КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/9695/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1994/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М.,Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Чередніченко Н.П., по справі за заявою ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, -

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про розстрочення виконання рішення суду, на обґрунтування якої зазначила, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2018 року з неї на користь ОСОБА_2 було стягнуто грошові кошти в розмірі 262 629,96 грн. та судовий збір у розмірі 2 626,30 грн. Разом з витратами виконавчого провадження загальна сума, яка підлягала стягненню становила 292 258,99 грн. Зазначала, що належне їй рухоме майно реалізовано, а кошти перераховані в рахунок погашення боргу. Через введені карантинні обмеження вона немає постійного доходу, офіційно не працює, має на утриманні матір похилого віку, яка має ряд захворювань, тому не має змоги виконати рішення суду одразу у повному обсязі. Посилаючи на вказані обставини просила розстрочити виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року у справі № 752/9695/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 залишку суми боргу в сумі 127 295,43 грн. на один рік до 01 липня 2022 року рівними частинами по 10 607,96 грн. щомісячно (т. 2 а.с. 103-107).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2021 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, відмовлено (т. 2 а.с. 234-236).

Не погодившись з ухвалою суду, 22 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким розстрочити виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2018 року на один рік до 01 липня 2022 року рівними частинами (т. 2 а.с. 245-250).

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд не врахував, що ОСОБА_3 добросовісно намагається виконати рішення суду, але у зв`язку з відсутністю у неї всієї суми, що залишилася після реалізації рухомого майна та сплати частини боргу. На даний час у боржника немає іншого майна, ніж Ѕ частини квартири, у неї на утриманні знаходиться мати похилого віку, через пандемію заявник не може офіційно влаштуватися на роботу, проте, намагається сплачувати заборгованість. Звертала увагу на те, що з моменту відкриття виконавчого провадження сплачено більше половини суми згідно рішення суду, судовий збір та частину винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження.

Особи, якіберуть участьу справідо судуне прибули,про часта місцерозгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси, у т.ч. адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_1 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від апелянта та його представника не надходили. Поряд з цим ОСОБА_1 була сповіщена повідомленням її представника - адвоката Мироненко О.М. про що свідчить відмутка працівників пошти про вручення особисто адресату поштового відправлення. Представник апелянта - адвокат Мироненко О.М. подала письмову заяву про відкладення розгляду справи пославшись на зайнятість в інших справах (т. 3 а.с. 20-29).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст.. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення суду, як і не надано доказів тяжкого фінансового становища та/або доказів існування виняткових обставин, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання рішення суду.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, було задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 262 629 грн. 96 коп. та судовий збір у сумі 2626 грн. 30 коп. (т. 1 а.с. 45-48).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. від 11 грудня 2020 року було відкрито виконавче провадження № 63900874 з примусового виконання виконавчого листа № 752/9695/18, виданого 08 листопада 2018 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 262 629,96 грн. (т. 2 а.с. 117-118).

У ході виконавчого провадження було накладено арешт на кошти та майно боржника ОСОБА_1 , стягнуто з боржника витрати на проведення виконавчих дій та основної винагороди виконавцю, проведено торги та реалізовано майно боржника в рахунок погашення заборгованості на суму 156 929,00 грн. (т. 2 а.с. 119).

10 травня 2021 року боржником в рахунок часткового погашення заборгованості було перераховано 7 850,00 грн.

З облікової картки на зведене виконавче провадження № 63906595 про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_1 вбачається, що в процесі виконання рішення стягнуто 140 543,20 грн., а залишок, що підлягає стягненню, становить 122 086,76 грн. станом на 13 травня 2021 року (т. 2 а.с. 14, 130).

За змістом ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

За змістом ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Частиною 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тлумачення зазначених норм закону свідчить, що задоволення заяви про розстрочку виконання судового рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає з урахуванням установлених обставин, які ускладнюють або виключають виконання рішення, за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Отже, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У заяві про розстрочення виконання рішення ОСОБА_1 посилалася на те, що не працює, з огляду на карантинні обмеження не має постійного доходу, має на утриманні матір похилого віку, а відтак наявні підстави для розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_3 мають на праві власності в рівних долях квартиру в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 січня 2009 року (т. 1 а.с. 134).

Встановлено, що 31 березня 2021 року та 13 квітня 2021 року адвокат ОСОБА_1 - ОСОБА_4 зверталася до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. з клопотаннями, в яких зобов`язувалася сплачувати щомісячно на депозитний рахунок не менше 5 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості та просила відкласти проведення виконавчих дій щодо опису майна боржника з огляду на карантинні обмеження та те, що в квартирі вона проживає разом з матір`ю похилого віку, яка має ряд захворювань (т. 2 а.с. 137-138).

Суд апеляційної інстанції забезпечив реалізацію права апелянта на перевірку її доводів, зокрема, заявник ОСОБА_1 мала можливість додати до апеляційної скарги та (або) безпосередньо надати до апеляційного суду докази на підтвердження вищевказаних її доводів про намір щомісячного погашення заборгованості.

Проте будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 вживала заходів щомісячного часткового погашення заборгованості заявником та її представником до суду не надано і судом таких не встановлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника - задоволено. Дозволено приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Ляпіну Д.В. та іншим особам, які приймають участь у проведенні виконавчих дій, примусово проникнути в квартиру АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 212-220).

У постанові встановлено, що після повідомлення боржника про початок примусового виконання рішення, приватний виконавець вчинив низку дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого напису, зокрема виходив по місцю проживання боржника з метою проведення опису і арешту майна, що належить боржнику та знаходиться в квартирі. Але потрапити в квартиру не зміг, що підтверджується актами, що дає підстави вважати, що боржник ОСОБА_1 чинить перешкоди приватному виконавцю у вчиненні виконавчих дій.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Встановивши, що заявником не було надано до суду доказів на підтвердження наведених обставин для розстрочення виконання рішення, зокрема, доказів відсутності доходів, доказів перебування матері заявника на її утриманні, доказів наявності захворювань матері та здійснення значних витрат на лікування та/або інших доказів існування виняткових обставин, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення.

З огляду на вищезазначене, посилання заявника і зазначені нею доводи не є тими виключними обставинами, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

УхвалуГолосіївського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 18 лютого 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова