ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5959/21 Головуючий суддя І інстанції Мартинова О. М.
Провадження № 22-ц/818/2525/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дробчак Людмили Володимирівна на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19 листопада 2021 року, постановлену у складі головуючого судді Мартинова О.М., по цивільній справі № 645/5959/21, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на малолітню дитину та утримання на дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

встановив :

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.09.2021 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

До початку розгляду справи по суті представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 до суду надано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про зменшення розміру аліментів, встановлення факту нецільового використання коштів, сплачених як аліменти на утримання неповнолітніх дітей.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19 листопада 2021 року було відмовлено у прийнятті зустрічного позову, зустрічний позов був ОСОБА_1 повернутий.

В апеляційній скарзі адвокат Дробчак Л.В. просить ухвалу скасувати.

Вказала, що ухвала суду незаконна, необґрунтована, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначила, що зустрічний позов подано з метою розгляду з первісним для захисту своїх інтересів, аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду у справі №908/1688/20 від 27.01.2021 року.

Вказує, що в разі ігнорування вимог зустрічного позову та наприклад повного задоволення позовної заяви ОСОБА_2 з платника аліментів буде стягнуто 100% заробітної плати, оскільки 50% платник аліментів вже сплачує, а вимоги первісного позову зводяться до стягнення решти 50% (1/4 частину на дитину та ј частину на позивача до досягнення дитиною трирічного віку. У випадку часткового задоволення позову наприклад, на стягнення 70% заробітної плати-діти платника аліментів будуть отримувати кошти не порівну, тобто старша і середня донька по 25% кожна, в той час як менша донька отримає 20 або 10 у разі стягнення на утримання колишньої дружини. Зустрічну позовну заяву було скеровано не лише на встановлення факту нецільового використання аліментів, а й на урівняння порядку отримання коштів кожним отримувачем аліментів, з метою уникнення стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі, що не відповідає вимогам чинного законодавства, та не було належним чином проаналізовано судом першої інстанції.

Ухвалення рішення про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви не є підставою для постановлення ухвали про її повернення, оскільки зустрічна позовна заява подана із додержанням ст.193 ЦПК України, а підстави для повернення зустрічного позову у даному випадку відсутні.

Відзив на скаргу не надійщов.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу судді залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що зустрічні вимоги ОСОБА_1 є окремими самостійними позовними вимогами, не пов`язаними з основним позовом, оскільки ОСОБА_1 заявляє додаткові вимоги, окрім позивача ОСОБА_2 , до третіх осіб по справі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . При цьому заявлені у зустрічній позовній заяві вимоги не є взаємопов`язаними з основним позовом настільки, що їх неможливо розглянути окремо.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до положень ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Згідно з ч.3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

За змістом цієї статті, однією з умов прийняття зустрічного позову є доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів. Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємосуперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті судом окремо.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.09.2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

11.10.2021 року до початку розгляду справи по суті представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 до суду було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про зменшення розміру аліментів, встановлення факту нецільового використання коштів, сплачених як аліменти на утримання неповнолітніх дітей.

Предметом позову ОСОБА_2 є стягнення аліментів, а предметом позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 є зменшення розміру аліментів, встановлення факту нецільового використання коштів, сплачених як аліменти на утримання неповнолітніх дітей.

У відповідності до вимог ст.193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Як роз`яснено у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції», судам слід мати на увазі, що, оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об`єднання і роз`єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими ЦПК України.

Порядок прийняття зустрічного позову визначений ст. 193 ЦПК України, за вказаної норми підставами прийняття зустрічного позову до спільного розгляду є взаємопов`язаність, доцільність розгляду в одному провадженні, а також, можливість виключення повністю або частково задоволення первісного позову, у разі задоволення зустрічного позову. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним. Недоцільно розглядати первісний позов і зустрічний позов, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування. Враховуючи пояснення учасників справи у підготовчому судовому засіданні, те, що докази по справі сторонами подані, суд першої інстанції дійшов висновку, що прийняття зустрічного позову є недоцільним, це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування.

Враховуючи підстави та предмет позову, з урахуванням суб`єктивного складу сторін, заявлені вимоги за первісним та зустрічним позовом стосуються одних і тих самих правовідносин, регулюються нормами сімейного законодавства, однак обрані сторонами способи захисту є окремими предметами доказування, що тягне за собою збір нових доказів та їх доведення іншими засобами доказування.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як вбачається з підстав зустрічного позову ОСОБА_1 його вимоги про зменшення розміру аліментів стосуються зменшення аліментів, які вже були присуджені відповідними рішенням Кобиляцького районного суду Полтавської області від 21.07.2011 у справі № 2-447/11 та від 23.10.2013 по справі № 2/532/713/2013 до стягнення відповідно: з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 на утримання їх доньки ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а також з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 аліментів на утримання їх доньки ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), які перебувають на примусовому виконанні в межах виконавчих проваджень №№ 50432564 та 50430910 (а.с. 13-19). Такі вимоги дійсно мають відмінний від основного позову предмет доказування, що негативно впливає на виконання судом вищевказаного у ст. 2 ЦПК України основного завдання цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В іншій частині позовні вимоги про зменшення розміру аліментів не спрямовані на захист порушеного права, а стосується за своїм змістом запереченнями проти доводів основного позову, який ще не розглянутий по суті. Ухвалене за наслідком розгляду такого позову рішення суду не має самостійного юридичного значення без вирішення основного позову ОСОБА_2 , а обраний відповідачем ОСОБА_1 в цій частині спосіб захисту за своїм змістом лише є частковим визнання позову, який відповідно до принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України, не має розглядатися судом у обраній ним процесуальній формі з огляду на невідповідність його визначених у ст. 2 ЦПК України критеріям щодо ефективного та своєчасного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів впродовж розумного строку. Відповідач не позбавлений процесуальної можливості для доведення перед судом цієї частині своїх аргументів зустрічного позову щодо зменшення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення аліментів в межах розгляду судом основного позову.

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спільний розгляд первісного позову і зустрічного позову, поданого відповідачем, призведе до затягування розгляду справи, порушення права позивача на своєчасний, швидкий розгляд та вирішення справи по суті заявлених у первісному позові вимог. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови відповідачу у прийнятті зустрічної позовної заяви, що також не позбавляє останнього права на судовий захист на звернення із зазначеними вимогами про зменшення розміру раніше присуджених аліментів до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в загальному порядку.

Щодо помилкового зазначення судом першої інстанції у резолютивній частині ухвали про те, що вона не підлягає апеляційному оскарженню, то судова колегія розцінює їх такими, що мають формальний характер, що не вплинуло на право відповідача на апеляційний перегляд оскарженої ним ухвали суду в частині повернення позову з мотивів відсутності підстав для їх спірного розгляду з основним.

Перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, міститься у ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України в апеляційному порядку окремо від рішення суду може бути оскаржена ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові).

У ч. 2 ст. 194 ЦПК України зазначено, що до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених ч. 1 цієї статті, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 185 ЦПК України, до якої відсилає ч. 2 ст. 194 ЦПК України, передбачено, що про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Вищенаведене свідчить про те, що процесуальним законом визначено єдиний уніфікований підхід при застосуванні наслідків подання позовної заяви (як первісної, так і зустрічної), яка подана без додержання визначених ЦПК України вимог. Таким чином, існує необхідність і в застосуванні єдиного підходу при реалізації учасниками справи права на апеляційне оскарження ухвали суду про повернення позовної заяви (як первісної, так і зустрічної).

У п. 15.10 розд. ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України зазначено, що в разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені, зокрема п. 6 ст. 353 цього Кодексу (крім ухвал про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову), до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали.

Зі змісту вказаної норми випливає, що ухвала про відмову у прийнятті або про повернення зустрічного позову підлягає апеляційному оскарженню.

Отже, з огляду на системний зміст положень ч. 6 ст. 185, частин 2, 3 ст. 194, п. 15.10 розд. ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України ухвала суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви підлягає апеляційному оскарженню відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 01 листопада 2021 року у справі №333/6667/20.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції по суті не спростовують, оскаржувану ухвалу постановлено в цілому з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дробчак Людмили Володимирівна - залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2022 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.