Номер провадження: 22-ц/813/1521/22
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. У поданому позові позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 54939, 68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.07.2014 року складає 651035, 21 грн за кредитним договором №OD30AE08700327 від 30.05.2007 року та стягнути з відповідача судові витрати (т.1, а.с.2 зворот).

19 грудня 2014 року заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (рах. № НОМЕР_2 , , МФО №305299) заборгованість за кредитним договором № OD30АЕ08700327 від 30.05.2007 року у розмірі 54939 (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять) доларів США 68 центів, що за курсом 11,85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.07.2014 року складає 651035 (шістсот п`ятдесят одна тисяча тридцять п`ять) гривень 21 копійка. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (рах. № НОМЕР_3 , , МФО №305299) 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні 0 0 копійок витрати по сплаті судового збору та 105 (сто п`ять) гривень 00 копійок витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (т.1, а.с.27-28).

09 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд заочного рішення (т.1, а.с.32-35).

24 квітня 2015 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2014 року скасовано, справу призначено до розгляду (т.1, а.с.62).

20 липня 2015 року Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» подано уточнено позовну заяву, в якій позивач просив суд стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у розмірі 54939, 68 доларів США, що за курсом НБУ від 28.07.2014 року складає 651035, 21 грн (т.1., а.с.150-151).

12 липня 2016 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_1 ), на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (рах. № НОМЕР_2 , , МФО №305299) заборгованість за кредитним договором № OD30АЕ08700327 від 30.05.2007 року у розмірі 43020 (сорок три тисячі двадцять) доларів США 56 центів, що за курсом 11,85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.07.2014 року складає 509 793 (п`ятсот дев`ять тисяч сімсот дев`яносто три) гривні 63 копійки, та яка складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 10843 доларів США (десять тисяч вісімсот сорок три) доларів США 26 центів, що за курсом 11,85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.07.2014 року складає 128 492 (сто двадцять вісім тисяч чотириста дев`яносто дві) гривні 63 копійки, заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 16 289 (шістнадцять тисяч двісті вісімдесят дев`ять) доларів США 63 центів, що за курсом 11,85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.07.2014 року складає 193 032 (сто дев`яносто три тисячі тридцять дві) гривні 11 копійок; заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 1050 (одна тисяча п`ятдесят) доларів США 40 центів, що за курсом 11,85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.07.2014 року складає 12 447 (дванадцять тисяч чотириста сорок сім) гривень 24 копійки, пені за прострочення сплати кредиту у сумі 14837 (чотирнадцять тисяч вісімсот тридцять сім) доларів США 27 центів, що дорівнює еквіваленту 175821 (сто сімдесят п`ять тисяч вісімсот двадцять одна) гривень 64 копійки. В решті частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_1 ), на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (рах. № НОМЕР_2 , , МФО №305299) 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок витрати по сплаті судового збору (т.1, а.с.246-251).

26 липня 2016 року не погоджуючись із прийнятим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просив суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року та відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог (т.1, а.с.252-257).

29 листопада 2016 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року залишено без змін (т.2, а.с.49-50).

27 грудня 2016 року не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, у якій просив суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2016 року, та відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у повному обсязі (т.2, а.с.62-67).

26 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2016 року залишено без змін (т.2, а.с.88-89).

28 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2016 року та на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2016 року. Своє звернення мотивує тим, що апелянт з відповідачем по справі ОСОБА_2 проживає близько 15 років разом як подружжя, мають спільну дитину. Апелянт вказує, що до участі у справі вона залучена не була, проте прийняте судове рішення порушує її права, так як стягнення з ОСОБА_2 значної грошової суми є, як вважає апелянт, накладенням на неї зобов`язання у вигляді повернення вказаної грошової суми. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, апелянт просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2016 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову (т.2, а.с.99-106).

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

При цьому, 30 вересня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано заяву представника АТ КБ «ПриватБанк» - Васильєвої Крістіни Вікторівни про закриття провадження у справі. Заявник вказує на те, що апелянтом не доведено факт проживання із відповідачем однією сім`єю, а тому є недоведеним факт порушення прав ОСОБА_1 . З огляду на вказане, заявник просить суд закрити апеляційне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.3622 ЦПК України (т.2, а.с.202 зворот).

10 листопада 2021 року Одеським апеляційним судом отримано заяву ОСОБА_2 , у якій заявник вказував, що він дійсно із ОСОБА_1 проживає разом з 2003 року як подружжя без реєстрації шлюбу, мають спільного сина. Посилаючись на вказане, повідомляє, що повністю підтримує доводи апеляційної скарги та просить скасувати оскаржувані судові рішення (т.2, а.с.208).

До вказаної заяви ОСОБА_2 додав довідку в якій вказано, що ОСОБА_2 разом із ОСОБА_1 з квітня 2021 року проживають за адресою: АДРЕСА_1 ,а також акт, в якому вказано, що ОСОБА_2 разом із ОСОБА_1 з квітня 2021 року проживають за адресою: АДРЕСА_1 та містяться підписи сусідів (т.2, а.с.214).

В судове засідання, призначене на 26 січня 2022 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, публікацією про час та місце розгляду прави на офіційному сайті Одеського апеляційного суду (т.2, а.с.218) та довідковим листом про сповіщення щодо призначення дати судового засідання по справі (т.2, а.с.215).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що провадження за апеляційною скаргою підлягає закриттю виходячи з наступного.

Статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи, а у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (ст. 18 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі- Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

У справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підстави для не прийняття до розгляду і повернення апеляційної скарги, викладені в ст. 357 ЦПК України, а підстави для відмови у відкритті провадження передбачені ст. 358 ЦПК України і їх перелік є вичерпним.

В контексті зазначеного, за приписами процесуального законодавства судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Разом із тим, пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статті 354, 356 ЦПК України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги.

Якщо ж під час розгляду справи судом апеляційної інстанції буде встановлено, що права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права, інтереси та (або) обов`язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний суд не позбавлений права закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" роз`яснено, що при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України (в редакції 2003 року) права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 17 лютого 2020 року Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у справі № 61-41547сво18.

Крім того апеляційний суд враховує правові висновки, викладені в постановах Касаційного Цивільного Суду від 13 березня 2019 року у справі N 2-681/2007, від 27 лютого 2019 року у справі N 360/1938/16, від 01 листопада 2018 року у справі N 2-о-14/11.

Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року ОСОБА_1 посилалась на те, що вона з відповідачем по справі ОСОБА_2 проживають разом як подружжя, без реєстрації шлюбу та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за рішенням суду буде відбуватися зі спільних їх з ОСОБА_2 грошових коштів, вказане, як пояснює апелянт, суттєво вплине на її права.

Апеляційний суд, дослідивши надані сторонами відомості, звертає увагу на те, що довідка та акт, надані ОСОБА_2 складені значно пізніше ніж ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, крім того вказані документи завірені підписами сусідів, що не може вважатись, в розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України належними та допустимими доказами, які підтверджують факт спільного проживання.

Крім того, апеляційний суд вважає необхідним вказати, що місце реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є різними.

При цьому, апелянт стороною даного договору не є, з часу прийняття оскаржуваного рішення (12.07.2016) з позовом про визнання його недійсним до суду не зверталася, з апеляційною скаргою на рішення суду звернулася через 4 роки, після перегляду рішення касаційною інстанцією, при тому, що ОСОБА_2 зазначене рішення оскаржувалось як апеляційному так і в касаційному порядку.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує усталена судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого й те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом, жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Враховуючи наведене апеляційний суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі, та в зв`язку з чим, на його думку, оскаржуване рішення може порушувати його права та законні інтереси, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, оскільки оскаржуваним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , апеляційний суд закриває апеляційне провадження в справі на підставі п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, ст. ст. 367, 381-384,389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.02.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева