Дата документу 18.02.2022 Справа № 331/1931/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 331/1931/21

Провадження №22-ц/807/415/22

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2021 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Позивач у період з 01.10.2016 по 28.02.2021 надав відповідачу послуги з централізованого опалення на загальну суму 48533,84 грн. Проте, ОСОБА_1 як власник нерухомого майна вартість наданих послуг не сплатив. Крім зазначеної суми позивач просив стягнути із відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період 01.03.2017 року по 28.02.2021 року в розмірі 41533 гривні 18 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір в сумі 1942 (одна тисяча дев`ятсот сорок дві) гривні 57 копійок.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд помилково вважав доведеною ту обставину, що Концерн «МТМ» є виконавцем комунальної послуги із гарячого водопостачання та централізованого опалення у м. Запоріжжя, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження цього факту.

Довідка та Розрахунок заборгованості не повинні прийматись до уваги при ухваленні рішення, оскільки, на думку відповідача, останні відображають нарахування оплати за послугу з опалення у між опалювальний період та складені без зазначення відповідних сум, що були базою для нарахування таких платежів. Вартість послуги з ГВП та опалення не розділені та не можуть бути перевірені.

Посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі № 161/16891/15-ц від 30.01.2018 апелянт зазначав, що за наявними в матеріалах справи документами неможливо перевірити визначену позивачем суму заборгованості і перевірити факт надання послуг у відповідному розмірі, оскільки позивачем не надано первинні документи що підтверджують здійснення господарської операції. ОСОБА_1 ставить під сумнів розрахунки проведені позивачем, оскільки є не повідомленим про джерела вихідних даних зазначених в них.

Апелянт вважав усі надані позивачем розрахунки та довідки, як такі, що складені працівниками Концерну «МТМ» в односторонньому порядку, неналежними доказами. ОСОБА_1 також вказував, що у матеріалах справи відсутні акт встановлення та введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії у будинку, відсутній акт перевірки вузла обліку перед кожним опалювальним сезоном, та акти зняття показів лічильника. При цьому рішення ЗМР від 27.07.2004 № 284, акт прийняття приладу в експлуатацію, паспорт обліку приладу Sharky 775, копію довідки приладу обліку Sharky 775, розрахунки вартості складені на підставі Постанови КМУ № 1037, апелянт вважав неналежними доказами.

Як зазначав апелянт, у випадку нездійснення заходів з утеплення місць загального користування, споживач не повинен сплачувати за опалення місць загального користування. При цьому проведення такого утеплення Концерном «МТМ» не підтверджено відповідними доказами і розрахунки позивача з цих підстав також є неправильними.

Суд ухвалюючи рішення не дав відповіді на кожен аргумент відповідача ОСОБА_1 та не навів вичерпних обставин відхилення позиції відповідача.

Представником позивача Концерну «МТМ» було надано 10 січня 2022 року до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , за змістом якої позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві зазначено, що Концерн «МТМ» є виконавцем послуг з централізованого опалення постачання гарячої води для споживачів міста Запоріжжя, та ліцензіатом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що підтверджується інформацією із офіційного сайту НКРЕ КП та відповідними судовими рішеннями.

Розрахунок сум заборгованості, складений позивачем не суперечить положенням ЦПК України та містить зазначення сум заборгованості за кожен місяць. Довідка та розрахунок за підписом фахівця ВДтППР ОСОБА_3 складені нею на підставі посадової інструкції в межах визначених повноважень. Отже, надані документи є належно оформленими.

Інформація про структуру цін та тарифів, їх зміну доведена до населення та відображена на загальнодоступному інтернет ресурсі Концерну «МТМ».

Щомісяця теплопостачальною організацією споживачу надаються платіжні квитанції, де наявна інформація про тариф та вказано суми нарахувань, відповідно до яких міститься інформація на підставі якої визначено розмір заявлених позовних вимог, що можуть бути перевірені відповідачем.

У житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , де знаходиться квартира відповідача встановлено прилад обліку теплової енергії. Нарахування заборгованості з теплопостачання проводилось згідно показників загальнобудинкового приладу обліку тепла. При цьому, нарахування з централізованого ГВП за вказаною адресою взагалі не проводилось.

Відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджені постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, здійснення заходів з утеплення місця загального користування будинку покладено на власника, відповідного виконавця чи балансоутримувача такого будинку. В даному випадку управителем будинку відповідача є ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», а позивач не має обов`язку з утеплення місця загального користування будинку АДРЕСА_1 .

Хибними є твердження відповідача про нарахування плати за послуги опалення у між опалювальний період, так як це спростовується розрахунком дослідженим судом при ухваленні рішення.

Багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 з жовтня 2017 року оснащено відповідним приладом обліку теплової енергії Sharky № 51459071, який проходить відповідні повірки кожні 4 роки, що підтверджується актом прийомки його в експлуатацію, складеному 27.10.2021. Показання із вказаного приладу кожний місяць дистанційно знімаються за допомогою приладу моделі DEIHL IZAR receviver BT 434 (інтерфейс передачі даних по Bluetooth) фіксація показань здійснювалась без присутності споживача або його представника на підставі ч. 2 ст. 11 Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Нарахування вартості теплової енергії у відповідні періоди нараховувалась на підставі та у відповідності до положень Правил № 630 з урахуванням відповідного тарифу.

Відповідачем ОСОБА_1 було направлено до Запорізького апеляційного суду заперечення на відзив позивача на апеляційну скаргу за змістом якої, апелянт не погоджується із доводами відзиву на апеляційну скаргу представника Концерну «МТМ». Доводи заперечень скаржника повторюють зміст його апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , будучи власником квартири, в яку позивачем надавались послуги з центрального опалення, зобов`язаний утримувати власне майно та здійснювати оплату вартості фактично отриманих послуг, а тому заборгованість, яка утворилась за період з 01.03.2017 року по 28.02.2021 року на суму 41533,18 грн. повинна бути стягнута з відповідача. Факт надання послуг, їх кількість та якість, підтверджені належними і допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є власником нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , що підтверджено відомостями в реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 7).

Згідно довідки, складеної працівниками Концерну «МТМ» за адресою АДРЕСА_1 , споживачем послуг є ОСОБА_1 , на якого відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , та рахується заборгованість у розмірі 48533,84 грн. за період з 10.2016 по 02.2021. (а.с.4).

Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви Концерн «МТМ» розраховує заборгованість за адресою АДРЕСА_1 , виключно за послуги з центрального опалення і нарахування таких послуг проведено позивачем за періоди з жовтня 2016 по березень 2017, із жовтня 2017 по квітень 2018, із листопада 2018 по квітень 2019, з листопада 2019 по квітень 2020 та з листопада 2020 по лютий 2021 ( а.с.5-6).

З наведеного вбачається, що позивач не нараховує та не заявляє до стягнення з відповідача вартості послуг з опалення за між опалювальний сезон, що в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 про недоведеність надання Концерном «МТМ» послуг з опалення за адресою знаходження його нерухомого майна та взагалі факту надання послуг на території м. Запоріжжя спростовується наступним.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про природні монополії» від 20.04.2000р. № 1682-ІІІ природна монополія - це стан товарного ринку, при якому задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва (у зв`язку з істотним зменшенням витрат виробництва на одиницю товару в міру збільшення обсягів виробництва), а товари (послуги), що виробляються суб`єктами природних монополій, не можуть бути замінені у споживанні іншими товарами (послугами), у зв`язку з чим попит на цьому товарному ринку менше залежить від зміни цін на ці товари (послуги), ніж попит на інші товари (послуги).

Державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції у сферах природних монополій здійснюється Антимонопольним комітетом України відповідно до його компетенції у відповідності до норм частини 2 статті 4 Закону України «Про природні монополії». Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про природні монополії» відповідно до цього Закону регулюється діяльність суб`єктів природних монополій, в тому числі послуг з постачання теплової енергії.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про природні монополії» зведений перелік суб`єктів природних монополій ведеться Антимонопольним комітетом України на підставі реєстрів суб`єктів природних монополій у сфері житлово-комунального господарства, що формуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, а в інших сферах, в яких діють суб`єкти природних монополій, - національними комісіями регулювання природних монополій у відповідній сфері або органами виконавчої влади, що здійснюють функції такого регулювання до створення зазначених комісій.

Згідно з пунктом 7 Порядку складання та ведення зведеного переліку суб`єктів природних монополій, затвердженого Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 28 листопада 2012 року № 874-р, зведений перелік суб`єктів природних монополій розміщується щомісяця до 20 числа на офіційному веб-сайті Антимонопольного комітету України (http://www.amcu.gov.ua).

Проаналізувавши зведений Перелік суб`єктів природних монополій встановлено, що Концерн "МТМ" () включено до цього переліку як суб`єкт, що надає послуги з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами. Інформацію розміщено відповідно до Закону України «Про природні монополії», згідно з Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 28 листопада 2012 року № 874-р.

Крім того, на офіційному вебсайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) (http://www.nerc.gov.ua), у реєстрі суб`єктів природних монополій у сферах теплопостачання, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, також зазначені відомості про Концерн "МТМ" ().

Отже, Концерн "МТМ" () займає монопольне становище на ринку теплопостачання в межах теплових мереж, що експлуатуються на території м. Запоріжжя.

В свою чергу відповідач не довів, що теплові мережі об`єкта - житлового будинку АДРЕСА_1 не підключені до місцевих (розподільчих) теплових мереж надавача цих послуг - Концерну "МТМ", а також не доведено, що відповідач отримує послуги з постачання теплової енергії у будь-якого іншого підприємства.

«Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води», затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 26 липня 2019 року № 169, визначено процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

На сайті Запорізької міської ради, в мережі інтернет, що знаходиться за посиланням https://zp.gov.ua/uk/page/povidomlennya-vid-kp, розміщено перелік багатоквартирних будинків м. Запоріжжя, у яких прийнято рішення про відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води.

На час перегляду справи в апеляційному порядку, у вказаному переліку відсутня інформація про відключення квартири споживача у будинку АДРЕСА_1 від центрального опалення.

За вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідач ОСОБА_1 як власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються позивачем Концерном «МТМ».

При цьому, відсутність укладеного між позивачем та відповідачем договору не впливають на законність рішення суду першої інстанції, оскільки положеннями статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, а саме на 10.09.2010, що є датою набуттям ОСОБА_1 у власність квартири, визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не як право сторін.

Отже, відсутність між сторонами договірних зобов`язань не звільняє споживача від сплати за надані житлово-комунальні послуги, що узгоджується із висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 686/14833/15-ц.

Згідно із ст.ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 9 закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом (ст.. ст.610, 611 ЦК України).

Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц).

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо якості та обсягів наданої послуги з опалення слід зазначити наступне.

Як передбачено п. 20, 21 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання:

з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

З наведеного вбачається, що належною, встановленою відповідним нормативно правовим актом, підставою для оплати споживачем наданих послуг є платіжний документ, в тому числі і платіжна квитанція, що складається надавачем послуг, яким у даному випадку є Концерн «МТМ».

Як підтверджується актом приймання в експлуатацію приладу обліку, будинок АДРЕСА_1 , з 27.10.2017 обладнаний приладом обліку теплової енергії Sharky 775 заводський номер 545009 та у 2019 році був повторно встановлений за вказаною адресою після проведення держ. повірки. на підставі якої визнаний придатним для подальшого використання (а.с. 81-83).

Відповідно до довідки, наданої Концерном «МТМ» знаття показань за адресою будинок АДРЕСА_1 здійснюється дистанційно приладом моделі DEIHL IZAR RECEVIVER BT 434, за допомогою програматора моделі IZAR OH BT (а.с. 135).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у разі якщо зняття показань вузлів обліку, а також приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, за допомогою систем дистанційного зняття показань, таке зняття може здійснюватися без присутності споживача або його представника.

В матеріалах справи наявні рахунки на сплату житлово-комунальних послуг, зокрема з «централізованого опалення», що надавались за адресою АДРЕСА_1 , за період з жовтня 2016 року по лютий 2021 року. Надані рахунки за своїм змістом відповідають вимогам встановленим п. 20 Постанови КМУ від 21 липня 2005 р. № 630.( а.с. 136-152).

Позивачем до справи було долучено методику нарахувань за послуги з централізованого опалення, яка використовувалась при визначенні вартості послуг з опалення наданих за адресою АДРЕСА_1 , яка містить розрахунки вартості теплової енергії наданої у квартиру належну відповідачу.

Вказані розрахунки містять вихідні дані, зокрема вартість тепла за 1м. кв. опалювальної площі згідно показників теплового приладу обліку, вартість 1м. кв. згідно нормативів споживання, площу квартири, суми перерахунків самостійно зроблених Концерном «МТМ» за несвоєчасне надання послуги, а з відповідного періоду і покази приладів обліку як попередні так і поточні, із зазначенням обсягу фактично спожитої теплової енергії (а.с. 47-50).

Отже, позивач за наявності всіх вихідних даних зокрема, щомісячних показів приладів обліку, наданої методики проведення розрахунків, загальної площі квартири та будинку, встановленого тарифу постановами НКРЕ КП № 1101 від 09.06.2016, № 1536 від 28.12.2017, № 879 від 21.08.2018 та № 1763 від 10.12.2018, мав реальну змогу перевірити проведені Концерном «МТМ» підрахунки та у випадку незгоди із наведеними у позовній заяві розрахунками, скласти контр розрахунок спростовуючи визначені позивачем суми до стягнення чи доводячи перед судом відсутність заборгованості за надану послугу.

Зазначаючи про недопустимість всіх наявних у справі доказів, таких як: довідка, методика, акти встановлення лічильника, надані тарифи, показники приладу обліку, скаржник посилався на ті обставини, що останні складені саме працівниками позивача Концерну «МТМ».

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено договорами про надання комунальних послуг, укладеними відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", з урахуванням вимог Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність".

Відповідно до ч. 1 ст. 8 вказаного Закону, рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.

Отже враховуючи, що Концерн «МТМ» є оператором зовнішніх мереж та постачальником послуги з опалення (виконавцем такої послуги) і в межах його компетенції знаходяться прийняття в експлуатацію, обслуговування, заміна вузлів комерційного обліку, розподіл обсягу послуги, зняття в тому числі дистанційне показань приладу обліку встановлених також у житлових будинках, а також формування рахунків, що виставляються споживачам очевидним є той факт, що після виконання вказаних дій саме Концерном «МТМ» в особі уповноважених співробітників складаються, відповідні акти, довідки та квитанції, і саме позивачем ведеться розрахунковий та фінансовий облік наданої послуги, формуються архіви показів по кожному абоненту/об`єкту споживання.

Відповідач ОСОБА_1 не посилався, та відповідно не надавав доказів того, що формування рахунків на оплату наданої комунальної послуги чи розподіл обсягів комунальної послуги з централізованого опалення в будинку АДРЕСА_1 доручено іншій особі, а не виконавцю послуги, яким у даному випадку є Концерн «МТМ».

Щодо посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 757/28231/13-ц, як підставу для витребування у позивача копій первинних документів якими фіксувалися покази лічильника тепла, актів та розрахунків-факту слід зазначити наступне.

Як вбачається із справи позивачем було надано документи про витребування яких заявляв ОСОБА_1 а саме, інформаційну довідку про зняті показання з приладу обліку теплової енергії, довідку про порядок зняття показів з приладу обліку теплової енергії, копії рахунків на сплату житлово-комунальних послуг за адресою відповідача, акти прийому в експлуатацію приладу обліку теплової енергії від 2017 та 2019 років, довідку про повірку лічильника, методику нарахувань.

До того ж, із змісту рішення суду першої інстанції також вбачається, що такі докази були належним чином досліджені судом і їм була надана належна оцінка.

Предметом розгляду у справі ЄУН № 757/28231/13-ц, на яку посилається скаржник був позов ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до відповідачів, що діяли в тому числі і в інтересах неповнолітньої дитини, про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на іпотечне майно. Відповідачами у цій справі фактично оспорювалось право переходу прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки до позивача ТОВ "ОТП Факторинг Україна".

Отже, посилання відповідача на справу ЄУН № 757/28231/13-ц є недоречним, оскільки її предмет не є спільним із предметом розгляду у цій справі.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як передбачено ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень п. 33-39 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем, споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв`язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі.

Повідомлення споживача незалежно від його форми (усна або письмова) обов`язково реєструється представником виконавця у журналі реєстрації заявок споживачів. Представник виконавця, якому не відомі причини неналежного надання або ненадання послуг, зобов`язаний узгодити з виконавцем точний час та дату встановлення факту ненадання послуг, надання їх не у повному обсязі або перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг.

У разі необхідності проведення такої перевірки у приміщенні споживача представник виконавця повинен з`явитися до споживача не пізніше визначеного у договорі строку.

За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг (далі - акт-претензія), який підписується споживачем та представником виконавця згідно з додатком 2 до Правил. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця.

У разі неприбуття представника виконавця в установлений договором строк для проведення перевірки кількісних та/або якісних показників або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії такий акт вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця у журналі реєстрації актів-претензій згідно з додатком 3 до Правил. Виконавець зобов`язаний розглянути такий акт і повідомити протягом трьох робочих днів споживача про її задоволення або про відмову у задоволенні з обґрунтуванням причин такої відмови.

У разі ненадання протягом установленого строку виконавцем відповіді вважається, що він визнав викладені в акті-претензії факти неналежного надання або ненадання послуг. Спори щодо задоволення претензій споживачів розв`язуються у суді. Споживач має право на досудове розв`язання спору шляхом задоволення пред`явленої претензії.

Отже у випадку ненадання, неналежного надання послуг з централізованого опалення, у даному випадку, саме споживач ОСОБА_1 повинен був повідомляти про це виконавця послуг - Концерн «МТМ», а на підтвердження таких обставин мали складатись Акти-претензії, за участю споживача та представника виконавця послуги.

Враховуючи, що Правил № 630 визначають певний порядок фіксації факту неналежного надання послуг з теплопостачання, шляхом складання відповідних актів-претензій, їх відсутність у матеріалах справи, підтверджують належне виконання позивачем своїх обов`язків щодо якості та кількості наданої послуги на час вирішення цього спору.

Як вбачається із розрахунків та квитанцій, долучених Концерном «МТМ» до матеріалів справи, позивач, нараховуючи плату ОСОБА_1 за послугу з теплопостачання, використовував показання будинкового засобу обліку, загальну площу будинку і нараховував таку плату пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. Тобто позивачем до складу тарифу та нарахованих сум включалась вартість опалення площ місць загального користування будинку, пропорційно до площі квартири відповідача.

Як вбачається із змісту п. 12 Постанови від 21 липня 2005 р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у передбачених випадках.

Відповідно до ч. 1,7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Зазначаючи про неправомірність включення до тарифу плати за опалення місць загального користування, відповідач ОСОБА_1 не підтвердив свої заперечення та не надав доказів на підтвердження того, що балансоутримувачем будинку не було проведено відповідне утеплення місць загального користування будинку АДРЕСА_1 та не доведено протиправність таких дій позивача Концерну «МТМ».

Інших доводів, які б були правовою підставою для прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 369, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2022 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова