ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1403/21 Номер провадження 22-ц/814/404/22Головуючий у 1-й інстанції Омельченко І. І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Панченко Олени Олександрівни, представника позивача ОСОБА_1 , на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 листопада 2021 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного тексту судового рішення 26.11.2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Білицької селищної ради Полтавського району про встановлення факту, що має юридичне значення, і визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року адвокат Панченко О.О. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким:

встановити факт, що має юридичне значення, а саме включення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до списку громадян членів КСП «Заповіт» під №88, який є додатком до державного акта на право колективної власності на землю КСП «Заповіт» Кобеляцького району серія ПЛ №00001 від 29 грудня 1994 року;

визнати за ОСОБА_1 право на земельну ділянку (пай) КСП «Заповіт» на території Білицької ОТГ Полтавського району Полтавської області загальною площею 3,59 умовних кадастрових гектарів

Заявлені вимоги мотивовані тим, у грудні 2020 року померла мати позивачки ОСОБА_2 , яка за життя набула право на земельну частку (пай) КСП «Заповіт», але не отримала сертифікат про право на земельну частку (пай).

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну частку (пай) нотаріус відмовив позивачу як спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Окрім того, у списках громадян членів КСП «Заповіт» неправильно зазначено ім`я її матері замість « ОСОБА_3 » написано « ОСОБА_4 ».

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

В апеляційній скарзі адвоката Панченко Олени Олександрівни, представника позивача ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, зазначається, що отримання сертифіката про право на земельну частку (пай) є правом, а не обов`язком особи, тому суд помилився у своїх висновках про відсутність підстав для задоволення позову.

Рішення суду у частині вимоги про встановлення юридичного факта суперечить змісту ст.293,ст.294 ЦПК України.

У відзиві Білицька селищна рада просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стверджується, що доводи апеляційної скарги суперечать змісту ст.1216, ст.1218 ЦК України , якими визначений зміст спадкування та склад прав і обов`язків, які входять до складу спадщини.

Посилаючись на те, що спадкоємець позивача за життя не реалізував свого права на отримання у власність земельної частки (паю), вважають правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.371, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 є її дочкою та життя була її опікуном.

У встановлений законом строк ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері, але постановою приватного нотаріуса Гадяцького РНО від 07 червня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Заповіт» Бутенківської сільської ради Кобеляцького району, так як за життя ОСОБА_2 не отримала на своє ім`я Державний акт на земельну ділянку (пай).

На момент одержання КСП «Заповіт» державного акта на право колективної власності на землю (грудень 1994 року) ОСОБА_2 була членом КСП «Заповіт», а також була внесена у список осіб, який є додатком до державного акта серії ПЛ №00001, при цьому у списку неправильно написано ім`я матері позивачки замість « ОСОБА_3 » написано « ОСОБА_4 ».

За життя ОСОБА_2 не отримала сертифікат про право на земельну частку (пай).

ОСОБА_2 за життя мала другу групу інвалідності, у встановленому порядку недієздатною визнана не була.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт внесення ОСОБА_2 до списку громадян членів КСП «Заповіт», який є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю серії ПЛ №00001 від 29 грудня 1994 року, підтверджує лише її наміри на набуття права на земельну частку (пай), який не був реалізований за її життя, а тому таке право не увійшло до спадщини.

Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з такого.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця),

до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статей 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі

(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» до осіб, які мають право на земельну ділянку частку (пай) відносяться спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Під час вирішення спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) в разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року (справа №563/623/19), на яку послався суд першої інстанції, викладений правовий висновок, згідно якого сам факт внесення спадкодавця до списку громадян - членів КСП, який є додатком № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю, не є беззаперечним свідченням набуття спадкодавцем такого права, а лише вказує на наміри щодо виділення йому (спадкодавцеві) земельної ділянки, що за його життя реалізовано не було, у зв`язку із чим намір виділення спадкодавцю земельної частки (паю) не може бути об`єктом спадкування і входити до спадкової маси після його смерті, а тому і прав на отримання після його смерті цієї земельної частки (паю) його спадкоємець не набув.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду 22 жовтня 2020 року (справа № 149/2978/18).

У справі, розглянутій судом першої інстанції, встановлено і не заперечується учасниками, що ОСОБА_2 за життя не отримала сертифіката на право власності на земельну частку (пай), отже не реалізувала свого права (наміру) на отримання земельної частки (паю), тому таке право не може бути успадковане позивачкою.

За змістом ст.315 ЦПК України факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин, тобто законом не передбачена можливість встановлювати у судовому порядку «просто» факти без будь-яких правових наслідків.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 мотивувала необхідність встановлення юридичного факта виключно можливістю успадкувати після смерті своєї матері право на земельну частку (пай).

Так як судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що ОСОБА_2 за життя не набула права на земельну частку (пай), а позивач не навела інших мотивів для задоволення вимоги про встановлення юридичного факта, то відсутні підстави для задоволення такої вимоги.

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.371, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Панченко Олени Олександрівни, представника позивача ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 лютого 2022 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов