РІШЕННЯ
14 січня 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та стягнення моральної шкоди, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення до житлового приміщення, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні ним та стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позову вказує наступне.
Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 5/6 частин та позивачу 1/6 частина.
Позивач, особа з інвалідністю І групи (безстроково) став співвласником частини квартири 14.08.2018 року і з того часу не може потрапити до своєї квартири, у якій зареєстрований і яка є його єдиним житлом. Відповідач в квартирі не зареєстрована та не проживає. Квартира складається з трьох ізольованих кімнат площею 20,35 кв.м., 15,33 кв.м. та 12,96 кв.м.. Загальна житлова площа квартири 48,64 кв.м.. Користування кімнатами здійснюється через коридор.
Потрапити до квартири позивач не може. Вільно володіти та користуватися належним йому майном на праві власності не має можливості. На вхідні двері квартири встановлені замки, від яких у позивача не має ключів, що створює для нього непереборні перешкоди в користування належним житловим приміщенням. Перешкоди полягають також у тому, що в квартиру пускають незнайомих позивачу людей, вся квартира разом здається у найм без його згоди. Незважаючи на те, що відповідач в квартирі не проживає, відомо і він постійно спостерігає, що в квартирі живуть луди, у вікнах горить світло, а на балконах сушиться білизна. Добровільно пустити в квартиру відповідач відмовляється. До відповідача останній раз позивач звертався письмово 05.09.2019 року з вимогою усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, але відповідач відповіді не надав. На цей час позивач мешкає за адресом квартири, в якій не зареєстрований та яка йому не належить.
Діями відповідача, направленими на позбавлення позивача єдиного житла, що визнається істотною шкодою з одночасним створенням умов, які унеможливлюють користування власністю, позивачу завдається і моральна шкода.
В результаті дій відповідача, через постійний стрес, неможливість користуватися своїм майном, емоційне напруження викликане ймовірністю втрати єдиного житла, він став значно гірше себе почувати. Зазначене має прояв у постійних змінах кров`яного тиску, постійно погіршується самопочуття при зміні погоди, фізичному навантаженні, виникають запаморочення, похитування при ході, погіршення координації рухів, короткострокова втрата пам`яті та загальна різка слабкість. У зв`язку з погіршенням стану йому необхідно докладати додаткових зусиль для його відновлення.
Таким чином позивач розмір завданої йому діями відповідача моральної шкоди встановлює в розмірі 123 000 грн..
На підставі викладеного, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.141), позивач просить:
1. Вселити позивача в квартиру АДРЕСА_1 .
2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 123 000 грн.. Відповідач надала відзив на позовну заяву у якому зазначає, що позивачем не доведені належними та допустимим доказами факти перешкоджання позивачу діями відповідача у користуванні квартирою, що останньою чиняться перешкоди для проживання ОСОБА_1 .. Також позивачем не надано жодного доказу на підтвердження спричинення йому моральної шкоди. Доводи позивача щодо погіршення стану його здоров`я не можна брати до уваги, оскільки наявність у даному випадку причинного зв`язку між таким станом позивача та вигаданими перешкодами у користуванні частиною квартири не доведена. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.
Також відповідачем подано відзив на заяву про уточнення позовних вимог, у якому окрім іншого додатково зазначає, що на теперішній час не є власником спірної квартири, тому вимога про вселення не може бути виконана.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, та наполягав на задоволенні позовних вимог.
Представник проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав зазначених у відзиві.
Заслухавши доводи осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 до 5/6 частин та позивачу 1/6 частина. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 16.09.2020 року, відповідач не є власником 5/6 частин вказаної квартири, що сторона ми не заперечується.
Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним (стаття 41 Конституції України).
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина перша та друга статті 319 ЦК України).
У силу частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати будь-яких усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми права, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За загальними правилами доказування, визначеними ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, доказами у справі на підтвердження наявності перешкод у користуванні майном, що належить особі на праві власності, зокрема у його вселенні до спірного житлового приміщення можуть бути: акти про не допуск до належного особі на праві власності майна, звернення до правоохоронних органів, пояснення осіб, які можуть підтвердити ті чи інші обставини, які мають значення для вирішення справи, показання свідків тощо.
Натомість позивачем не було надано суду жодного доказу, який підтверджував зазначені ним обставини.
Той факт, що відповідач користувалася спірною квартирою на законних підставах, факт проживання відповідача у цій квартирі, не є беззаперечним підтвердженням того, що відповідач чинить перешкоди у вселенні позивача до зазначеного будинку.
Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди виникає з первісної вимоги про вселення до спірної квартири, тому також є необґрунтованою та недоведеною.
На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими що не підлягають задоволенню повністю.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 212-215, ЦПК України, суд, -

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та стягнення моральної шкоди відмовити повністю.
Повні відомості про сторін згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.01.2022 року.

Суддя: А.В. Воробйов