Справа № 154/1890/19 Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А. А.
Провадження № 22-ц/802/343/22 Категорія: 42 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» в червні 2019 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 28.12.2012 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7454,21 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_1 станом 20.05.2019 становить 16122,34 грн, з яких: 5038,53 грн заборгованість за кредитом, 4190,42 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 5009,20 грн заборгованість за пенею та комісією, 1884,19 грн штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 16122,34 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29.08.2019 позов задоволено.

Відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 24.02.2020 задоволена, а заочне рішення суду від 29.08.2019 скасоване.

23.11.2020 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути із відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» 16848,01 грн заборгованості за кредитним договором від 28.12.2012.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 січня 2022 року відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.12.2012.

Позивач подав апеляційну скаргу на зазначене рішення. Вважає, що рішення ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що у Генеральній угоді сторони погодили істотні умови договору. Відповідачем у період з 2013 по 2017 рік вносились платежі за кредитом, що свідчить про неодноразове переривання строку позовної давності згідно з ст. 264 ЦК України, а тому мотив з яких виходив суд першої інстанції про те, що вимоги про стягнення боргу за період з 26.08.2013 по 26.05.2016 подані з пропуском строку позовної давності, а в період з липня по жовтень 2017 року відповідач погашав заборгованість та вносив більший розмір щомісячного платежу, ніж це передбачено договором, є помилковим. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу в цій справі не подавався.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В судовому засіданні в суді першої інстанції представник відповідача просила застосувати строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по щомісячних чергових платежах, процентів, пені, починаючи з серпня 2013 року.

Судом встановлено, що 28.12.2012 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі договір).

Із п. 2.1. договору вбачається, що позивач обов`язки договору виконав, надавши в відповідачу кредит у розмірі 7454,21 грн, що визнається відповідачем.

Відповідач зобов`язався повністю повернути кредит до 31.12.2017, шляхом внесення щомісячної плати за ним у розмірі 190,30 грн, котра складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших сум відповідно до Умов і правил.

Відповідно до п. 2.2. договору при порушенні строку погашення заборгованості більше ніж на 31 день, відповідач зобов`язався сплатити позивачу штраф у розмірі 1884,19 гривень.

У п.2.8. договору сторони передбачили, що при порушенні відповідачем обов`язків по поверненню кредиту, останній сплачує позивачу пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожний день прострочення.

З розрахунку заборгованості, поданого позивачем, встановлено, що у визначений договором строк до 25 числа, в серпні 2013 та січні 2015 відповідач не здійснив оплату щомісячного платежу.

Позивач звернувся до суду з позовом у цій справі 12.06.2019.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Оскільки кредитним договором передбачено сплату періодичних платежів, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки кредитним договором передбачено обов`язок відповідача повернути весь борг частинами (щомісячні платежі) та встановлено самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, тому право позивача вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, а не з 31.12.2017 дати повного повернення кредиту, передбаченої договором. Відповідач не здійснив щомісячний черговий платіж у серпні 2013 та у січні 2015, а позов пред`явлено 12.06.2019 і відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності. Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що вимоги про повернення заборгованості за кредитним договором у виді щомісячних чергових платежів, процентів, комісії нарахованих за період з 26.08.2013 по 26.05.2016 подані з пропуском строку позовної давності.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, про існування заборгованості у відповідача перед позивачем, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували невиконання відповідачем умов договору впродовж червня 2016-грудня 2017 року. Відповідач же в свою чергу надав квитанції від 21.04.2017, 19.05.2017, 23.06.2017, 19.07.2017, 23.08.2017, 20.09.2017, 25.10.2017, 08.12.2017, 12.12.2017, 12.12.2017 з яких встановлено, що він відповідно до вказаних квитанцій здійснив оплату за договором на суму 190,30 грн, 190,30 грн, 190,30 грн, 380,60 грн, 570,90 грн, 197 грн, 380 грн, 190 грн, 380 грн, 570,90 грн, тобто повернення щомісячних платежів та їх розмір було здійснено у строк та у розмірі визначеному договором, а в певні місяці у подвійному та потрійному розмірі.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 січня 2022 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді