Справа № 341/1362/20
Провадження № 22-ц/4808/229/22
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т.В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.

з участю секретаря Максимів Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Первинної профспілкової організації «Бурштинської ТЕС» на рішення Галицького районного суду від 12 жовтня 2021 року, у складі судді Гаполяка Т.В.,у справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації «Бурштинської ТЕС» про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Первинної профспілкової організації «Бурштинської ТЕС» про стягнення на його користь 200859 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 квітня 2018 року по 21 листопада 2018 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 вересня 2015 року його обрано головою профспілкового комітету Бурштинської ТЕС терміном - 5 років на платній основі.

12 червня 2018 року центральним комітетом Укрелектропрофспілки видано розпорядження, яким його звільнено з роботи з 18 квітня 2018 року, однак при звільненні йому не виплачено всі належні йому суми.

Остаточний розрахунок з ним проведено 21 листопада 2018 року.

Враховуючи затримку розрахунку при звільненні, позивач посилаючись на положення статей 116, 117 КЗпП України, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 квітня 2018 року по 21 листопада 2018 року у сумі 200 859 грн.

Рішенням Галицького районного суду від 21 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Первинної профспілкової організації «Бурштинської ТЕС» на користь ОСОБА_1 50000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 квітня 2018 року по 21 жовтня 2018 року.

Стягнуто з Первинної профспілкової організації «Бурштинської ТЕС» 840,80 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції необґрунтовано посилаючись на пропорційність, зменшив розмір відшкодування за час затримки розрахунку до 50000 грн та не стягнув з відповідача середній заробіток визначений нормами статті 116, 117 КЗпП. Суд. На думку апелянта, безпідставно врахував висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 26.09.2019 року у справі №761/9584/15-ц.

Для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід виходити із середньої заробітної плати позивача за один день у розмірі 1339,06 грн за 150 днів затримки, що складатиме 200659 грн.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив норми міжнародного права, які є частиною національного законодавства, зокрема п.1 ст.6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту), ст. 14 (заборона дискримінації) ст. 1 (захист права власності ) Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Просить скасувати рішення Галицького районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю, та стягнути з Профспілкової організації Бурштинської ТЕС на його користь заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 200859 грн за період з 19.04.2018 по 21.11.2018 року.

Первинна профспілкова організація «Бурштинської ТЕС» у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що позивач діє недобросовісно, умисно подав позови у різні судові інстанції з розбивкою по періодах для отримання неправомірної вигоди.

Сума, яку встановив суд у справі №341/1890/19 і яку стягнули з відповідача 119378,08 грн є у два рази меншою ніж визначена позивачем сума середнього заробітку за час затримки її виплати при звільненні у цій справі.

Голова Первинної профспілкової організації «Бурштинської ТЕС» в апеляційній скарзі на рішення суду посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що судом не враховано, що позивач не перебував у трудових відносинах з Первинною профспілковою організацією «Бурштинської ТЕС», оскільки остання є громадською організацією, яка здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і Статуту Укрелектропрофспілки. Порядок розгляду трудових спорів не поширюється на спори про дострокове звільнення від виборної платної посади членів громадських та інших об`єднань громадян за рішеннями органів, що їх обрали.

Вказує, що взаємовідносини профспілок з їх членами, будь-які питання щодо членства у профспілці належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, а тому даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Такий строк позивачем пропущено, в позовній заяві не наведено обґрунтованих поважних причин його пропуску. Первинна профспілкова організації «Бурштинської ТЕС» зверталась до суду першої інстанції із заявою про застосування строків звернення до суду та закриття провадження у справі.

Апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації «Бурштинської ТЕС» відмовити.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою, не підтвердженою доказами, та такою, що не відповідає цивільно-процесуальному законодавству та судовій практиці.

Зазначає, що до спірних відносин сторін не може бути застосовано ч. 3 ст. 221 КЗпП, а фактичний розрахунок з ним проведено 13.07.2021 року згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 23 червня 2021 року у справі №341/1890/21.

Просить апеляційну скаргу відповідача відхилити.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянти ОСОБА_1 та представники Первинної профспілкової організації «Бурштинської ТЕС» Раврик І.Д. та ОСОБА_2 підтримали доводи поданих апеляційних скарг з наведених у них мотивів.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Первинної профспілкової організації «Бурштинської ТЕС» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції не відповідає вищезазначеним вимогам.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку за час затримки розрахунку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, суд вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення належних виплат за період 18 квітня 2018 року - 21 жовтня 2018 року у розмірі 50 000 грн.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується.

Судом встановлено, що постановою № 3 від 17 вересня 2015 року звітно-виборної конференції Бурштинської ТЕС ОСОБА_1 обрано головою профспілкового комітету Бурштинської ТЕС терміном на 5 років на платній основі з окладом згідно штатного розпису (а.с. 8).

Розпорядженням профспілкового представника ППО «Бурштинської ТЕС» від 18 квітня 2018 року № 7 введено в дію розпорядження ЦК Укрелектропрофспілки від 25 вересня 2017 року № 02-28/60 «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » саме з 18 квітня 2018 року. Визначено порядок дій щодо проведення остаточного розрахунку (пункт 2 розпорядження) (а.с. 12).

15 листопада 2018 року ППО «Бурштинська ТЕС» виплачено ОСОБА_1 27 328,06 грн та 3 186,09 грн заробітної плати (а.с. 18, 20).

22 листопада 2018 року ППО «Бурштинська ТЕС» виплачено ОСОБА_1 213,03 грн заробітної плати (а.с. 19). Дані суми виплачені в порядку розрахунку після звільнення, що визнається сторонами.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2021 року стягнуто з ППО «Бурштинської ТЕС» на користь ОСОБА_1 заробітну плату в частині невиплаченого окладу у розмірі 63 870,11 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ППО «Бурштинської ТЕС» премії скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ППО «Бурштинської ТЕС» про стягнення премії задоволено. Стягнуто з ППО «Бурштинської ТЕС» на користь ОСОБА_1 невиплачену премію за період з 01 жовтня 2017 року по 18 квітня 2018 року в розмірі 55 507,97 грн.

Нарахована заробітна плата у вересні-жовтні 2017 року, що є останніми двома місяцями фактичної роботи, становить 56240,70 грн (а.с.15).

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом із тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Вказані висновки відповідають правовій позиції, викладеній у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 370/1754/15-ц та у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 500/6631/16-ц.

Згідно частин першої, другої статті 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

У статті 234 КЗпП передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Стаття 234 КЗпП України не визначає переліку причин для поновлення строку та їх поважність має визначатися судом в кожному випадку, залежно від конкретних обставин справи. При цьому очевидно, що як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 2333КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали істотні труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Встановивши, що ОСОБА_1 звільнений з роботи 18 квітня 2018 року, 21 листопада 2018 року йому виплачено заробітну плату належну при звільненні, до суду із цим позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2018 року по 21.11.2018 року він звернувся 02 вересня 2020 року, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не пропустив передбачений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду.

Доводи позовної заяви ОСОБА_1 про те, що його право на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не обмежується будь-яким строком колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Предметом позову у цій справі є вимоги про застосування до роботодавця відповідальності за затримку розрахунку при звільненні в період з 19 квітня 2018 по 21 листопада 2018 року, а не спір про оплату виконаної працівником роботи. В основу розрахункового періоду для визначення середньоденної заробітної плати позивач ставить заробітну плату за вересень та жовтень 2017 року та не пов`язує її в поданій позовній заяві з розглядом справи №341/1890/10 за його позовом до ППО «Бурштинської ТЕС» про стягнення зарплати.

У позовній заяві позивач посилався на поважність причин пропуску строку звернення з позовом до суду оскільки на розгляді в судах перебували справи 341/575/18 та 341/1868/19 за його позовами про поновлення його на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження у яких закрито.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що звернення позивача з позовом про поновлення на роботі не є обставиною яка перешкоджала чи створювала йому істотні труднощі для своєчасного звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2018 року по 21.11.2018 року.

У засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 ствердив, що він як позивач скористався своїм правом на звернення у даній справі з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме за період з 19.04.2018 року по 21.11.2018 року, окрім цього ним подано три інші позови про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за такі періоди з 23.11.2018 року по 31.12.2019 рік; з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року та за період з 01.01.2021 року по 13.07.2021 року.

У справі що переглядається, позивач ОСОБА_1 , у позовній заяві поданій 02 вересня 2020 року зазначив, що він звільнений з роботи 18.04.2018 року, однак в день звільнення з ним не проведеного повного розрахунку, натомість повний розрахунок з ним проведено 22.11.2018 року, та виплачено зокрема, 15.11.2018 року двома платіжними дорученнями 27328,06 грн і 3186,09 грн та 22.11.2018 року - 213,03 грн і окрім того, відповідач надіслав йому повідомлення від 15.11.2018 року про проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, позивач посилається на несвоєчасну виплату йому належної при звільненні заробітної плати у розмірі 30727,18 грн та не ставить питання, що йому належать інші виплати при звільненні та що станом на час пред`явлення позову з ним не проведено повного розрахунку.

Разом з тим, як убачається із постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 23.06.2021 року в справі № 341/1890/19 ОСОБА_1 04 листопада 2019 року (тобто ще до пред`явлення позову в даній справі) звернувся з позовом ППО «Бурштинської ТЕС» про стягнення зарплати, у якій посилався на те, що відповідач з жовтня 2017 року по 18 квітня 2018 року не виплачував йому заробітну плату у повному обсязі, заборгованість по заробітній платі становить 119378,08 грн, з яких недоплачений оклад 63870,11 грн та премія 55 507,97 грн. Відповідно, згідно рішення Галицького районного суду від 31 березня 2021 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 23.06.2021 року з ППО «Бурштинська ТЕС» стягнуто на користь ОСОБА_1 недоплачений оклад 63870,11 грн та премію 55 507,97 грн.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на встановлені по справі обставини, колегія суддів зауважує, що позивач, розпоряджаючись своїм процесуальним правом щодо предмета спору на власний розсуд, 02 вересня 2020 року пред`явив позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (невиплаченої при звільненні суми заробітної плати у розмірі 30727,18 грн) виключно за період з 19.04.2018 року по 21.11.2018 року, пропустив передбачений ст. 233 КЗпП України, трьохмісячний строк звернення з таким позовом до суду, підстав для поновлення вказаного строку не встановлено, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на встановлені обставини справи та з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, тому відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації «Бурштинської ТЕС» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду від 12 жовтня 2021 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації «Бурштинської ТЕС» про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: В.А. Девляшевський

О.О. Томин