Справа № 428/6729/21
Номер провадження № 22-ц/810/955/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ОКРЕМА ДУМКА СУДДІ
01 лютого 2022 року м.Сєвєродонецьк
З матеріалів справи вбачається наступне.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок» про визнання незаконним та скасування розпоряджень керівника Сєвєродонецької міської ВЦА Сєвєродонецького району Луганської області, визнання незаконним та скасування наказів директора КП «Житлосервіс «Світанок», поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку задоволено частково.

Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок» відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з 22 червня 2021 року на 23 червня 2021 року. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Постановою Луганського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 жовтня 2021 року залишено без змін.

Не можу погодитися з вказаними рішеннями судів, виходячи з наступного.

У статті 23 Загальної декларації прав людини встановлено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Права громадян на працю захищаються державними гарантіями, до яких стаття 5-1 КЗпП України відносить, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Стаття 235 КЗпП України визначає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Таким чином, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Невчинення роботодавцем усіх дій, які включають у себе виконання рішення суду про поновлення на роботі, є підставою для покладення на нього відповідальності, визначеної статтею 236 КЗпП України, згідно з якою у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Обставини справи

Відповідно до матеріалів справи 428/6729/21 після поновлення на роботі за рішенням суду, ОСОБА_1 не був допущений до фактичного виконання обов`язків керівника КП «Житлосервіс «Світанок», які він виконував до звільнення. Виходячи с матеріалів справи, на мою думку висновок суду, що належним виконанням рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на роботі свідчить видача розпорядження та наказу про поновлення позивача на посаді генерального директора КП «Житлосервіс «Світанок», а також внесення змін до штатного розпису в частині введення посади «генеральний директор», є поспішним та помилковим.

Представники відповідачів не заперечували та визнали, що після поновлення на роботі ОСОБА_1 за рішенням суду, фактично керівником підприємства залишався директор ОСОБА_3 , який після звільнення позивача ОСОБА_1 виконував обов`язки керівника КП «Житлосервіс «Світанок» і не був звільнений відповідачами відповідно до п. 6 ст. 40 КЗпІІ України, у зв`язку з поновленням судом позивача, який раніше виконував цю роботу. Відповідачами визнався той факт, що ОСОБА_1 не передавались установчі документи, печатки, штампи підприємства; не вносились відповідні зміни до Статуту підприємства щодо відновлення керівної посади та/або повноважень генерального директора; не здійснювалась державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про поновленого судом на посаді керівника КП «Житлосервіс «Світанок» - ОСОБА_1 .. Більше того відповідачі в судовому засіданні не заперечували тотожність функціональних обов`язків ОСОБА_3 та позивача.

Розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської ВЦА Сєвєродонецького району Луганської області №469 від 16.04.2021 позивача поновлено на посаді генерального директора.

Розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської ВЦА Сєвєродонецького району Луганської області № 472 від 16.04.2021 «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 29.01.2019 № 59», позбавлено ОСОБА_1 права без довіреності представляти інтересипідприємства, права підпису, укладати угоди, відкривати рахунки в банках, надавати документидля державної реєстрації тощо.

Розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської ВЦА Сєвєродонецького району Луганської області № 489 від 19.04.2021, та виданими на його підставі наказами КП «Житлосервіс «Світанок» від 19.04.2021 № 163 та №165 від 20.04.2021, за відсутності законних підстав було переведеногенерального директора КП «Житлосервіс «Світанок» ОСОБА_1 у простій та доручено йому виконання обов`язків з прийому громадян, що не передбаченоумовами Контракту.

Вищенаведені обставини свідчать, що відповідачі не вчинили в повному обсязі дій для створення умов, за яких ОСОБА_1 міг би здійснювати обов`язки керівника КП «Житлосервіс «Світанок» у порядку, що мав місце до його незаконного звільнення, навпаки відповідач вчинив дії по фактичному не допуску позивача до виконання функціональних обов`язків .

Підстави непогодження з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції.

Аналізуючи практику Верховного Суду в якій наголошувалось, що роботодавець, окрім видачі наказу та внесення запису в трудову книжку, має також довести факт допуску працівника до робочого місця та виконання раніше визначених до звільнення функціональних обов`язків . Відповідно до цієї позиції Верховного Суду суди повинні перевіряти чи було допущено працівника до фактичного виконання трудових обов`язків; чи створено роботодавцем умови, за яких поновлений на роботі працівник, може здійснювати трудові обов`язки у порядку, що мав місце до незаконного звільнення; чи підтверджений фактичний допуск працівника до роботи належними, допустимими та достовірними доказами.

У постанові Верховного Суду від 06.12.2018 по справі № 465/4679/16 зазначено, що виконання рішення вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акту органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Аналогічна правова позиція, що поновленим на роботі вважається працівник, не тількиознайомлений з наказом про поновлення на роботі, а й фактично допущений до виконання своїх трудових обов`язків, викладена в постанові Верховного Суду від 28.11.2019 по справі №804/6862/16.

В постанові від 26.02.2020 по справі № 702/725/17 Верховний Суд зробив правовий висновок, що при розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Таким чином, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим змоменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконанняпопередніх обов`язківна підставі відповідного акту органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Судом першої так і апеляцйної інстанцій не встановлено обставин, які б підтверджували фактичне допущення позивача до роботи, тобто забезпечення йому реальної можливості виконувати визначені трудовим договором обов`язки у порядку та на умовах, що мали місце до звільнення.Невчинення роботодавцем усіх дій, які включають у себе виконання рішення суду про поновлення на роботі, є підставою для покладення на нього відповідальності, визначеної статтею 236 КЗпП України.

Верховний Суд в постанові від 17.06.2020 у справі № 521/1892/18 дійшов подібного висновку, що виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Верховний Суд зазначав, що при розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущенняпрацівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він можеїх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Таким чином беручи до уваги вищевикладене обґрунтовується висновок, що виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливість виконання своїх обов`язків.

Верховний Суд звернув увагу, що судами попередніх інстанції залишились не перевіреними доводи позивача про те, що вона фактично не була допущена до роботи. Матеріали справи не містять жодних письмових доказів на підтвердження фактичного допуску позивача до роботи. Висновки, викладені у вищевказаних постановах Верховного Суду, створюють умови не для ілюзорного, а для реального та ефективного виконання судового рішення про поновлення на роботі, та є обов`язковими для врахування судами при застосуванні відповідних норм права.

В даному випадку ОСОБА_1 не було надано реальну можливість виконання обов`язків керівника КП «Житлосервіс «Світанок», які він виконував до звільнення, відповідно до умов Контракту від 29.01.2019, який продовжив свою дію, після ухвалення рішення суду про поновлення позивача на роботі. Також не має значення яку назву має посада керівника («директор» або «генеральний директор»), оскільки ОСОБА_1 був прийнятий на посаду саме керівника КП «Житлосервіс «Світанок» та Контракт із ним було укладено як із Керівником підприємства.

Розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської ВЦА Сєвєродонецького району Луганської області № 472 від 16.04.2021 «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 29.01.2019 № 59», позбавлено ОСОБА_1 права без довіреності представляти інтересипідприємства, права підпису, укладати угоди, відкривати рахунки в банках, надавати документидля державної реєстрації тощо.

Розпорядженням керівника ВЦА № 489 від 19.04.2021, та виданими на його підставі наказами КП «Житлосервіс «Світанок» від 19.04.2021 № 163 та №165 від 20.04.2021, за відсутності законних підстав було переведеногенерального директора КП «Житлосервіс «Світанок» ОСОБА_1 у простій та доручено йому виконання обов`язків з прийому громадян, що не передбаченоумовами Контракту.

Таким чином, ОСОБА_1 не міг фактично виконувати обов`язки керівника КП «Житлосервіс «Світанок», передбачені Контрактом, які він виконував до звільнення.

Водночас, відповідачі мали можливість та відповідні повноваження для створення умов, за яких ОСОБА_1 міг би здійснювати повноваження керівника КП «Житлосервіс «Світанок» у порядку, що мав місце до його незаконного звільнення, однак не вчинили відповідних дій передбачених КЗпП та не створили необхідних для цього умов.

Вищевказані обставини відповідно до практики Верховного Суду, яка викладена в постановах від 06.12.2018 по справі № 465/4679/16, від 28.11.2019 по справі № 804/6862/16, від 26.02.2020 по справі № 702/725/17, від 17.06.2020 у справі № 521/1892/18 та від 16.09.2020 р. у справі №709/1465/19, свідчать про незаконність дій відповідачів та наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Аналіз зазначених правових позицій Верховного Суду та матеріалів справи дає підстави для висновку про те, що суди першої та апеляційної інстанції ухвалили рішення з порушенням норм матеріального права і як наслідок підлягають скасуванню з винесенням нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Суддя В.В. Кострицький