ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/985/17 Номер провадження 22-ц/814/255/22Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамов П.С.,

Суддів: Пилипчук Л.І., Кривчун Т.О.,

за участю секретаря судового засідання - Ряднини І.В.,

приватного виконавця Полтавського виконавчого округу Скрипника Володимира Леонідовича,

представника Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Депт Фінанс» - адвоката Яцько

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , як особи, яка не брала участі у справі та вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи чи інтереси,

на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.08.2021

у справі за поданням приватного виконавця Полтавського виконавчого округу Скрипника Володимира Леонідовича про на примусове проникнення до житла боржника

УСТАНОВИВ:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

В серпні 2021 року приватний виконавець Полтавського виконавчого округу Скрипник В.Л. звернувся до суду з вказаним поданням, в якому просив дозволити примусове проникнення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.08.2021 року Подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про примусове проникнення до помешкання боржника ОСОБА_2 задоволено .

Надано дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу Полтавської області Скрипнику Володимиру Леонідовичу на примусове проникнення до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 .

короткий зміст вимог апеляційної скарги;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 особа, яка не брала участі в справі, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні подання приватного виконавця відмовити.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Вказувала, що власником квартири АДРЕСА_3 є вона .

22.08.2006 року за нотаріально посвідченим договором купівлі продажу даної квартири ОСОБА_1 продала її ОСОБА_2 , однак він не здійснив державну реєстрацію права власності на цю квартиру, що підтверджується ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 07.06.2011 року в справі № 4с-25/2011. Даною ухвалою суд встановив, що у відповідності з інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно № 28317796 від 10.12.2010 року власником спірної квартири є вона - ОСОБА_1 .

Боржник ОСОБА_2 власником даної квартири не являється, в квартирі він не проживає, його рухомого майна в цій квартирі немає.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Депт Фінанс» прохали ухвалу місцевого суду залишити без змін.

Вказували, що ОСОБА_1 є тещею боржника . Нотаріально посвідчений Договір купівлі -продажу, договору іпотеки на даний час є дійсним.

Також подали до суду клопотання про закриття провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Скрипник В.Л. прохав ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вказував, що висновки місцевого суду відповідають вимогам закону та практиці Верховного Суду.

Щодо явки сторін в судове засідання.

В судове засідання ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про день і час судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 08.02.2022 року не з`явилася.

Представник боржника ОСОБА_2 адвокат Самойлкенко М.О. прохав відкласти розгляд справи, в зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні. Заслухавши думку сторін , колегія суддів дійшла висновку , що причини неявки в судове засідання є неповажними. До клопотання адвоката не долучено доказів про те, що він є учасником кримінальної справи № 536/1767/21 , яка розглядається в Кременчуцькому районному суді.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Відповідно до ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 4 ч. 3 ст.18 ЗаконуУкраїни«Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 19 Закону, боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Отже, умовами примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника є сукупність обставин, а саме: наявність у боржника чи іншої особи, належних боржнику майна і коштів, а також перешкоджання боржником чи іншою особою державному виконавцю у вільному доступі до житла для проведення виконавчих дій.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Частинами 1, 2 статті 311ЦКУкраїни зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9КонституціїУкраїни є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18Конвенціїпрозахист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Таким чином, обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань.

Для цього, перш за все, є необхідним встановити факт обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження та необхідності вчинення дій щодо виконання виконавчого документа.

Задовольняючи подання приватного виконавця місцевий суд встановив, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. перебуває зведене виконавче провадження з виконання 2-х виконавчих листів №537/985/17, виданих 03.10.2017 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.05.2017 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_2 на користь ПАТ Дельта Банк заборгованості за кредитним договором №0 від 22.08.2006 року в розмірі 792384,25 грн., яка складається з тіла кредиту 299274,98 грн., відсотків 390551,98 грн. та пені 102557,29 грн. та про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ Дельта Банк судового збору у розмірі 5942,88 грн.

Ухвалами Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.05.2018 року та 25.06.2018 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство Дельта Банк на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Депт Фінанс за виконавчими листами №537/985/17, виданими 03.10.2017 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області.

10.06.2019 року приватним виконавцем Скрипником В.Л. на підставі заяв ТОВ Фінансова компанія Депт Фінанс винесені постанови про відкриття виконавчого провадження №59314257 та виконавчого провадження №59314231 за виконавчими листами №537/985/17 від 03.10.2017 року, якими боржника ОСОБА_2 зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Дані постанови 10.06.2019 року за №2867 та №2871 направлені боржнику ОСОБА_2 та стягувачу ТОВ Фінансова компанія Депт Фінанс.

В цей же день виконавчі провадження №59314257 та №59314231 об`єднані у зведене виконавче провадження, про що свідчить постанова від 10.06.2019 року, ВП №59314231.

Постановою приватного виконавця Скрипника В.Л. від 10.06.2019 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 .

Місцевий суд встановив, що боржник ОСОБА_2 судове рішення не виконав, та має у власності квартиру АДРЕСА_3 , до якої приватний виконавець не має добровільного доступу.

Встановивши вказані обставини місцевий суд з підстав визначених ст. 439 ЦПК України подання приватного виконавця задовольнив.

Боржник ОСОБА_2 ухвалу місцевого суду не оскаржив.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах оскарження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти (пункти 1, 4 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша статті 639 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (частина третя статті 334 ЦК України).

Згідно з приписами статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пункт 1 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Цивільне законодавство спирається на презумцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України) та презумпцію правомірності набуття права власності (частина друга статті 328 ЦК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17 усуваючи розбіжності в трактуванні законодавства зроблено висновки про те, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України.

Суперечність між одночасно чинними нормами частини третьої статті 3 Закону № 1952-IV (у редакції Закону № 1878-VI) та частини четвертої статті 334 ЦК України (у редакції, чинній до 01 січня 2013 року) слід вирішувати на користь норми ЦК України: до 01 січня 2013 року право власності в набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 цього Кодексу - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину.

Особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Місцевий суд вірно встановив, що 22 серпня 2006 року боржник ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_1 у власність квартиру АДРЕСА_4 за 300475 грн. на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 22 серпня 2008 року. Даний договір був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі правочинів. З цього моменту ОСОБА_2 став власником даної квартири.

Також місцевий суд встановив, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу , не вчинив дій з реєстрації такого майна за ним, як за власником, шо свідчить про не добросовісність дій останнього.

Доводи апеляційної скарги про те, що на даний час ОСОБА_1 є титульним власником спірної квартири згідно інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно № 28317796 від 10.12.2010 року , не спростовує вищевказаних висновків місцевого суду про перехід права власності на квартиру до боржника ОСОБА_2 .

З метою виконання судового рішення дії приватного виконавця щодо проникнення до даного приміщення відповідає вимогам закону.

З копії паспорта ОСОБА_3 слідує, що вона зареєстрована в АДРЕСА_5 .

Жодних інших доводів про порушення її прав проникненням приватного виконавця до житла з метою виконання судового рішення не наведені.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 362. ЦПК України Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо:

3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Ухвалою суду про примусове проникнення до житла питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося.

В зв`язку з чим апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. 362 , 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , як особи, яка не брала участі у справі та вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи чи інтереси, на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.08.2021 - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення буде складений 24 лютого 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.О. Кривчун

Л.І. Пилипчук