Провадження № 2/161/1277/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Фурман Ю. В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Заборольська сільська рада Луцького району Волинської області про скасування реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі,-

В С Т А Н О В И В:

27.08.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона є власницею земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:001:0163 (далі земельна ділянка-1), яка є суміжною із земельною ділянкою, площею 0,1198 га, кадастровий номер: :03:001:5808 (далі земельна ділянка-2). Разом з тим, під час виготовлення ТзОВ «Горизонт» технічної документації на земельну ділянку-2, її геометрію було спотворено, внаслідок чого викривлене графічне зображення було нанесено на кадастрову карту України. Вважає, що оскільки технічна документація із землеустрою містила неправдиві дані (в тому числі і підроблені), щодо конфігурації земельної ділянки відносно форми, що фактично виділялась ОСОБА_3 згідно плану масиву і була в подальшому відображена в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серія ІІ-ВЛ № 012800, то її реєстрація Державним земельним кадастром на кадастровій карті України підлягає скасуванню. Враховуючи наведене, просить суд скасувати реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :03:001:5808 Державним земельним кадастром на кадастровій карті України.

Позивач у судовому засідання заявлені позовні вимоги підтримала із підстав, які викладені у її позовній заяві, просила їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила, що проведення державної реєстрації земельної ділянки-2 порушують її право власності на належну земельну ділянку-1, оскільки у даному випадку існує фактичне накладення обох ділянок.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася та причини неявки суду не повідомила. В ході розгляду справи пояснила, що земельну ділянку-2 вона відчужила ОСОБА_4 , а тому заявлені до неї вимоги є безпідставними.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала щодо задоволення позову та пояснила суду, що у даному випадку права ОСОБА_1 не порушуються, оскільки в останньої відсутні будь-які перешкоди у реалізації свого права власності на земельну ділянку-1. У свою чергу, заявлені останньою позовні вимоги є абсурдними, оскільки позивачку фактично не влаштовує геометрична конфігурація її земельної ділянки-1. В задоволенні позову просила відмовити.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказах.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки, загальною площею 0,12 га, розташованої за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. В. Омеляник, кадастровий номер: :03:001:0163.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки, загальною площею 0,1198 га, розташованої у с. В. Омеляник Луцького р-ну Волинської обл., кадастровий номер: :03:001:5808. Дана земельна ділянка була придбана ОСОБА_4 у відповідачки ОСОБА_3 .

Вищевказані земельні ділянки є суміжними.

Як встановлено судом, спірна державна реєстрація земельної ділянки, загальною площею 0,1198 га, розташованої у с. В. Омеляник Луцького р-ну Волинської обл., кадастровий номер: :03:001:5808 за ОСОБА_3 була проведена на підставі Технічної документації, виготовленої ТзОВ «Горизонт».

У своєму позові, ОСОБА_1 зазначає, що технічна документація із землеустрою містила неправдиві дані щодо конфігурації земельної ділянки відносно форми, яка фактично виділялась ОСОБА_3 згідно плану масиву та була в подальшому відображена в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серія ІІ-ВЛ № 012800, а тому її реєстрація Державним земельним кадастром на кадастровій карті України є незаконною.

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Статтею 55 ЗУ «Про землеустрій» передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

У ст. 96 ЗК України закріплено, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Погодження меж земельної ділянки є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-625цс18) та 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18).

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Разом з тим, суду зі сторони позивача не надано доказів, що підтверджують обставину вини про будь-яке порушення її прав зі сторони відповідача щодо користування, володіння та розпорядження її земельною ділянкою.

Зокрема, будь-які докази, які б свідчили про ту обставину, що належна ОСОБА_4 земельна ділянка, загальною площею 0,1198 га, розташована у с. В. Омеляник Луцького р-ну Волинської обл., кадастровий номер: :03:001:5808 в будь-які мірі накладається на належну ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 0,12 га, розташована за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. В. Омеляник, кадастровий номер: :03:001:0163, позивачкою в ході розгляду справи надано не було.

Так, призначена під час здійснення судового провадження земельно-технічна експертиза проведеною не була, оскільки ОСОБА_1 не сплатила її вартості, а відтак остання в такий спосіб розпорядилася своїми процесуальними правами.

При цьому, жодних доказів того, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання (2018 рік) з урахуванням якого ТзОВ «Горизонт» було виготовлено Технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку із кадастровим номером: :03:001:5808, міститься підпис не ОСОБА_1 , а іншої особи, матеріали справи не містять.

З-поміж іншого, суд не приймає до уваги ту обставину, що із вищенаведеного приводу за заявою ОСОБА_1 було відкрито кримінальне провадження за фактом підроблення документації, оскільки такий факт належним чином встановлений не був.

За наведених обставин, суд не вбачає жодних правових підставі для задоволення позову ОСОБА_1 , а тому в його задоволенні слід відмовити.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, судовий збір, сплачений позивачем, у зв`язку з відмовою у позові, слід залишити за останньою.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 263 ЦПК України, ст.ст. 346, 655, 657 ЦК України, Земельним кодексом України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Заборольська сільська рада Луцького району Волинської області про скасування реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: Заборольська сільська рада Луцького району Волинської області, адреса: Волинська обл., Луцький р-н, с. Забороль, вул. Волидимирська, 34 А.

Рішення у повному обсязі складено 22 лютого 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук