Справа № 534/202/22
Провадження №2/534/493/22
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

23 лютого 2022 рокум. Горішні Плавні

Суддя Комсомольського міського суду Полтавської області Морозов В.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до комунального підприємства «Виробничого управління водопровідно каналізаційного господарства» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати незаконним Наказ Відповідача про відсторонення Позивача від роботи та поновити його на роботі та зобов`язати Відповідача виплатити Позивачу невиплачену заробітну плату за час незаконно відсторонення Позивача від роботи.

Разом з тим, у позовній заяві позивач зазначає, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», якою передбачено, що судовий збір не стягується за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав працівника про поновлення на роботі.

Дослідивши позовну заяву разом із доданими до неї документами, суддя приходить до наступних висновків.

Суддя вказує, що у своїй практиці Європейський суд з прав людини зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

З приводу звільнення позивача від сплати судових витрат суддя зазначає про наступне.

Суддя враховує, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі", сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суддя зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. У матеріалах судової справи № 534/202/22 такі документи відсутні.

Згідно ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Просудовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За змістом цієї норми Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, за вимогами, які випливають із трудових відносин, позивачі не звільняються від сплати судового збору, за винятком двох категорій справ: за вимогами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Так, у позовній заяві позивач поміж іншого просить суд поновити його на роботі.

Вважаю за необхідне звернути увагу позивача на те, що за змістом норм КЗпП України поновлення на роботі має місце у випадку припинення трудового договору з працівником з передбачених трудовим законодавством підстав, тобто фактичним звільненням працівника з роботи.

Відсторонення ж від роботи по своїй суті є лише призупиненням виконання працівником своїх трудових обов`язків з відповідними наслідками по оплаті праці та інших трудових гарантій, а не звільнення з роботи, що мало б наслідком вирішення питання про поновлення на роботі такого працівника.

Відтак, поняття відсторонення від роботи не є тотожним поняттю звільнення з роботи, тому вимога про скасування наказу про відсторонення позивача від роботи повинна бути оплачена судовим збором на загальних підставах, якщо позивач не має інших, передбачених ст.5 ЗУ «Про судовий збір», пільг.

Згідно п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.).

Крім того, позивачем в прохальній частині позову не конкретизовано який саме наказ необхідно визнати незаконним та скасувати.

Таким чином, при подачі позовної заяви, позивач повинен сплатити судовий збір за вимогу про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, що є вимогою немайнового характеру, у сумі 992 грн 40 коп.

До позовної заяви не додано квитанцію про сплату судового збору. Згідно ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Отже, суддя доходить висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху, через несплату судового збору, та надання позивачу часу, необхідного для усунення зазначеного недоліку, шляхом подання підтверджуючого документа про сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі, або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Оскільки позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.177 ЦПК України, у відповідності до ст.185 ЦПК України вона підлягає залишенню без руху.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.19, 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до комунального підприємства «Виробничого управління водопровідно каналізаційного господарства» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та поновлення на роботі залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали для усунення недоліків.

Відповідно до п. 3 розділ ХII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

В разі невиконання вимог суду позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ю. Морозов