ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/945/22 Справа № 191/1731/20 Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України"

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України" до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України" до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» інфляційні витрати та 3 % річних у загальній сумі 156 288,60 гривень, які складаються з: 110 984,85 грн., інфляційних витрат за період з 01 червня 2017 по 01 червня 2020 роки; - 45 303,75 грн. заборгованості по 3 % річних за період з 01 червня 2017 по 01 червня 2020 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 2344,33 гривні.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду по справі № 191/1731/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних задоволено.

Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.10.2020 в цивільній справі № 191/1731/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних - скасовано.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року по справі №191/1731/20 просить рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та стягнути з ОСОБА_1 інфляційні витрати та 3 % річних у загальній сумі 156 288,60 гривень, які складаються з: 110 984,85 грн., інфляційних витрат за період з 01 червня 2017 по 01 червня 2020 роки; - 45 303,75 грн. заборгованості по 3 % річних за період з 01 червня 2017 по 01 червня 2020 роки.

Відзиви на апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 рокувід інших учасників справи до суду не надходили.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 03.12.2007року укладено кредитний договір №МL-301/826/2007, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 49 300,00 швейцарських франків, цільове використання - придбання нерухомого майна, з кінцевим терміном повернення до 03.12.2037року, зі сплатою фіксованого відсотку в розмірі 3,99 % річних + FIDR.

Між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 10.12.2010року укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги, в тому числі за Кредитним договором №МL-301/826/2007 від 03.12.2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2012 року по справі №437/1047/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму боргу за Кредитним договором №МL-301/826/2007 від 03.12.2007року в розмірі 502 648,77 грн. та судовий збір у розмірі 3 219,00 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 18.04.2012 року.

На підставі вказаного рішення суду Синельниківським міськрайонним судом від 24.10.2012 року по справі № 437/1047/12 було видано відповідні виконавчі листи.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 26.09.2018 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення до виконання, боржник: ОСОБА_1 , було відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.04.2019року ухвалу Синельниківського міськрайонного суду від 26.09.2018 року залишено без змін.

На час розгляду справи рішення Синельниківського міськрайонного суду від 04.04.2012 року по справі № 437/1047/12 відповідачем не виконано, заборгованість на користь позивача відповідачем не сплачена.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №МL-301/826/2007 від 03.12.2007року складає 502 648,77 грн., з яких: 436 483,84 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 66 164,93 грн. - заборгованість по відсоткам.

Інфляційні витрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором №МL-301/826/2007 від 03.12.2007року у сумі 156 288,60 грн. за останні 3 роки -110 984,85 грн. інфляційні витрати за період з 01.06.2017 по 01.06.2020 р.; - 45 303,75 грн., -заборгованість по 3% річних за період з 01.06.2017 по 01.06.2020 р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що на момент пред`явлення позову строк позовної давності по стягненню основного зобов`язання сплинув, а тому стягнення заборгованості додаткових зобов`язань: 3% річних та інфляційних також є неправомірними в зв`язку із припиненням строку позовної давності.

Однак, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 611ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.04.2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна заборгованість за кредитним договором №ML-301/826/2007 від 03.12.2007 року в сумі 502 648,77грн.

Відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 09.04.2019 року відмовлено ТОВ ОТП Факторинг Україна у задоволенні заяви про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі за позовом ТОВ ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором(а.с.20-21) та відповідно до довідки ТОВ ОТП Факторинг Україна(а.с.22) вищевказане рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.04.2012 року станом на 12.06.2020 року фактично не виконано.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2012 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої зазначено в рішенні, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року(провадження: 14-254цс19) зазначено про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних у зв`язку зі спливом строку позовної давності є помилковим.

Позивач нарахував інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 156288,60грн, що складається з: 110984,85грн інфляційні втрати за кредитом за період з 01.06.2017 року по 01.06.2020 року; 45303,75грн заборгованість 3% річних за кредитом за період з 01.06.2017 року по 01.06.2020 року.

Проте, колегія суддів зауважує, що позовні вимоги у період з 01.06.2017 року по 12.06.2017 року задоволенню не підлягають, у зв`язку зі спливом строку позовної давності, оскільки ТОВ ОТП Факторинг Україна звернулося з позовом 12.06.2020 року.

Колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги ТОВ ОТП Факторинг Україна про стягнення з ОСОБА_1 на його користь суму інфляційних втрат та трьох відсотків річних у період з 12.06.2017 року по 12.06.2020 року та доходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат, та трьох відсотків річних.

Розрахунок інфляційних збитків розраховується за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

У період з 12.06.2017 року по 12.06.2020 року індексація на суму 502 648,77 грн.

[Сукупний індекс інфляції] = 101,60% ? 100,20% ? 99,90% ? 102,00% ? 101,20% ? 100,90% ? 101,00% ? 101,50% ? 100,90% ? 101,10% ? 100,80% ? 100,00% ? 100,00% ? 99,30% ? 100,00% ? 101,90% ? 101,70% ? 101,40% ? 100,80% ? 101,00% ? 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% = 124,415% (за період Червень 2017 - Травень 2020)

[Інфляційні нарахування] = 502 648,77 грн. (сума боргу) ? 124,415% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 502 648,77 грн. (сума боргу) = 122 724,11 грн.

Інфляційні збитки за вказані періоди складають 122 724,11 грн.

Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році): 502648,77 грн Х 3% / 365 Х 1095 =45238,39 грн.

Таким чином, оскільки позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь інфляційні втрати та три відсотки річних за кредитним договором №ML-310/826/2007 від 03.12.2007року в сумі 156 288,60 грн, то колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги у межах заявлених позовних вимог та стягнення з відповідачів на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна інфляційних втрат та трьох відсотків річних у розмірі 156 288,60грн.

Висновок суду першої інстанції, що втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені шляхом застосування еквівалента іноземної валюти та перерахунку суми з урахуванням зміни курсу до зазначеного в еквіваленті швейцарського франка є помилковим, оскільки для вирішення питання чи має позивач право на застосування до боржника на підставі статті 625 ЦК України шляхом стягнення інфляційних втрат у зв`язку з порушенням останнім грошового зобов`язання, вираженого гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті за договором, суд в кожному окремому випадку повинен встановити в якій валюті фактично укладений договір, правильність заявленої вимоги, розрахункового періоду та обраного способу захисту.

Отже, для вирішення питання про нарахування інфляційних витрат, суд встановлює в якій саме валюті повинно бути виконано зобов`язання.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 04.04.2012року стягнуто гривневий еквівалент іноземної валюти (відповідно до ст.533ЦК України)(а.с.18-19).

В такому випадку та за умови, що предметом зобов`язання була саме гривня, питання про стягнення інфляції має вирішуватися, виходячи з розрахункового періоду.

Так, при стягненні грошових коштів в гривневому еквіваленті іноземної валюти, визначеному на дату винесення рішення суду, інфляція відновлюється курсом іноземної валюти та не підлягає стягненню.

Але, у випадку, коли позивачем ставиться матеріально-правова вимога про стягнення гривневого еквіваленту іноземної валюти, обраховану на дату остаточного розрахунку, при цьому, позов подається зі спливом деякого часу від вказаної дати, в результаті чого утворюються інфляційні збитки, кредитор має право на стягнення інфляційних витрат.

Тобто, якщо заборгованість в гривневому еквіваленті іноземної валюти обчислена станом на день остаточного розрахунку, то інфляційні витрати підлягають стягненню з дати платежу по дату подання позову ( з урахуванням строків позовної давності).

Аналогічний висновок викладено у пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19), в якому вказано, що: «При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про правомірність нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 31 травня 2015 року. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним».

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення даних позовних вимог.

На підставі ч.1 і ч.13 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 5860,82 грн .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна - задовольнити частково .

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року - скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» інфляційні витрати та 3 % річних у загальній сумі 156 288 (сто п`ятдесят шість тисяч двісті вісімдесят вісім) гривень 60 копійок, які складаються з: 110 984,85 грн., інфляційних витрат за період з 12 червня 2017 по 12 червня 2020 роки; - 45 303,75 грн. заборгованості по 3 % річних за період з 12 червня 2017 по 12 червня 2020 роки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 5860,82 гривні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді : В.С.Городнича

М.Ю. Петешенкова