Справа № 438/1321/21
Провадження № 2/438/201/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 лютого 2022 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Слиша А.Т.,

за участю секретаря судового засідання Гадубяк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської ради про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої йому виконавчим комітетом Бориславської міської ради у зв`язку із порушенням його права на доступ до публічної інформації.

В обґрунтування позову посилається на те, що він звернувся до відповідача із запитом

про надання публічної інформації. Просив надати публічну інформацію про наявність на території населеного пункту вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач не надав відповідь на запит. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Бориславської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 15.02.2021 року та зобов`язано виконавчий комітет Бориславської міської ради розглянути запит ОСОБА_1 від 15.02.2021 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м.Борислава вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Такими протиправними діями відповідача виконавчого комітету Бориславської міської ради завдана моральна шкода, яка полягає у стражданнях та приниженні, яких він зазнав унаслідок протиправних дій. Порушення прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень викликало у ОСОБА_1 негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди позивач підтверджує тим, що завдана шкода спричинила у нього негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Також зазначив, що завдана йому моральна шкода полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що йому довелося присвятити багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Позивач стверджував, що йому притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем вимогами закону під час здійснення розгляду його запиту порушило законні права позивача, сприймалося ним, як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача було порушено стан душевної рівноваги позивача, для відновлення якого йому доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим він був позбавлена можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Крім того, йому доводилося додатково дисциплінувати себе, витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначалось щоденно на його фізичному та моральному стані, через що він не встигав закінчити повсякденну роботу, зокрема побутову. Гострота таких переживань позивача посилилась тим, що у нього загострене почуття справедливості. Внаслідок неправомірних дій відповідача були порушені нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, з якими позивач вимушений додатково пояснювати чому він став менш привітним, менше став приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та ін. Страждання позивача підсилювались також тим, що він є інвалідом ІІ групи та учасником бойових дій. ОСОБА_1 витрачено значний час на захист своїх прав у суді. Захист свого права вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, так як у зв`язку із необізнаністю прийняття участі у судовому процесі для належного відстоювання своїх прав він повинен був декілька разів їхати до м. Львова, звертатися за правовою допомогою.

При проведенні розрахунків моральної шкоди позивач кожен місяць порушеного права оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати, яка у січні 2021 року становила для працездатних осіб 6 000 грн, відповідно за 5 місяців за період з лютого по червень 2021 року загальний розмір завданої моральної шкоди за його розрахунками становить 30 000 грн. Тому просить суд стягнути з виконавчого комітету Бориславської міської ради на його користь моральну шкоду у сумі 30000 грн.

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 27 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними матеріалами справи, з урахуванням положень ч.5 ст.279 ЦПК України.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

17 лютого 2021 року до суду надійшов відзив виконавчого комітету Бориславської міської ради, в якому просять повність відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Бориславської міської ради про відшкодування моральної шкоди.

У відзиві відповідач виконавчий комітет Бориславської міської ради зазначає, що ОСОБА_1 15 лютого 2021 року звернувся до виконавчого комітету Бориславської міської ради із запитом на отримання публічної інформації. Зазначений запит виконавчим комітетом Бориславської міської ради отриманий 19.02.2021 року, що підтверджується копією роздруківки з офіційного сайту АП "Укрпошта".

26 лютого 2021 року виконавчим комітетом Бориславської міської ради надіслано відповідь у письмовій формі (лист від 24.02.2021 року „N2 3-47 6) па адресу позивача простою кореспонденцією, оскільки Законом України "Про доступ до публічної інформації" не передбачено форми надсилання розпорядником інформації письмового листа-відповіді на запит на отримання інформації. Факт направлення відповіді па запит ОСОБА_1 підтверджується реєстром № 19 на відправку простої кореспонденції Бориславською міською радою.

Крім цього, зазначають, що не чекаючи рішення Львівського окружного адміністративного суду, 16.04.2021 року виконавчий комітет Бориславської міської ради повторно направив ОСОБА_1 відповідь на запит (лист від 24.02.2021 року №3-47/6) рекомендованим листом з повідомленням, що підтверджується списком згрупованих відправлень Укрпошта Стандарт.

Також позивачем надано посвідчення серії НОМЕР_1 від 07.07.2019, згідно з яким позивач є особою з інвалідністю II групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

З вказаного документу не убачається, що інвалідність позивача настала внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, період встановлення групи інвалідності ніяк не пов`язано з порушенням строків надання відповіді відповідачем на запитувану позивачем інформацію.

На переконання виконавчого комітету Бориславської міської ради встановлення обставин порушення виконкомом Бориславської міської ради строків надання відповіді могло вплинути на важкість виконання позивачем повсякденних обов`язків, його тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя.

Сам факт побоювання позивача про свій майбутній стан здоров`я та порушення органом місцевого самоврядування строків надання відповіді взагалі є несумісними речами, де одне пов`язується виключно з суб`єктивними думками особи, а інше з об`єктивними діями юридичної особи, та не є взаємопов`язаним.

Зниження та нестійкість настрою, нервозність та дратівливість відносяться до психоемоційного стану людини, та пов`язується виключно з її темпераментом та притаманними рисами її характеру, але у випадку тимчасово виниклого розладу, позивач повинен довести у відповідності до статті 81 ЦПК України, що такий розлад у нього виник тимчасово та пов`язаний виключно з неправомірними діями органу місцевого самоврядування, який порушив строки надання відповіді. Але таких доказів до суду позивачем не надано.

Щодо душевних страждань, приниження честі та гідності та витрати багато часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права, то слід виходити з того, що здійснення позивачем права на судовий захист своїх інтересів не є порушенням його прав, що може призвести до заподіяння йому моральної шкоди.

Позивачем не доведено, що запитувана інформація має для нього надважливе значення та займає провідне місце у його житті, а невчасне надання цієї інформації здатне спричинити серйозні зміни в його психоемоційному стані.

Водночас, зазначають, що відповідь на запит позивача про надання публічної інформації від 15.02.2021 органом місцевого самоврядування позивачу було надано, однак, відсутні докази надіслання першої такої відповіді на запит позивача, тобто перша відповідь оформлена не належним чином, що само по собі не є підставою для стягнення моральної шкоди, Крім того, необхідно врахувати і добросовісну поведінку виконавчого комітету Бориславської міської ради, який крім двох зазначених вище відповідей, 31.05.2021 року ОСОБА_1 скеровано відповідь на цей же запит втретє .

Крім того, ОСОБА_1 подав до різних судів України понад 30 позовних заяв до виконавчих органів місцевого самоврядування різних територіальних громад про стягнення моральної шкоди. Дії ОСОБА_1 , зокрема подання понад 30 позовів аналогічного змісту до різних судів України очевидно вказують, що метою таких звернень є не захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів позивача, а штучне створення передумов для стягнення моральної шкоди як спосіб отримання позивачем матеріальної вигоди, що є несумісним із завданням цивільного судочинства, принципом добросовісності використання процесуальних прав та здійснення процесуальних обов`язків. Доказів завдання будь-якої моральної шкоди позивачеві суду не надано, тому просили суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Бориславської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит ОСОБА_1 . Зобов`язано виконавчий комітет Бориславської міської ради розглянути запит ОСОБА_1 від 15.02.2021 про надання публічної інформації щодо наявності на території м.Борислава вільних земельних ділянок що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Таким чином, під час розгляду дійсної справи дана обставина є встановленою і доведенню не підлягає.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що своїми діями відповідач завдав йому значної моральної шкоди, яка полягає у душевних переживаннях та підвищеному психоемоційному стані, пов`язаному з неотриманням запитуваної нею інформації.

Частиною 1 ст.4ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст.ст. 1173, 1174ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Відповідно до ч.4ст.263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, тлумачення статей 2,11,172,1167,1173ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Тобто боржником є відповідний орган місцевого самоврядування, який бере участь у справі як відповідач.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17.

Відповідно до ч.4 ст. 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, які не завжди досягають рівня страждання або приниження.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що його моральні страждання стали наслідком ненадання відповіді на запит, в порушення вимог законодавства. Завдана моральна шкода полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало в нього негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічної кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я.

Як зазначив позивач, йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у стражданнях, яких він зазнав здійснюючи захист свого порушеного права, тим самим витрачаючи значні зусилля та свій час для його відновлення.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Суд вважає, що позивачем доведено факт заподіяння йому протиправною бездіяльністю виконавчого комітету Бориславської міської ради моральної шкоди у виді моральних страждань, які полягають у відсутності належного та своєчасного реагування відповідачем на його запит, необхідності неодноразово звертатись до суду із заявами, внаслідок чого змінено плин життя позивача, який змушений значну частину часу витрачати на захист своїх інтересів як перед відповідачем так і перед судом, протиправні дії відповідача в частині неналежного розгляду звернення позивача, викликали у ньго психічне напруження у зв`язку з очікуванням відповіді, розчарування в діяльності народних обранців громади тощо при тому, що позивач є інвалідом ІІ групи з дитинства.

Доводи відповідача, про те, що позивач зловживає своїми правами, що полягає у численних запитах на доступ до публічної інформації та в подальшому подає позови до виконавчих комітетів міських рад про визнання бездіяльності протиправною по всій території України та стягнення моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки позивач має на це право, гарантоване йому як Конституцією України та і Законом України «Про доступ до публічної інформації». А численні його звернення до судів України за захистом своїх порушених прав навпроти свідчать про бездіяльність виконавчих комітетів міських рад, щодо забезпечення доступу громадян до публічної інформації.

Тож, суд доходить висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок не розгляду його звернення від 15.02.2021 про надання публічної інформації і саме виконавчий комітет Бориславської міської ради, який є виконавчим органом місцевого самоврядування, органом, який створюються міською радою для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування, завдав шкоди, тому на нього поширюються правила передбачені статтею 1173 ЦК України, оскільки саме його бездіяльність, яка полягала в ненаданні відповіді на запит позивача, встановлена рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про необхідність покладення відповідальності за відшкодування моральної шкоди безпосередньо на завдавання шкоди - виконавчий комітет Борисавлської міської ради, як виконавчий орган місцевого самоврядування, виходячи із правової позиції висловленої у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 459/274/17.

Верховний Суд зауважує, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Відповідно до ч.4ст.263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,що викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, відповідно до підпункту 2 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, то слід зазначити, що моральну шкоду необхідно стягнути з виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області за рахунок місцевого бюджету цієї ради, виконавчим органом якої є відповідач - виконавчий комітет.

Що стосується розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, то суд зазначає наступне.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правовідношення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні даної справи і визначенні моральної шкоди судом враховуються положення п. 3, 5, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (п. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Так, ОСОБА_1 при визначенні розміру моральної шкоди застосовував, як величину, розмір однієї мінімальної заробітної плати в сумі 6000 грн за кожен місяць завданої шкоди та просив стягнути сумарний розмір виходячи із кількості місяців заподіяння шкоди помножену на розмір мінімальної заробітної плати та просив зважити на те, що він є інвалідом ІІ групи.

Разом з тим, з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд не погоджується з визначеним позивачем розміром моральної шкоди. Позивачем не доведено короткочасний розлад здоров`я внаслідок бездіяльності відповідача.

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, підставою якої є встановлена рішенням Львівського окружного адміністративного суду бездіяльність виконавчого комітету Бориславської міської ради, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 30 000 гривень, є дещо завищеним.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, тривалості моральних страждань позивача у зв`язку з необхідністю докладення додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його звернення, глибини та ступеню моральних страждань, яких зазнав позивач, враховуючи ступінь вини відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого розміру моральної шкоди до 500 гривень, що є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку уповноважених органів держави немайнової шкоди та буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду.

Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу.

При цьому суд вважає розрахунок розміру моральної шкоди, зроблений позивачем, є не прийнятним, значно завищеним і таким, що не узгоджується з нормами цивільного законодавства.

Такі висновки суду також узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою під час розгляду справи № 752/17832/14-ц (постанова від 15.12.2020), відповідно до якої розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

На підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, який, відповідно до п. 1.1.2. ч. 2 ст. 4 вказаного Закону становить 992, 40 гривень. Відповідно розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог становить 16,54 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ЗУ «Про доступ до публічної інформації», ст. ст. 4, 10-13, 76-83, 89, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області задовольнити частково.

Стягнути з виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області , що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Борислав, вул.Шевченка, 42 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 - 500 ( п`ятсот) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області на користь держави судовий збір в розмірі 16 гривень 54 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя А.Т.Слиш