Справа № 484/4850/21
Провадження № 2/484/238/22
Рішення

іменем України

16.02.2022 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Максютенко О.А.

за участю секретаря Завірюха В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до дошкільного навчального закладу ясла-садок №34 «Зірочка» Управління освіти Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу

встановив

позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що працює на посаді сторожа-двірника Дошкільного навчального закладу ясла-садок №34 «Зірочка» з 02.01.2002 року, нака з№2 від 02.01.2002 року. 01.06.2005 року ОСОБА_1 було переведено на посаду сторожа, Наказ № 115 від 24.05.2005 року, що підтверджується записами в трудовій книжці.

У листопаді він був поставлений перед вибором або надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, або бути відстороненим від роботи без збереження заробітної плати.

Наказом № 183 від 05.11.2021 року його відсторонили від роботи з 08 листопада 2021 року на час ненадання документу про щеплення проти COVID -19, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID -19.

Вказаний наказ вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Позивач зазначає, що наказ є протиправним, оскільки в ньому відсутні правові підстави, адже ст..46 КзпП України містить вичерпний перелік підстав для відсторонення.

Перелік обов`язкових профілактичних щеплень визначений виключно Законом України «Захист населення від інфекційних хвороб». Даний Закон не визначає обов`язковість щеплень проти COVID-19, а тому відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення проти COVID-19 не відповідає вимогам ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», тому є незаконним та безпідставним. Крім того, законами України не передбачено правової підстави відсторонення працівника від роботи у зв`язку відсутності у нього щеплення проти COVID-19 або ненадання документів про щеплення проти COVID-19. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ч.1 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» існує тільки 6 видів обов`язкових профілактичних щеплень, які включаються до календаря щеплень - проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу. А тому наказ відповідача є незаконним та підлягає скасування в судовому порядку, що є належним правовим захистом її прав, як працівника.

Право на медичну таємницю закріплене в Основах законодавства України про охорону здоров`я. Згідно з ними, пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта.

Вимагання від нього документів на підтвердження проведення щеплення проти COVID-19 є протиправним та такими, що суперечать чинному законодавству. Тому будь-який примус до такої вакцинації через погрозу відсторонення або саме відсторонення від роботи варто розглядати як порушення гарантованих Конституцією та Кодексом законів про працю України прав та інтересів людини. Вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки із незаконним відстороненням його від роботи він втратив єдине джерело доходу, потрапив в скрутне матеріальне становище, а тому має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просить стягнути з відповідача 6574 грн. 92 коп.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08.12.2021 року, позовну заяву було залишено без руху.

29.12.2021 року ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи.

20.01.2022 року на адресу суду представник відповідача надав відзив на позовну заяву в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позивач відмовився робити обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та не надав відповідного документу про зроблене щеплення або висновок лікаря щодо протипоказань до вакцинації. Тому Наказом від 05.11.2021 року № 183 з 08.11.2021 року його було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення проти COVID-19. З наказом позивач був ознайомлений. Позивач знав про необхідність проведення до 08.11.2021 року працівниками професійно-технічної освіти обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оскільки неодноразово був відповідачем ознайомлений про необхідність здійснення цього заходу, однак свідомо відмовився робити профілактичне щеплення. Відсторонення від роботи позивача було здійснено згідно ст.46 КЗпП України, у відповідності до ч.2 ст.12 Закону України від 06.04.2020 № 1645 - III «Про захист населення від інфекційних хвороб», на виконання вимог п.41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236, згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України від 4.10.21 № 2153, яким визначено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19. Позивач безпідставно вважає, що існує лише 6 видів обов`язкових профілактичних щеплень, оскільки працівники закладу профтехосвіти підлягають обов`язковому проведенню щепленню. Відповідач неодноразово знайомив позивача, в тому числі з наказами та повідомляв про пункти проведення щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 працює на посаді сторожа двірника Дошкільного навчального закладу ясла-садок № 34 «Зірочка» з 02.01.2002 року, наказ № 2 від 02.01.2002 року .

01.06.2005 року ОСОБА_1 переведено на посаду сторожа, наказ № 115 від 24.05.2005 року.

21.10.21 року ОСОБА_1 ознайомлено наказом МОЗУ від 04.10.2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професії, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та з постановою КМУ від 20.10.2021 року №1096.

04.11.2021 року за підписом директора ДНЗ складено повідомлення про відсторонення від роботи з 08.11.2021 року та ознайомлення працівника ОСОБА_1 з даним повідомленням під особистий підпис.

05.11.2021 року складено Акт про ненадання ОСОБА_1 сторожем ДНЗ №34 сертифікату про проведене профілактичне щеплення від COVID-19 або довідки, відповідного зразка, про протипокази до вакцинації, або письмового лікарського підтвердження про відмову від обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19.

Наказом № 183 від 05.11.2021 року ОСОБА_1 відсторонили від роботи з 08 листопада 2021 року на час ненадання документу про щеплення проти COVID -19, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID -19.

З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлений 05.11.2021 року.

Відповідно до довідки від 08.11.2021 року заробітна плата ОСОБА_1 за період з серпня 2021 року по жовтень 2021 року становить 22394 грн. 76 коп.

Статтею 15 ЦК Українивизначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже,стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12,81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно достатті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений устатті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Правові підстави відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом визначеністаттею 46 КЗпП України.

Так, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю на підставі виявленого власником чи уповноваженим ним органом факту, через який він має право усунути або зобов`язаний усунути працівника від роботи.

Таким чином, за змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 185/676/18 (провадження № 61-8219св19).

Частинами другою, третьою статті 14 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що працівник зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту.

В силу ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно приписам ст.27 Закону України«Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» профілактичні щеплення з метою запобіганнязахворюванням на туберкульоз, поліомієліт,дифтерію, кашлюк, правець такір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи.У разі необгрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Постановою КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних проти епідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» було постановлено : Установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р. на території України карантин.

Пунктом 41-6 вказаної Постанови КМУ № 1236 встановлено: керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуваннямчастини першої статті 94 Кодексу законів про працю України,частини першої статті 1 Закону України Про оплату праці та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Наказом Міністерства охорони здоров`я № 2153 від 04.10.2021 р. був затверджений Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, згідно якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1. Центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2. Місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3. Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи держвлади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків: втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі, для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейська соціальна хартія [3] в ч. 3 ст. 11 містить положення, згідно з яким із метою забезпечення ефективного здійснення права на охорону здоров`я Сторони зобов`язуються самостійно або в співробітництві з громадськими чи приватними організаціями вживати відповідних заходів для того, щоб запобігати в міру можливості епідемічним, ендемічним та іншим захворюванням, а також нещасним випадкам. Це вимагає від держав забезпечити високий рівень імунізації, щоб не просто зменшити частоту цих захворювань, а й нейтралізувати запаси вірусів і таким чином досягти цілей, встановлених Всесвітньою організацією охорони здоров`я. Комітет підкреслює, що вакцинація у великих масштабах визнана найефективнішим та найекономнішим засобом боротьби з інфекційними й епідемічними хворобами (справа «Medecins du Monde International проти Франції»). Отже, міжнародні нормативно-правові акти закріплюють важливість охорони здоров`я населення, а також визначають обов`язок держав запобігати спалахам епідемій шляхом розробки програм вакцинації.

У рішенні від 28 квітня 2021 року (CASE OF VAVШIИKA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC) Європейський суд з прав людини підкреслив, що, на загальну думку, вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних з точки зору витрат заходів у сфері охорони здоров`я і що кожна держава має намагатися досягати максимально можливого рівня вакцинації серед свого населення. Конвенція та інші міжнародні документи покладають позитивне зобов`язання на Договірні Держави зі вжиття належних заходів із захисту життя і здоров`я осіб, які перебувають під їхньою юрисдикцією. У світлі цих аргументів ЄСПЛ дійшов висновку, що обов`язок проходження вакцинації в Чехії є відповіддю національних органів влади на нагальну соціальну потребу в захисті здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від відповідних хвороб та недопущенні будь-якої тенденції зменшення рівня вакцинації дітей. Суд зрештою дійшов висновку, що оскаржувані заходи можуть вважатись такими, що були «необхідними у демократичному суспільстві», а тому не вбачав порушення статті 8 Конвенції. Приймаючи рішення, Суд враховував те, що недопущення дітей такого віку до навчання та спілкування з однолітками негативно вплинуло на можливість цих дітей особистісно розвиватися, проте ЄСПЛ вказує на те, що такі наслідки були спричинені свідомим порушенням законодавства їхніми законними представниками батьками.

Отже, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання. Таким чином, обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 (захворювання, яке згідно наказу МОЗ України від 19.07.95 № 133 належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби) задля попередження його поширення серед населення є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції.

Посилання позивача на ст.39 -1 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» про те, що відомості відносно того чи вакцинований він чи не вакцинований є його персональними даними, які захищені законом, а тому він не зобов`язаний надавати інформацію стосовно щеплення, суд розцінює, як обрану ним позицію для захисту своїх прав.

Судом було встановлено, що позивач був попереджений про необхідність проведення до 08.11.2021 року обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, проти чого не заперечує позивач, зазначаючи в позовній заяві, що «в листопаді від нього постійно вимагали на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від распіраторної хвороби Наказом № 183 від 05.11.2021 року його відсторонили від роботи з 08 листопада 2021 року на час ненадання документу про щеплення проти COVID -19, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID -19».

З огляду на викладене, беручи до уваги вимоги ч.1 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ч.1 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», згідно яких обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань, окрім дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу, підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виконуваної ними роботи, тобто відповідно до діючого законодавства профілактичне щеплення проти COVІD-19 є обов`язковим для працівників освіти; також беручи до уваги вимоги ч.ч. 2, 3 ст. 14 ЗУ «Про охорону праці» згідно яких працівник зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт. Тобто незважаючи на те, що кожна людина має право самостійно розпоряджатися власним життям і здоров`ям, існує перелік обов`язкових щеплень, які мають бути проведені окремою категорією працівників у зв`язку з особливостями виконуваної ними роботи. Відмова від вакцинації є цілком правомірною, але в цьому випадку працівник свідомо допускає настання наслідків у вигляді відсторонення від роботи. Відмова працівника від вакцинації не повинна ставити під загрозу здоров`я колег, які працюють з позивачем, а також учнів, які навчаються в дошкільному навчальному закладі ясла-садок № 34 «Зірочка». Враховуючи, що позивачем в порушення вимог діючого законодавства не були надані ні сертифікат про проходження профілактичних щеплень проти COVID-19, ні медичний висновок про наявність протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, суд з урахуванням позиції ЄСПЛ, згідно якої обмеження прав осіб, які відмовилися від вакцинації за власним бажанням, а також накладення санкцій за таку відмову, не є проявом дискримінації та порушенням ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також те, що інтереси суспільства превалюють над інтересом однієї особи, тому впровадження обов`язкової вакцинації задля боротьби за громадське здоров`я не є порушенням прав окремих осіб, дійшов висновку, що роботодавець, відповідно до вимог статті 46 КЗпП на підставі діючого законодавства, правомірно, відсторонив ОСОБА_1 від роботи, а отже наслідки у вигляді відсторонення були спричинені свідомим порушенням позивачем діючого законодавства, у зв`язку з чим позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 89, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дошкільного навчального закладу ясла-садок №34 «Зірочка» Управління освіти Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Повний текст рішення складено 22.02.2022 року.

Суддя: