Справа № 296/780/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2022 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

заявника - ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань 0,5 км. до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців..

В обґрунтування заяви зазначає, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності. ЇЇ колишній чоловік ОСОБА_2 часто приходить до квартири. Вказує, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, щоденно ображає її словами нецензурної лайки, чинить фізичне та психологічне насилля, фактично викрадає її майно, між ними постійно виникають сварки. На приписи поліції ОСОБА_2 не реагує, як і не реагує на її прохання покинути житло, а навпаки виганяє її з її ж квартири. На даний час вона перебуває у пригніченому стані, оскільки не може терпіти щоденне домашнє насилля, а тому вимушена звернутися до суду, так як припис є єдиним способом захиститись від неправомірних дій.

Ухвалою суду від 03 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Заявник у судовому засідання заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Вказала, що колишній чоловік проживає разом з нею, однак має своє житло в селі. Постійно ображає та застосовує фізичну силу, доводилося викликати поліцію. Має коханку.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити у видачі обмежувального припису. Вказав, що постійно проживає з заявницею, разом здійснили прибудову до квартири, фактично мають спільний побут. Жити не має де, оскільки батьківська хата в селі не придатна для проживання. Визнав, що існують конфліктні ситуації, викликалась поліція, однак фізичну силу до колишньої дружини не застосовує, яка також його ображає, однак поліцію він не викликає.

Суд, заслухавши заявника та зацікавлену особу, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить наступного висновку.

Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності заявнику.

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 21.11.2007 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 21.11.2007 року.

Протягом останнього часу між заявником та її колишнім чоловіком склались неприязні стосунки, оскільки ОСОБА_2 упродовж тривалого часу вчиняє стосовно ОСОБА_1 психологічне та фізичне насильство, ображає та принижує.

З витребуваної з Корольовського районного суду м. Житомира та оглянутої в судовому засіданні справи про адміністративне правопорушення №296/10124/21 вбачається, що 14.11.2021 року відносно ОСОБА_2 органами поліції складалися матеріали про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, тобто мало місце вчинення домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 21.01.2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні 13.11.2021 року адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 2 ч.1 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 170 гривень.

Також працівниками поліції були складені термінові заборонні приписи стосовно кривдника ОСОБА_2 , у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , якими було зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Відповідно до пункту третього частини першої ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

За пунктом дев`ятим частини першої ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону, однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно правового висновку викладеного у Постанові Верховного Суду від 19.05.2020 № 404/5203/19 (61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішенні такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущень необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника.

Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі.

В силу вимог частини другої ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно ч.4 ст. 26 Закону обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність достатніх доказів на підтвердження підстав для видачі обмежувального припису, оскільки встановлені судом обставини вказують на існування реальної загрози життю та здоров`ю заявника, а також вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та настання тяжких чи особливо-тяжких наслідків, заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа ОСОБА_2 ..

Разом з тим, суд враховує, що заінтересована особа фактично проживає в квартирі та має свої речі, наявність іншого житла у заінтересованої особи (окрім його пояснень) доказами не підтверджено, при цьому заявником не вживалися заходи щодо його виселення, а з наданих пояснень учасників вбачається, що ними спільно ведеться побут, здійснюється прибудова до квартири, що разом з іншими обставинами вказує, про не співмірність обмежувального припису у виді встановлення заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань 0,5км. до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 строком на 6 місяців.

Суд враховуючи обставини справи, особливість відносин, які склалися між учасниками та можливість свідомої належної поведінки заінтересованої особи та зважаючи на те, що конфліктні ситуації виникають в результаті спілкування, вважає за необхідне визначити такі заходи тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, як заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою впродовж одного місяця та в будь-який спосіб спілкуватися з нею впродовж двох місяців.

Щодо клопотання про направлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особи, що систематично вчиняє фізичне та психологічне домашнє насильство на проходження програми для кривдників, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Згідно ч.6,7 ст.28 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством. Кривдник повинен мати можливість відвідувати програму для кривдників за власною ініціативою на добровільній основі.

Враховуючи наведені вище положення, направлення кривдника на проходження програми для кривдників є правом суду, а не його обов`язком. Також необхідно враховувати волевиявлення самого кривдника, який повинен мати можливість відвідувати програму для кривдників за власною ініціативою на добровільній основі.

За таких обставин, виходячи з матеріалів справи та зважаючи на те, що сам ОСОБА_2 не погодився на проходження програми для кривдників, суд не вбачає за можливе покладення на ОСОБА_2 обов`язку щодо проходження вказаної програми.

Відповідно до частини першої статті 350-6 Цивільного процесуального кодексу України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З огляду на вищевикладене, заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 350-7 Цивільного процесуального кодексу України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

Суд вважає, що строк чинності припису слід встановити в один місяць, виходячи з того, що саме такий строк дії обмежувального припису є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я заявника.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 350-1 - 350-8, 352-355, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 впродовж одного місяця та в будь-який спосіб спілкуватися з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 впродовж двох місяців.

В іншій частині заяви відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису в частині судового збору, віднести на рахунок держави.

Копію рішення суду негайно направити до Житомирського РУП Головного управління Національної поліції у Житомирській області для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на профілактичний облік та до виконавчого комітету Житомирської міської ради.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , Паспорт: серія НОМЕР_2 , виданий Житомирським МВ УМВС України в Житомирській області 02.10.2004 року.

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП відсутній.

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення:07.02.2022р.