ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/721/22 Справа № 196/504/21 Суддя у 1-й інстанції - Руснак А. І. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Царичанської селищної ради Дніпропетровської області про визнання права,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2021 року до Царичанського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Царичанської селищної ради Дніпропетровської області про визнання права.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що квартира АДРЕСА_1 в якій він мешкає та була надана для використання як службове приміщення і є комунальною власністю територіальної громади Царичанської селищної ради, а тому є тією організацією, яка може клопотати про зміну статусу квартири. Тому просив визнати за ним право на виключення з числа службового житла квартиру АДРЕСА_1 із числа службових для забезпечення ОСОБА_1 постійним житлом.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Царичанської селищної ради Дніпропетровської області про визнання права відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року по справі №196/504/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Царичанської селищної ради Дніпропетровської області про визнання права на виключення з числа службового житла квартиру АДРЕСА_2 для забезпечення його постійним житлом задовольнити. Стягнути судові витрати.

У відзиві Царичанської селищної ради на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року по справі №196/504/21 за позовом ОСОБА_1 до Царичанської селищної ради Дніпропетровської області про визнання права на виключення з числа службового житла квартиру АДРЕСА_2 для забезпечення позивача постійним житлом в повному обсязі та залишити рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року по справі №196/504/21 про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку із закінченням будівництва житлового будинку для медпрацівників в АДРЕСА_3 та необхідністю виділення квартир медпрацівникам, які перебувають у черзі для поліпшення житлових умов рішенням виконавчого комітету Царичанської селищної ради №135 від 18 серпня 2010 року «Про затвердження протоколу житлової комісії при виконкомі селищної ради» позивача ОСОБА_1 поставлено на чергу на отримання житла у позачерговому порядку та розподілено службове житло в новозбудованому житловому будинку між медпрацівниками, до списку яких включено, зокрема, і позивача (а.с.19).

Виконавчий комітет Царичанської селищної ради, розглянувши протокол сумісного засідання профспілкового комітету та адміністрації ЦРЛ від 13.09.2010 року №14, та враховуючи рішення сесії селищної ради від 08.09.2010 року №1214-50/V «Про перегляд рішення виконкому селищної ради від 18 серпня 2010 року №135 «Про затвердження протоколу житлової комісії при виконкомі селищної ради», в якому згідно клопотання Царичанської ЦРЛ зарезервовано 3 2-х кімнатні квартири для молодих спеціалістів, які закінчують навчання у 2011 році, та виділені для вселення медпрацівників ЦЦРЛ 7 квартир та Царичанській СЕС 2 квартири, рішенням від 16 вересня 2010 року №159 «Про видачу ордерів на вселення у службові житлові квартири в житловому будинку для медпрацівників за адресою: АДРЕСА_3 » видав, зокрема, як працівнику Царичанської СЕС позивачу ОСОБА_1 ордер на вселення у службову житлову квартиру в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.20).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.03.2021 року, 12 жовтня 2012 року внесено рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи - Царичанської районної санітарно-епідеміологічної станції в результаті її ліквідації. 06.11.2014 року проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи- Царичанської районної санітарно-епідеміологічної станції в результаті її ліквідації (а.с.13-15).

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.03.2003 року 20 грудня 2012 року позивача ОСОБА_1 звільнено з посади лікаря епідеміолога Царичанської районної санітарно-епідеміологічної станції у зв`язку з ліквідацією закладу (с.40 п.1 КЗпП України), 24.12.2012 року позивач був прийнятий до Царичанського міжрайонного управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області на посаду головного спеціаліста епідеміологічного відділу, де працював до грудня 2015 року та 14.12.2015 був звільнений із зазначеної установи за згодою сторін (ч.1 ст.36 КЗпП); 16.12.2015 року позивач був прийнятий у КЗ «Царичанська ЦРЛ» ДОР» на посаду лікаря стажиста з фтизіатрії, а з 12.05.2016 року зайняв посаду лікаря-фтизіатра, на якій пропрацював до 29.05.2020 року та був звільнений у зв`язку із скороченням штатної одиниці (п.1 ст.40 КЗпП); з 01.06.2020 року прийнятий на роботу до ВСП «Царичанська МВЛД» ДУ «Дніпропетровський ОЛД МОЗ України» на посаду лікаря-епідеміолога (а.с.10-12).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.01.2021 року житловий будинок АДРЕСА_3 перебуває в комунальній власності Царичанської селищної ради (а.с.16-18).

З моменту вселення і по даний час позивач проживає у службовій однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою про реєстрацію у паспорті та довідкою про склад сім`ї (а.с.6-8, 21).

Позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з листами щодо вирішення питання виключення квартири АДРЕСА_1 , на що отримував роз`яснення, що виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів (а.с.22, 25, 26-29).

Оскільки Царичанська санітарно-епідеміологічна станція ліквідована без визначення правонаступника, де позивач працював на час отримання ордера на вселення в службову квартиру та за клопотанням якої йому і була виділена службова квартира, позивач 21.02.2020 року звернувся до КП «Царичанська центральна лікарня» Царичанської селищної ради, де він продовжував свою трудову діяльність з проханням звернутися до виконавчого комітету Царичанської селищної ради з клопотанням про виключення наданої йому квартири з числа службового житла (а.с.23).

26 березня 2020 року листом №369 КП «Царичанська центральна лікарня» Царичанської селищної ради на звернення ОСОБА_1 повідомлено, що на балансі КП «Царичанська ЦЛ» ЦСР немає жодного житлового приміщення, а також не закріплено жодного службового житла, тому КР «Царичанська ЦЛ» ЦСР не має ніякого відношення до багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.24).

24 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області із заявою щодо надання йому дозволу на приватизацію однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.30).

Рішенням виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області від 14.05.2021 року №91 відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації (а.с.31).

Відповідно до частини другої ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України закріплено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до положень ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Правовий статус службового житла визначений Житловим кодексом Української РСР, Положенням про порядок надання службових приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджене постановою Ради Міністрів від 04.02.1988 № 37 «Про службові приміщення».

Згідно із ч.1 ст.118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службового рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно ч.1 ст.122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Відповідно до ст.ст.119,121 ЖК України перелік категорій робітників, яким може бути надано службові жилі приміщення, а також порядок надання службових жилих приміщень, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР.

В свою чергу, постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37 затверджено Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, п.13 якого до вказаного переліку віднесено і головного лікаря, лікаря, фахівця з базовою або неповною вищою медичною освітою.

Також вказаною постановою затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР (далі - Положення).

Пунктом 2 вказаного Положення встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Підприємства, установи, організації мають використовувати службові жилі приміщення за їх цільовим призначенням.

Відповідно до п.3 Положення жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових (п.5 Положення).

Згідно п.6 Положення жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Аналізуючи наведене вище вбачається, що жиле приміщення підлягає виключенню з числа службових за наявності однієї з двох умов: 1) якщо відпала потреба в такому його використанні; 2) у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.

Крім цього, законодавчо перелік підстав за яких така потреба може відпасти не визначений, а тому при вирішенні питання про наявність умов за яких відпадає потреба у використанні житла як службового слід керуватись роз`ясненнями Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 02.04.2013, і до таких умов можна віднести: 1) скорочення посад, яким відповідно до переліку може бути надано службове житло; 2) особи, які працюють на посадах, яким відповідно до переліку може бути надано службове житло, забезпечені власним житлом, що дозволяє їм належним чином виконувати свої трудові обов`язки.

Жодну з наведених умов не покладено в обґрунтування правової підстави позову.

Законодавством передбачено, що підставою для виключення житла зі складу службових є відповідне клопотання підприємства, установи, організації, яка надавала службове житло, оскільки згідно законодавства прийняття відповідного рішення віднесено до компетенції виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Подання балансоутримувачем жилого фонду до визначеного органу відповідного клопотання є лише однією з умов, і одночасно, стадією у процедурі прийняття рішення про виключення житла зі складу службових.

Сама лише подача підприємством клопотання про виключення житла зі складу службового не передбачає обов`язку адміністрації приймати позитивне рішення з цього питання. Вирішення питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов`язком виконавчого комітету відповідної ради. Прийняття рішення про виключення квартири зі складу службових відноситься до дискреційних повноважень відповідача, що передбачає йому визначену законодавчими положеннями свободу розсуду при виборі одного із можливих управлінських рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області №219 від 15 грудня 2010 року «Про затвердження протоколів №6, 7 засідання житлової комісії» затверджено протокол №6 житлової комісії при виконкомі Царичанської селищної ради від 17 серпня 2010 року, згідно якого вирішено зняти із позачергової черги згідно поданих заяв, зокрема ОСОБА_1 , яке позивачем не оскаржувалося, як не оскаржувався і протокол №6 житлової комісії при виконкомі Царичанської селищної ради від 17 серпня 2010 року.

Посилання позивача, що він не писав жодної заяви про зняття його з обліку, жодним належним та допустимим доказом не підтверджується.

Також, судом встановлено та не заперечується позивачем, що останній скористався своїм правом безоплатної приватизації житла, передбаченого Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.92 №2482-XII, шляхом приватизації разом з батьками та отримав у власність 1/4 квартири АДРЕСА_5 .

При цьому, посилання позивача, що він не реалізував своє право на приватизацію в повному обсязі, так як частка житла, яка ним була приватизована, менша за встановлену норму, є безпідставними, оскільки не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, зокрема, суду не надані докази, що позивачем не була отримана компенсація у вигляді житлових чеків і ці чеки не були використані для приватизації як житла, так і частки майна державних підприємств або земельного фонду.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право позивача на житло не порушено, оскільки Царичанською селищною радою не вчинено дій, які б свідчили про обмеження його прав проживати у спірному житловому приміщенні та користуватись ним, не ставилось питання про його виселення з квартири АДРЕСА_1 . Доказів протилежного суду не надано.

Подальше проживання позивача в службовому приміщенні після припинення трудових відносин не є підставою для виключення його з числа службових.

При цьому, позивачем в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, що на даний час потреба у використанні службового жилого приміщення, як службового, відпала.

Крім того, питання про виключення приміщення зі складу службових відповідно до наведеного вище п.6 Положення вирішується на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Поряд з цим, виконавчий комітет Царичанської селищної ради, який є окремою юридичною особою та балансоутримувачем багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 , позивачем до участі у справі в якості співвідповідача не залучався та відповідні клопотання в порядку та строки, передбачені ст.51 ЦПК України не заявлялись.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що вимоги безпідставні та пред`явлені не до всіх належних відповідачів, оскільки сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових, а умов (за яких жиле приміщення підлягає виключенню з числа службових) в обгрунтування правової підстави позову не покладено.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не може бути виселений зі спірної квартири без надання іншого житла відповідно до ч.4 ст.125 ЖК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки питання про виселення із вказаного службового житла ОСОБА_1 . Царичансткою селищною радою, як власником вказаного житла, не розглядалося та рішення по питанню виселення ОСОБА_1 зі спірної квартири, яка має статус службової, радою не приймалося.

Пунктом 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. №37 , яке є чинним на даний час, передбачено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією... не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Тобто, доцільність перебування квартири зі статусом службова вирішує сам власник, а не користувач (наймач).

Також, відповідно до вказаного положення, виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Однак подача такого клопотання не передбачає обов`язку ради прийняття однозначно позитивного рішення з цього питання, оскільки відповідно до ст.30 Закону України Про місцеве самоврядування це є правом, а не обов`язком ради.

Доводи апеляційної скарги, що Царичанською селищною радою не надано доказів, що позивач власноруч писав заяву про зняття з позачергової черги на отримання житла, що стало підставою прийняття рішення виконавчого комітету Царичанської селищної ради від 15.12.2010 року №219 Про затвердження протоколів №6,7 засідання житлової комісії щодо зняття останнього із позачергової черги на отримання житла, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Царичанською селищною радою надано належні докази того, що по вказаному питанню приймались відповідні рішення уповноваженого на те органу: копії рішення виконавчого комітету Царичанської селищної ради від 15.12.2010року №219 Про затвердження протоколів №6,7 засідання житлової комісії та копії вказаних протоколів, а також надано довідку виконавчого комітету Царичанської селищної ради від 06.07.2021 року №154(а.с.59), що на момент розгляду справи ОСОБА_1 на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов не перебуває(а.с.60).

Крім того, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 08.10.2010року зареєстровано право власності на 1/3 двокімнатної квартири АДРЕСА_5 . Житлова площа квартири становить 31,1 кв.м (а.с.58). Вказана квартира була приватизована по 1/4 на кожного члена родини, в подальшому позивач став власником 1/3 квартири в порядку спадкування.

Відповідно до листа Дніпропетровської обласної ради від 20.04.2017 року за №вих-1212/0/2-2/17 Постановою виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів та президії обласної Ради профспілок від 24.05.1990 року №199 визначено рівень забезпечення жилою площею 6,7 кв.м на кожного члена сімї (а.с.57). Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 є забезпеченим житлом відповідно до встановлених нормативів та не потребує поліпшення житлових умов, а отже, відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду не є суб`єктом права щодо безоплатної передачі квартири, оскільки своїм правом він скористався.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова