Оскільки судове рішення ухвалено не на користь позивача, тому понесені ним судові витрати по справі не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до ст.ст. 255, 1233, 1234, 1247, 1248, 1257 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265, 279, 280-282, 354 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, треті особи ОСОБА_5 , приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Літвінова Ірина Іванівна, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Волошко Ольга Миколаївна залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Треті особи: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Літвінова Ірина Іванівна, АДРЕСА_4 .

Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Волошко Ольга Миколаївна, АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення суду складений та підписаний 18 лютого 2022 року.

Суддя: О. Н. Борис