Справа № 756/1954/22
Провадження № 2-ві/756/2/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Ткач М.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Андрейчука Т.В. у цивільній справі №756/1954/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м.Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2022 визначено головуючого суддю Андрейчука Т.В.

21.02.2022 позивачем ОСОБА_1 подана заяву про відвід головуючого судді Андрейчука Т.В. від розгляду вказаної цивільної справи.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.02.2022 заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Андрейчука Т.В. визнано необґрунтованою та передано до відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ Оболонського районного суду м. Києва, для визначення складу суду та розгляду заяви про відвід головуючого судді Андрейчука Т.В.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2022 заява про відвід головуючому судді у цивільній справі № 756/1954/22 була передана на розгляд судді Ткач М.М.

Як на підставу для відводу головуючого судді Андрейчука Т.В. позивач ОСОБА_1 посилається на те, що суддя Андрейчук Т.В. вже розглядав справу №756/9773/20 за участі тих самих сторін. Під час розгляду зазначеної справи, суддя допустив такі порушення норм матеріального та процесуального права: проявив нетактовність та неповагу до позивачки; при вирішенні спору неправильно застосував норми матеріального права; не повно дослідив обставини справи; допустив порушення прав людини та основоположних свобод; прийняв відзив, поданий поза межами процесуального строку; порушив засади рівності всіх учасників судового процесу; не обгрунтував та не надав оцінки зібраним учасниками доказів, а також допущено суддею поведінку, яка підриває авторитет правосуддя зокрема в питаннях норм суддівської етики, у зв`язку з чим нею було подано скаргу на дії головуючого до Вищої ради правосуддя. Наведене вище, на думку ОСОБА_1 дає їй підстави стверджувати, що суддя має особисту зацікавленість в певному рішенні.

Відповідно ч.2 до ст. 40 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід (ч.3 ст.40 ЦПК України).

Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження (ч. 7 ст.40 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд не вбачає необхідності повідомляти учасників справи про судове засідання, а тому відповідно до вимог ч. 8 ст. 40 ЦПК України розгляд даної заяви проводиться без повідомлення учасників справи.

Суд, вивчивши заяву про відвід судді, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Статтею 36 ЦПК України визначено перелік підстав відводу (самовідводу) судді.

Так, згідно зі ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч. 3 ст.39 ЦПК України відвід має бути вмотивованим.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності суду відповідно до п.1 ст.6 Конвенції повинна визначатись за суб`єктивними та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Об`єктивний критерій безсторонності означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (Рішення ЄСПЛ від 09.11.2006 року в справі «Білуха проти України» (Biluha v. Ukraine), п.49).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Крім того, неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Дослідивши обставини, зазначені в заяві про відвід, суд приходить до висновку, що вказана заява не містить підстав, зазначених у ст.ст. 36, 37 ЦПК України, а в ній викладені припущення щодо упередженості головуючого по справі. Незгода сторони з процесуальними рішеннями та діями судді не може бути підставою для відводу. Заява про відвід фактично зводиться до незгоди позивача з процесуальними діями судді під час розгляду іншої справи, стороною у яких була позивач, що відповідно до ЦПК України не є підставою для відводу судді.

При цьому, суд враховує положення ч.1 ст. 107 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого право на звернення із скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа. Таким чином, звернення до Вищої ради правосуддя зі скаргою на дії судді, є лише правом особи та не слугує беззаперечним доказом наявності у діях судді ознак дисциплінарного проступку, а факти викладені у вказаній скарзі мають бути предметом розгляду у відповідному провадженні, передбаченому нормами чинного законодавства.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивачем не зазначені та не доведені обставини, які викликають сумнів саме в об`єктивності та неупередженості судді Андрейчука Т.В. при розгляді вищевказаної справи, у зв`язку з чим заява про відвід задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 260, 261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Андрейчука Т.В. у цивільній справі №756/1954/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Ткач