ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9511/21

Провадження № 22-ц/4820/283/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до колишнього начальника Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Онісьєва Валерія Анатолійовича, третя особа Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 листопада 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до колишнього начальника Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

ОСОБА_1 зазначив, що 12 січня 2016 року він звернувся до Хмельницького міського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області з заявою про вчинене кримінальне правопорушення заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману. Лише на підставі ухвали слідчого судді від 21 березня 2016 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 5 травня 2016 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Хмельницький апеляційний суд постановою від 12 грудня 2017 року скасував цю постанову та направив матеріали кримінального провадження для проведення досудового розслідування. Незаконна бездіяльність органу досудового розслідування призвела до завдання позивачеві майнової та моральної шкоди. Внаслідок злочинних дій шахраїв позивач втратив грошові кошти у розмірі 200 000 грн. Також позивач переніс душевні страждання та стрес, вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 300 000 грн.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з Хмельницького міського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на свою користь 200 000 грн майнової шкоди та 300 000 грн моральної шкоди.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд залучив Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області (далі Управління національної поліції) до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 листопада 2021 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами факт заподіяння йому шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між діями чи бездіяльністю працівників Управління національної поліції та настанням шкоди. Крім того, ОСОБА_1 заявив позов до неналежного відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок незаконної бездіяльності органів досудового розслідування ОСОБА_1 завдано майнової та моральної шкоди. Натомість, суд зробив неправильні висновки з установлених обставин, не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Управління національної поліції та ОСОБА_2 подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

12 січня 2016 року ОСОБА_1 подав Хмельницькому міському відділу поліції Управління національної поліції заяву про вчинення працівниками компанії «Кредо-Центр» дій, які містять ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

За результатами розгляду цієї заяви орган національної поліції листом від 21 січня 2016 року №676 відмовився внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 березня 2016 року задоволено скаргу ОСОБА_1 і зобов`язано керівника органу досудового розслідування внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до заяви ОСОБА_1 від 12 січня 2016 року.

7 квітня 2016 року Хмельницький міський відділ поліції Управління національної поліції вніс відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та розпочав розслідування (кримінальне провадження №0002040).

Постановою слідчої Павлової О.М. від 5 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2017 року, кримінальне провадження №0002040 від 7 квітня 2016 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 12 грудня 2017 року скасував ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 21 лютого 2017 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 і постанову слідчої Павлової О.М. від 5 травня 2016 року про закриття кримінального провадження, а матеріали вказаного кримінального провадження направив керівнику органу досудового розслідування Хмельницького міського відділу поліції Управління національної поліції для проведення досудового розслідування.

8 грудня 2018 року слідчий Пустовий О.О. виніс постанову про закриття кримінального провадження №0002040 від 7 квітня 2016 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Застосовані норми права

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, в тому числі, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу ч.ч. 1, 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Як передбачено ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).

У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, ця шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб указаних органів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

За змістом приписів указаних правових норм обов`язок відшкодувати завдану шкоду покладається не на орган державної влади або посадову (службову) особу, незаконними рішенням, дією чи бездіяльністю яких завдано шкоду, а на державу.

Отже, для участі у таких цивільних справах притягується саме держава, а не орган державної влади чи посадова (службова) особа.

Цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі. Якщо позивач не заявляє вимоги до належних відповідачів, які мають безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами, то суд відмовляє у задоволенні позову.

ОСОБА_1 обґрунтував свої вимоги про відшкодування шкоди тим, що незаконна бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування призвела до його майнових втрат і душевних страждань.

Натомість, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про заподіяння ОСОБА_1 шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між діями чи бездіяльністю працівників Управління національної поліції та настанням шкоди.

Само по собі недотримання слідчим норм процесуального закону при здійсненні досудового розслідування, що було усунено слідчим суддею та апеляційним судом, не свідчить про заподіяння ОСОБА_1 шкоди.

За таких обставин суд першої інстанції правильно керувався тим, що ОСОБА_1 не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави перед ним за завдані збитки, внаслідок чого його позов у цілому є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Посилання ОСОБА_1 на доведеність своїх вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є безпідставними.

ОСОБА_1 заявив позов про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю посадових осіб Хмельницького міського відділу поліції Управління національної поліції, тому такі вимоги мали бути пред`явлені до держави в особі Управління національної поліції, а не до колишнього начальника цього відділу поліції Онісьєва В.А.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню ще і з тих підстав, що його заявлено не до належного відповідача.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 листопада 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2022 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Бондарчук В.В.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 33