ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 лютого 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 741/1062/21

Головуючий у першій інстанції Киреєв О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/418/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2021 року (місце ухвалення м. Носівка) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування посилався на те, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 11.02.2008. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

У позові банк посилається, що відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте у порушення умов кредитного договору позичальник своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, внаслідок чого у відповідача перед банком утворилась заборгованість, яка, враховуючи часткове внесення коштів на погашення заборгованості позичальником, станом на 31.07.2021 становить 26225,53 грн, з яких: 4200,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 17068,96 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 4955,58 грн нарахована пеня; 0, 00 грн нарахована комісія.

Проте, банк у позові зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості, а тому у позові АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.02.2008 у розмірі 21522,01 грн, яка складається з наступного: 4200,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 17068,96 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 252,06 грн заборгованість за пенею та комісією.

Заочним рішенням Носівського районного суду від 29.11.2021 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 31.07.2021 за кредитним договором № б/н від 11.02.2008 у розмірі 4200,99 грн та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 443,10 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків та пені, відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що відповідач повинен виконати зобов`язання з повернення тіла кредиту. Також за висновком суду, оскільки в матеріалах справи відсутні тарифи банку, а витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які міститься в матеріалах справи, не містить підпису відповідача, у зв`язку з чим їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.02.2008 шляхом підписання заяви, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення умов договору у виді сплати відсотків та пені.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» Власенко А.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Носівського районного суду від 29.11.2021 в частині відмовлених позовних вимог у стягненні заборгованості за відсотками та пені та ухвалити нове рішення, задовольнити позовні вимоги банку в цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін.

За доводами апеляційної скарги, рішення суду в оскаржуваній частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі.

За доводами апеляційної скарги з моменту підписання відповідачем заяви між ним та Банком був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.

Заявник зазначає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, зокрема, у заяві, підписаній власноруч позичальником, зазначено тип карти «Універсальна», валюта - гривня, початковий кредитний ліміт у сумі 700 грн, базова відсоткова ставка 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році.

Посилається, що відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином ознайомлений з його умовами, акцептував пропозицію Банку, отримав кредитну картку, користувався кредитними коштами, а також визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладення кредитного договору.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, оскільки у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

Також заявник зазначає, що докази у справі у своїй сукупності, а саме анкета-заява, в якій зазначена відсоткова ставка, виписка по рахунку та розрахунок заборгованості, що містять інформацію щодо здійснення операцій з карткою, погашення заборгованості, в тому числі процентів, що свідчить про те, що відповідач знав про умови укладеного договору та прийняв їх.

Наголошує, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, посилаючись в обґрунтування на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 12.02.2020 у справі 136/840/17, від 22.07.2020 у справі № 189/2109/18, від 29.07.2020 у справі № 753/10779/16, від 02.12.2020 у справі № 284/157/20.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційним судом неодноразово направлялась поштова кореспонденція за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_1 (а.с. 103, 112), проте поштова кореспонденція повернута на адресу апеляційного суду із зазначенням причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 113, 124). Відповідно до даних довідки від 15.09.2021 № 03-04/1029 (а.с. 48) Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за зазначеною у позовній заяві адресою. Будь-які інші відомості про інше місце проживання відповідача ОСОБА_1 матеріали справи не містять і відповідачем не повідомлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом встановлено, що 11.02.2008 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 110).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 21) позичальнику ОСОБА_1 була видана кредитна картка № НОМЕР_1 , дата відкриття 09.02.2008, терміном дії до 02/12.

З матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_1 не звертався до банківської установи щодо закриття рахунку.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) вбачається, що старт карткового рахунку 09.02.2008, 04.03.2008 встановлено кредитний ліміт у розмірі 700,00 грн та збільшено до 5000,00 грн; 16.09.2008 зменшено до 5000,00 грн; 15.10.2008 зменшено до 4100,00 грн; 25.12.2008 - збільшено до 4700,00 грн; 10.01.2009 зменшено до 4060,00 грн; 27.01.2009 - зменшено до 4060,00 грн; 18.08.2015 збільшено до 4210,00 грн, 06.11.2019 зменшено до 0,00 грн (а.с. 19).

З виписки по рахунку ОСОБА_1 станом на 12.08.2021 за період з 04.03.2008 по 06.11.2019 вбачається, що 04.03.2008 було встановлено кредитний ліміт в сумі 700 грн, який в подальшому було збільшено, відповідач користувався кредитними коштами та частково погашав наявну заборгованість, однак належним чином зобов`язань щодо їх повернення не виконував (а.с. 16-19).

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11.02.2008, укладеного з ОСОБА_1 , згідно якого станом на 31.07.2021 утворилась заборгованість, яка становить 26225,53 грн, з яких: 4200,99 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 17068,96 грн загальний залишок заборгованості за відсотками; в т.ч. 0,00 грн залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість; 17068,96 грн залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість; 4955,58 грн заборгованість по пені; 0, 00 грн заборгованість по комісії.

Заборгованість до стягнення 21522,01 грн, яка складається з наступного: 4200,99 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 17068,96 грн загальний залишок заборгованості за відсотками; 252,06 грн заборгованість по пені (а.с. 5-15).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що відповідач повинен виконати зобов`язання з повернення тіла кредиту. Також за висновком суду, оскільки в матеріалах справи відсутні тарифи банку, а витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які міститься в матеріалах справи, не містить підпису відповідача, у зв`язку з чим їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.02.2008 шляхом підписання заяви, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення умов договору у виді сплати відсотків та пені.

Однак, повністю погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом та пені.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом та договірні.

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, встановивши, що відповідач підписав анкету-заяву, в якій було визначено кредитний ліміт, та за якою останній отримав кредитні кошти, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення відсотків за користування кредитними коштами.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи позов в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.02.2008, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», та «Тарифи Банку», як невід`ємні частини спірного договору.

Оцінюючи доводи позивача про те, що підписанням анкети-заяви, відповідач погодився з умовами та правилами надання Банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору, колегія суддів вважає за необхідне дотриматися правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, ухваленого в аналогічних правовідносинах, зміст якого зводиться до того, що роздруківка Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Підстав відступити від цього правового висновку під час розгляду справи, що переглядається, колегія суддів не встановила.

Разом з тим, у підписаній позичальником 11.02.008 ОСОБА_1 заяві, зазначено, що сума кредитного ліміту складає 700 грн; базова процентна ставка 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с. 110 зворот).

З врахуванням наведеного та за відсутності заяви відповідача про застосування строку позовної давності, розмір заборгованості за кредитним договором з урахуванням погодженого розміру процентної ставки на рівні 36 % річних, за період з 04.03.2008 по 29.02.2012, згідно розрахунку становить 5638,06 грн (а.с. 5-15, 114-123).

28.03.2018 Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Як вже зазначалося, строк дії картки згідно наданої позивачем довідки та додаткових пояснень представника АТ КБ «ПриватБанк», наданих апеляційному суду, становить по 02/12 (а.с. 21, 114-123).

Після закінчення строку кредитування, яким у цьому випадку є лютий 2012 року, право кредитодавця нараховувати відсотки у розмірі та порядку, визначеному умовами договору, припинилося.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

З врахуванням наведеного, підлягає до стягнення разом з сумою заборгованості за тілом кредиту з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» сума заборгованості за відсотками в розмірі 5638,06 грн.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми відсотків не відповідає обставинам справи, у зв`язку з чим заочне рішення Носівського районного суду від 29.11.2021 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по нарахованим відсоткам, з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення позову шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 5638,06 грн заборгованості за нарахованими відсотками.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, враховуючи, що у заяві від 11.02.2008 відсутній обов`язок відповідача по сплаті пені та позивачем не доведено, що саме надані ним Умови та правила надання банківських послуг є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи заяву, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати пені за неналежне виконання зобов`язань.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» на суму 9839,05 грн (9839,05 грн від 21522,01 грн становить 46 %), слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору та загальної суми стягнення, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму судового збору з 443,10 грн до 1044,20 грн (2270,00 грн х 46% :100%).

Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню на суму 5638,06 грн (5638,06 грн від 17321,02 грн становить 32,5 %), у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи (а.с. 67, 91), то відповідно з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 1106,63 грн (3405,00 грн х 32,5 % : 100%).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором по відсоткам - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ; ) 5638,06 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2021 року змінити в частині визначення розміру стягнутих з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ; ) судових витрат, збільшивши суму судового збору з 443,10 грн до 1044,20 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ; ) 1106,63 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 22.02.2022.

Головуючий Судді :