Справа № 466/6366/21 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/4670/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:48
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.;

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 29 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , у якому - з посиланням на положення статті 1212 ЦК України - просила суд стягнути зі згаданої відповідачки на користь позивачки 25 480 грн., а також судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 10.12.2020 року о 23.40 год. у м. Львові по вул. Замарстинівській, 118 відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу марки «Nissan Versa Note», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідачки ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , в якій згадані автомобілі зазнали механічних пошкоджень. На момент ДТП автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , належав на праві власності позивачці ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію згаданого транспортного засобу від 25.04.2013 року.

Відповідачка повідомила позивачку про те, що ДТП було спричиненою належним останній автомобілем «Toyota Corolla» з вини водія цього автомобіля, у зв`язку з чим 17 грудня 2020 року позивачкою, як власником транспортного засобу, який зі слів відповідачки спричинив ДТП, було передано останній 25 480 грн. в рахунок покриття завданих її автомобілю збитків (вартості відновлювального ремонту), про що була оформлена відповідна розписка.

В той же час, позивачка вважає, що оскільки під час ДТП вона не керувала автомобілем «Toyota Corolla», оскільки належний їй автомобіль знаходився у користуванні ОСОБА_3 (третьої особи), то відповідачка отримала від позивачки кошти в сумі 25 480 грн. без достатньої на те правової підстави (а.с. 3-4).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено - за безпідставністю позовних вимог (а.с. 79-80).

Дане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає помилковим висновок суду про те, що «положення ст. 1212 ЦК України не підлягають застосуванню до правовідносин у даній справі» (а.с. 85-89).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Частиною 3 статті 13 ЦК України встановлено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в іншій формі, і порушення особою наведених положень може бути правовою підставою для відмови у захисті цивільного права та інтересу цієї особи.

Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина 1).

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи (а, відтак, у відповідності до частини 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню) те, що:

-10 грудня 2020 року в результаті зіткнення автомобіля марки «Nissan Versa Note», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідачки ОСОБА_2 та автомобіля марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , мала місце ДТП, в результаті якої згаданий автомобіль «Nissan Versa Note» отримав механічні пошкодження;

-на момент ДТП власником автомобіля марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , була позивачка (а.с. 7);

-водій автомобіля марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 (третя особа по даній справі) залишив місце ДТП, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП, за що постановою Шевченківського районного суду міста Львова від 18 січня 2021 року був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с. 9-10);

-постановою Шевченківського районного суду міста Львова від 03 лютого 2021 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ознаками ст. 124 КУпАП по факту вищезгаданої ДТП, яка мала місце 10 грудня 2020 року, стосовно ОСОБА_2 (відповідачки по даній справі) було закрито - за відсутністю у її діях складу та події адміністративного правопорушення (а.с. 11-13);

-17 грудня 2020 року (через 7 днів після ДТП) ОСОБА_2 отримала від позивачки ОСОБА_1 25 480 грн.: як зазначено в розписці ОСОБА_4 - «в погашення вартості відновлювального ремонту (запчастини + робота) … автомобіля марки «Nissan Versa Note», 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ». В цій же розписці ОСОБА_2 зазначає, що «Вартість відновлювального ремонту автомобіля відшкодовано в повному обсязі. Жодних матеріальних та/чи нематеріальних претензій до власника та/чи водія автомобіля марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , не маю» (а.с. 8).

Як вбачається з вищенаведеного, відповідачка ОСОБА_2 кошти, стягнення яких з неї є предметом позовних вимог ОСОБА_1 , у грудні 2020 року від згаданої позивачки отримала не безпідставно, оскільки підставою та метою надання цих коштів було добровільне та повне відшкодування ОСОБА_1 , як власником джерела підвищеної небезпеки (автомобіля «Toyota Corolla»), шкоди заподіяної цим джерелом підвищеної небезпеки ОСОБА_2 (ст. 1187 ЦК України) особою ( ОСОБА_3 ), якій позивачка це джерело підвищеної небезпеки сама добровільно передача (чого позивачка не заперечує і не оспорює) і яка протиправно (що встановлено судовим рішенням) покинула місце заподіяння цієї шкоди (місце ДТП).

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що до спірних правовідносин не може бути застосовано положення статті 1212 ЦК України про безпідставно набуте майно.

Крім цього, колегія суддів враховує і наступне.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

При цьому статтею 35 вищезгаданого Закону встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша, особа, яка має право на отримання відшкодування (в нашому випадку - потерпіла в ДТП ОСОБА_2 ), протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити (зокрема) інформацію про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих.

А у відповідності до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відтак, позивачка (як власник автомобіля, цивільно-правова відповідальність якої була застрахованою), провівши протягом 7-ми днів взаєморозрахунки з ОСОБА_2 (як потерпілою в ДТП) за заподіяну останній в ДТП шкоду, позбавила згадану потерпілу можливості відшкодування шкоди шляхом отримання страхового відшкодування на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». А з урахуванням того, що ДТП мала місце 10.12.2020 року (тобто - більш, як один рік тому), потерпіла в ДТП ОСОБА_2 таке право (на отримання страхового відшкодування) втратила остаточно.

В той же час, за позивачкою ОСОБА_1 , як особою, яка відшкодувала шкоду, завдану в ДТП іншою особою ( ОСОБА_3 ), досі зберігається право зворотної вимоги (регресу) до винної особи ( ОСОБА_3 ) у розмірі виплаченого нею потерпілій в ДТП ОСОБА_2 відшкодування (частина 1 статті 1191 ЦК України).

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення безпідставно набутих (з точки зору позивачки) грошових коштів.

Ціна позову у цій справі складає 25 480 грн. 00 коп., яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481, 00 грн. х 100 = 248 100, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 25 480 грн. 00 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ч.3 п.2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 29 листопада 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.