Справа № 638/5929/20
Провадження № 2/638/1634/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Межирицької В.Ю.,

представника позивача Темнюкової М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), Акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зняття обтяжень з нерухомого майна, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), Акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_2 , в якому просить зняти існуючий арешт з квартири АДРЕСА_1 , а саме: арешт нерухомого майна № запису про обтяження 34670647, внесений на підставі постанови заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Доренської К.С. про арешт майна боржника від 16.12.2019 року за ВП №46497658.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що за умовами укладеного договору кредиту від 29.05.2008 року ЗАТ «ОТП Банк» було надано ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі 73 492,5 дол.США. На підставі Договору іпотеки від 29.05.2008 року ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 передали в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» квартиру АДРЕСА_1 . 29.11.2019 року між ТОВ «ФК «КАРТОЧКА ПЛЮС», який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відступлення прав вимоги №29/11/2019 та Договір про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки, за яким відступлено шляхом продажу Новому кредитору права вимоги у повному обсязі до позичальника за вказаним Кредитним договором та Договором іпотеки. З 29.11.2019 року іпотекодержателем за Договором іпотеки є ОСОБА_1 . Після переходу прав іпотекодержателя позивачу з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.04.2020 року йому стало відомо про наявність обтяжень предмету іпотеки, а саме арешту нерухомого майна № запису про обтяження 34670647, внесений на підставі постанови заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Доренської К.С. про арешт майна боржника від 16.12.2019 року за ВП №46497658 (стягувач АТ «ОТП Банк», боржник ОСОБА_2 ). Позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою з проханням зняти арешт з квартири, відповідь на заяву не надано. Також зазначає, що ОСОБА_2 систематично не виконує зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на теперішній час утворилась заборгованість у розмірі 672 529,01 грн., а тому у позивача виникло право задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмета іпотеки третім особам, що передбачено договором іпотеки. При цьому права позивача як іпотекодержателя на задоволення вимог, забезпечених іпотекою, за рахунок квартири мають найвищий пріоритет, однак наявність зареєстрованого обтяження на об`єкт нерухомого майна унеможливлює державну реєстрацію на цей об`єкт.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає про визнання позовної заяви повністю, обставини, викладені у позовній заяві підтвердив у повному обсязі, просив задовольнити позов ОСОБА_1 та зняти арешт нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , № запису про обтяження 34670647, внесений на підставі постанови заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Доренської К.С. про арешт майна боржника від 16.12.2019 року за ВП №46497658.

Ухвалою судді від 16.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.08.2021 року закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 16.11.2021 року, виправленою ухвалою суду від 22.11.2021 року, залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), а також третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 10.02.2022 року, постановленою без видалення суду до нарадчої кімнати, виключено з кола третіх осіб ОСОБА_5 у звязку зі сметрю.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяви, в яких просила справу розглядати без участі представника державної виконавчої служби за наявними матеріалами справи, позовні вимоги просила вирішити на розсуд суду. Одночасно повідомила, що на виконанні у відділі перебувають виконавчі провадження №46497658, 44877697 про стягнення боргу з боржника ОСОБА_2 .

Представник відповідача АТ «ОТП Банк» в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення.

У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності нез`явившихся осіб за наявними матеріалами справи.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 29 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №ML 700/1182/2008.

Згідно п. 1.1 ч.2 Кредитного договору, Банк надає позичальнику кредит в розмірі та валюті, визначених у частині №1 цього договору, а позичальник приймає Кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі зобов`язання, як вони визначені в договорі.

Відповідно до Частини №1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 73 492,50 доларів США на споживчі цілі.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №МL 700/1182/2008, 29.05.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №PML 700/1182/2008, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А. 29.05.2008 року, зареєстровано в реєстрі за №2912.

Судом також встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.11.2010 року солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість у розмірі 680 166, 13 грн., на виконання якого 24.04.2012 року судом видано виконавчий лист.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №207028540 від 16.04.2020 року, вбачається, що у відомостях з державного реєстру іпотек міститься реєстраційний номер обтяження: 7289729, тип обтяження: іпотека, зареєстровано: 29.05.2008 року реєстратором приватний нотаріус Самощенко О.А., підстава обтяження: договір іпотеки, реєстр. №2912, 28.05.2008 року, приватний нотаріус Самощенко О.А., об`єкт обтяження, квартира, адреса: АДРЕСА_2 , іпотекодержатель ОСОБА_1 .

Також з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №190865697 від 29.11.2019 року іпотекодержателем квартири за адресою: АДРЕСА_2 значиться ОСОБА_1 .

Встановлено, що 29.11.2019 року між первісним іпотекодержателем ТОВ «ФК «КАРТОЧКА ПЛЮС» та новим іпотекодержателем громадянином України ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки №PML 700/1182/2008 від 29.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Куксіним С.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №4977 що підтверджується копією зазначеного договору. Згідно умов даного договору до ОСОБА_1 від ТОВ «ФК «КАРТОЧКА ПЛЮС» перейшло право вимоги за кредитним договором №ML 700/1182/2008 від 29.05.2008 року, виконання зобовязання за яким забезпечено іпотекою згідно з договором іпотеки №PML 700/1182/2008 від 29.05.2008 року. Первісний іпотекодержатель передає та відступає новому іпотекодержателю всю сукупність прав, належних первісному іпотекодержателю за Договором забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, право звернення стягнення на предмет обтяження іпотекою та отримання задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмета обтяження іпотекою.

З довідки про результати виконавчих проваджень в АСВП від 06.11.2020 року, вбачається, що у Шевченківському ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м.Харків) перебуває виконавче провадження №ВП 46497658, боржник ОСОБА_2 , стягувач ПАТ «ОТП Банк.

