Провадження № 2/522/896/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Баланюк Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року позивач звернулась до суду із позовом, по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 184 310 000,00 грн., та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 2 438 951,51 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 16 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого Позивач передав у власність Відповідача грошові кошти у розмірі 7 000 000, 00 (семи мільйонів) дол. США, а Відповідач зобов`язався повернути Позивачу вказану суму грошових коштів.

На підтвердження укладення договору Позики від 16.02.2021 року, Відповідачем видано розписку на суму 7 000 000, 00 дол. США від 16.02.2021 року. Даною розпискою Відповідач зобов`язався повернути грошові кошти частинами в наступному порядку:

-2 500 000, 00 (два мільйони п`ятсот тисяч) дол. США повернути до 31 квітня 2021 року;

-2 000 000, 00 (два мільйони) дол. США протягом 2021 року;

-2 500 000, 00 (два мільйони п`ятсот тисяч) дол. США протягом 2021 року.

Станом на день подачі позовної заяви - 11.10.2021 року ОСОБА_3 не повернув борг, чим порушив виконання свого зобов`язання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

23.11.2021 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник заперечуючи проти задоволення позову посилається на те, що справжня природа правовідносин сторін це поділ спільного майна подружжя, та з розписки неможливо встановити, що відбулася передача коштів.

07.12.2021 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій представник зазначив, що на правовідносини сторін у даній справі не поширюються положення СК України щодо поділу спільного майна подружжя, оскільки розписку було складено через рік після розлучення, та наявність оригіналу боргової розписки у позивача свідчить про неповернення боргу відповідачем.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.01.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні, яке відбулось 22.02.2022 року, представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого Позивач передав у власність Відповідача грошові кошти у розмірі 7 000 000, 00 (семи мільйонів) дол. США, а Відповідач зобов`язався повернути Позивачу вказану суму грошових коштів.

На підтвердження укладення договору Позики від 16.02.2021 року, Відповідачем видано розписку на суму 7 000 000, 00 дол. США від 16.02.2021 року. Даною розпискою Відповідач зобов`язався повернути грошові кошти частинами в наступному порядку:

-2 500 000, 00 (два мільйони п`ятсот тисяч) дол. США повернути до 31 квітня 2021 року;

-2 000 000, 00 (два мільйони) дол. США протягом 2021 року;

-2 500 000, 00 (два мільйони п`ятсот тисяч) дол. США протягом 2021 року.

Тобто, у розписці визначено, що останнім днем виконання відповідачем зобов`язання перед позивачем: повернення першої частини позики у розмірі 2 500 000, 00 дол. США є 31.04.2021 року.

Станом на день подачі позовної заяви - 11.10.2021 року ОСОБА_3 не повернув борг, чим порушив виконання свого зобов`язання.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Досліджуючи боргову розписку, судом виявлена справжня правова природа укладеного договору позики. Отже, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою від 16.02.2021 року.

В порядку п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦПК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Станом на час звернення до суду з даним позовом відповідачем прострочено повернення першої частини позики, тому позивач має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦПК України.

У своєму відзиві відповідач посилається на те, що справжня природа правовідносин це поділ спільного майна подружжя та грошові кошти відповідачу не передавались.

Суд наголошує на тому, що розписка, яка складена відповідачем 16.02.2021 року, містить реквізити сторін, визначено суму боргу, порядок його повернення, дату складання та підпис відповідача, тобто, свідчить про укладення сторонами договору позики та посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Крім того, наявність оригіналу боргової розписки у Позивача свідчить про неповернення боргу відповідачем.

Шлюб між сторонами було розірвано 17.12.2019 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

Отже, на правовідносини сторін у даній справі не поширюються положення СК України щодо поділу спільного майна подружжя, оскільки розписку було складено через рік після розлучення.

Крім того, розписка ОСОБА_1 від 16.02.2021, на яку посилається відповідач, згідно якої позивач відмовляється від своїх майнових претензій в разі повернення боргу відповідачем, не може свідчити про відсутність факту передачі коштів, та будь-які докази, які б відповідали вимогам вимогам ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України відповідачем до суду не надано.

Згідно ч. 1 ст. 64 СК України, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, навіть за умови перебування сторін у шлюбі станом на дату складання розписки, сторони мали право на укладення договору позики, відповідно до ч. 1 ст. 64 СК України.

Крім того, в контексті положень ч. 1 ст. 64 СК України, посилання відповідача на рішення суду першої інстанції № 16 Барселони від 29.03.2021 року, яким було схвалено Регуляторну угоду від 16 лютого 2021 року, не виключають наявність між сторонами боргових зобов`язань, та не спростовують факт отримання коштів.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Строк виконання зобов`язання за договором позики 31 квітня 2021 року, а тому виконання зобов`язання вважається простроченим з 01 травня 2021 року і саме з цього часу позивач має право на нарахування 3 % річних.

Таким чином, 16.02.2021 року позивач надав у борг відповідачу 7 000 000, 00 дол. США, враховуючи до цієї суми 3% річних з 01.05.2021 р. по 08.10.2021 р. включно, становить - 184 310 000,00 грн. x 3 x 161: 365: 100 = 2 438 951,51 грн., де 184 310 000,00 грн. основна сума заборгованості, 161 кількість днів прострочення.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Враховуючи наведене вище суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також грошова сума яка складається з суми боргу за розпискою та трьох відсотків річних в загальному розмірі 2 438 951,51 грн.

В обґрунтування ціни позову, позивачем у позовній заяві зазначено, що сума, що підлягає стягненню з Відповідача складає 184 310 000, 00 (сто вісімдесят чотири мільйони триста десять тисяч гривень 00 коп.), що еквівалентно 7 000 000,00 дол. США за курсом НБУ на момент подачі цієї позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що відповідачем не були виконані зобов`язання по поверненню коштів, суд вважає, що позов є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити.

При поданні позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 11 350,00 грн. В ході судового розгляду суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 11 350,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 15, 16, 509, 526, 530, 625 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість за договором позики у розмірі 184 310 000 (сто вісімдесят чотири мільйони триста десять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 2 438 951,51 ( два мільйони чотириста тридцять вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят одну гривню та п`ятдесят одну копійку).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 11 804 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 01 березня 2022 року.

Суддя Р.Д. Абухін

22.02.22