Справа №:755/2456/22
Провадження №: 2/755/2914/22
"22" лютого 2022 р. суддя Дніпровського районного суд міста Києва Гаврилова О.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 та його законного представника ОСОБА_2 до Державного підприємства «Укржитлосервіс» ДУС, ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про скасування рішення Апеляційного суду міста Києва, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, -
До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 та його законного представника ОСОБА_2 до Державного підприємства «Укржитлосервіс» ДУС, ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про скасування рішення Апеляційного суду міста Києва, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Вказану позовну заяву було передано в провадження судді Гаврилової О.В. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Згідно заявлених вимог позивач та його законний представник просять суд:
«З урахуванням обставин, доказів і обґрунтувань, наведених у позовній заяві, з метою усунення порушень закону та захисту конституційних прав неповнолітньої дитини та особи з інвалідністю, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2004 року по справі №22-3788/2004р., як таке, що суперечить чисельним нормам матеріального і процесуального права.
Зобов`язати Державне підприємство «Укржитлосервіс» ДУС відновити становище стосовно квартири АДРЕСА_1 , яке існувало до порушення конституційних прав та норм матеріального та процесуального права, щодо ОСОБА_1 і його сім`я, внаслідок ухвалення рішення Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2004 року по справі №22-3788/2004р., тобто відповідно до попереднього стану, зафіксованого в єдиному відомчому ордері на жиле приміщення №7352 від 25 липня 1983р. та довідці з місця проживання про склад сім`ї та пропуску №319 від 26 липня 2004 року.
В часткове відшкодування заподіяної відповідачами 1, 2 моральної шкоди стягнути з них 17000000,00 (сімнадцять мільйонів) гривень на користь ОСОБА_1 , у такому співвідношенні: з відповідача 1, Державного підприємства «Укржитлосервіс» ДУС 12000000,00 (дванадцять мільйонів) гривень; з відповідача 2, ОСОБА_3 5000000,00 грн.»
Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, вважаю, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з наступних підстав.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно положень частин 1 та 3 статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Зі змісту статті 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Згідно ч.1 статті 17 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналогічні положення були закріплені в статті 13 ЦПК України 2004 року.
Відповідно до положень частини 1 стаття 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Аналогічна норма була закріплена в статті 14 ЦПК України 2004 року
Згідно визначеної § 2 ЦПК України інстанційності (статті 23-35 ЦПК України), до компетенції суду першої інстанції не віднесено перегляд судових рішень суду апеляційної інстанції.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. (пункт 1 частини 1 статті 389 ЦПК України)
Згідно положень частини 1 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення. (частина 2 статті 425 ЦПК України)
Таким чином, як на час постановлення даної ухвали, так і на час ухвалення рішення Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2004 року по справі №22-3788/2004 до компетенції суду першої інстанції (в даному випадку Дніпровського районного суду міста Києва) цивільним процесуальним законодавством не віднесено повноважень щодо перегляду судових рішень суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, виходячи із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернувся позивач, заявлених вимог предмету позову, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у позові, враховуючи що вимоги про відновлення становища, яке існувало до порушення та про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимоги про скасування рішення суду апеляційної інстанції, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства в межах окремо поданої позовної заяви.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для відмови у відкритті провадження у справі.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 2-5, 23, 186, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та його законного представника ОСОБА_2 до Державного підприємства «Укржитлосервіс» ДУС, ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про скасування рішення Апеляційного суду міста Києва, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.