З клопотань державного виконавця вбачається що на виконанні у відділі перебувають виконавчі провадження №46497658, 44877697 про стягнення боргу з боржника ОСОБА_2 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №207028540 від 16.04.2020 року, вбачається, що Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області заступником начальника відділу Доренською К.С. 16.12.2019 року винесено постанову про арешт майна боржника, серія та номер ВП №46497658. Предмет обтяження: 3 кімнатна квартира АДРЕСА_1 . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення 50248545 від 16.12.2019 року. Номер запису обтяження 34670647.

29.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського ВДВС м.Харків, ГТУЮ у Харківській області із заявою про зняття арешту з нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки, а не лише суб`єктивні права, які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору, нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду. Викладені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року по справі №355/385/17, які згідно ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судом при вирішення даного спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, щ ост.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст.ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно приписів ч.1 ст.574, ч.1 ст.575 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ч.3 ст.575 ЦК України правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з іпотекою, є Закон України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року, з наступними змінами та доповненнями.

Згідно приписів ст.2 вказаного Закону законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.

Статтею 1 ЗУ «Про іпотеку» дано визначення терміну іпотека, відповідно до якого - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.4, 5 ст.3 Закону іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі ст.1, ч.1 ст.5 Закону предметом іпотеки є об`єкти нерухомого майна та об`єкти, які прирівнюються до таких цим законом. До них чинним законодавством, зокрема, віднесено: земельні ділянки, будівлі, споруди, гаражі.

Імперативними приписами ст.4 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч.ч.6, 7 ст.3 Закону 898-IV пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Як встановлено судом, державна реєстрація обтяження іпотеки за іпотечним договором, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відбулась 29.05.2008 року, тому зазначене обтяження в силу вищезазначених вимог, має пріоритет перед задоволенням вимог, пред`явлених до такого майна, які виникли та були зареєстровані після державної реєстрації обтяження за цією іпотекою.

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 29.11.2019 року право вимоги за кредитним договором №ML 700/1182/2008, забезпечений іпотекою майна, перейшло до ОСОБА_1 , отже останній набув статусу іпотекодержателя та нового кредитора, за основним зобов`язанням, а також за іпотечним договором.

Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) та правонаступництва.

Тлумачення ч.1 ст.512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу.

Згідно приписів ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи пріоритетність вимог, встановлених Законом України «Про іпотеку», ОСОБА_1 , як іпотекодержатель, має першочергове право задоволення своїх вимог в основному зобов`язанні, забезпеченого іпотекою, за рахунок нерухомого майна, переданого боржниками в іпотеку, перед іншими кредиторами боржника, які заінтересовані задовольнити свої вимоги за рахунок всього нерухомого майна боржника, в тому числі і за рахунок іпотечного майна, оскільки реєстрація обтяження за іпотекою відбулась раніше ніж реєстрація обтяження арешту квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення заступника начальника відділу Доренською К.С. Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Доренської К.С. від 16.12.2019 року у виконавчому провадженні ВП №46497658

Згідно зі ст.7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ст.14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Аналіз норми вищезазначених законів дають підстави дійти висновку, що зниження пріоритету обтяжень майна за іпотекою можлива лише за умови встановлення наявності обтяження на це ж майно, яке зареєстровано раніше реєстрації іпотеки. Пріоритет іпотеки перед іншими обтяженнями зберігає свою чинність у разі зміни іпотекодержателя.

У відповідності до ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.59 вказаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Як передбачено ч.5 ст.59 Закону 1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Позивачем заявлено позовні вимоги про зняття арешту, що накладений державними виконавцем на іпотечне майно.

Імперативними приписами ст.129 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно ч.1 вказаного Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема таких виконавчих документів: виконавчих листів, судові накази, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження.

Згідно зі ст.56 Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, і накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Верховним Судом у справах № 923/1105/17, № 910/4772/17 висловлено правову позицію, згідно якої оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів ЗУ «Про іпотеку» випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна виник у позивача значно раніше 29.05.2008 року, а обтяження державного виконавця на предмет іпотеки було зареєстровано у відповідних державних реєстрах, починаючи з 29.07.2009 року, крім того, згідно ст.14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, отже позивач має переважне право задовольнити свої вимоги перед іншими кредиторами за рахунок іпотечного майна, а тому іпотечне майно підлягає звільненню з-під арешту.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

При цьому, згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), орган державної виконавчої служби у справах за позовами осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

За змістом наведених правових норм та правових позицій Великої Палати Верховного Суду у випадку звернення особи до суду в порядку позовного провадження з вимогою про звільнення майна з-під арешту (зняття арешту з майна) орган державної виконавчої служби не може бути належним відповідачем у такій справі. Вказані позовні вимоги можуть бути пред`явлені до особи, в інтересах якої накладено арешт.

З огляду на викладене, Шевченківський ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) є неналежним відповідачем у даній справі, а тому саме до АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оцінюючи аргументи, викладені сторонами по справі в судовому засіданні та у заявах по суті справи, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4-5, 10-13, 76-81, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_2 про зняття обтяжень з нерухомого майна задовольнити.

Зняти арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , № запису про обтяження 34670647, внесений на підставі постанови заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Доренської К.С..

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про зняття обтяжень з нерухомого майна залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок, стягнувши по 420,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 21.02.2022 року.

Сторони ті інші учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ;

відповідачі Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), , м.Харків, вул.Ярослава Мудрого буд.26, 3 поверх; Акціонерне товариство «ОТП Банк», , м.Київ, вул.Жилянська буд.43, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ;

треті особи - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк