233 № 233/5843/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Левчук О.О.

при секретарі Рамазановій В.Х.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу №233/5843/21 за позовною заявою:

ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1

до

Костянтинівського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), юридична адреса: Донецька область м. Костянтинівка вул. Торецька, 285

про зняття арешту та скасування обтяження у вигляді заборони на відчуження майна,

Обставини справи:

16.12.2021 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Костянтинівського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту та скасування обтяження у вигляді заборони на відчуження майна.

Позовна заява вмотивована тим, що їй, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить квартира АДРЕСА_2 . Вона вирішила продати вищевказане майно, але нотаріус їй повідомив, що постановою державного виконавця накладено арешт на все її майно, тому в реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - міститься інформація про заборону відчуження всього майна. Таким чином, наявний арешт нерухомого майна на невизначене майно, все нерухоме майно від 14 червня 2005 року на її ім`я порушує її права та законні інтереси, оскільки унеможливлює володіння, користування та розпорядження даним майном, а саме подальший його продаж. Після цього, вона довідалась що на її ім`я було заведено виконавчі провадження, яке пізніше об`єднано в зведене виконавче провадження та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження від 13.01.2014р. та надіслано на виконання до Реєстраційної служби до державного реєстру обтяжень №4255789 від 15.01.2014. Згідно з інформацією виконавчого провадження 24.02.2015 року виконавче провадження завершено згідно п.5 ст.47 Закону України. Повторні виконавчі листи на виконання не надходили. Крім того, постановою правління Національного банку України від 25 грудня 2014 року №844 ПАТ «Укрбізнесбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25 грудня 2014 року №164 з 26 грудня 2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Укрбізнесбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Постановою правління Національного банку України від 23 квітня 2015 року №265 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Укрбізнесбанк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 квітня 2015 року №87 з 24 квітня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Укрбізнесбанк». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних Осіб від 24 березня 2016 року №404 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Укрбізнесбанк» на два роки до 23 квітня 2018 року включно. Відповідно до інформації з єдиного державного реєстру юридичних і фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Український Бізнес Банк» припинено 08.05.2020 року. Підставою обтяження реєстраційний номер 4255789 від 15.01.2014 зазначена постанова від 13 січня 20 і 4 року відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, за якою накладено арешт на все нерухоме майно та оголошено заборону на його відчуження.

Просить зняти арешт на все нерухоме майно та скасувати (припинити) обтяження у вигляді заборони відчуження об`єкту нерухомого майна, на невизначене майно, все майно, що належить їй.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17.12.2021 провадження по цивільній справі за позовом відкрито та призначено попередній судовий розгляд по справі у судовому засіданні на 23.12.2021 року.

Представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву (а.с.21-22).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23.12.2021 зазначену цивільну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 12.01.2022 року.

Від позивачки до суду надійшла заява, в якій вона просить справу слухати без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилися, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати за їх відсутності. Заперечують проти задоволення вимог ОСОБА_1 . Заперечення викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Виконавче провадження».

Судом, встановлено, що на примусовому виконанні у Костянтинівському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходилося виконавче провадження №41467115, яке було відкрито на підставі виконавчого листа №233/5937/13-ц від 04.11.2013 року про стягнення заборгованості на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» боргу у розмірі 15059,50грн. 13.01.2014 року для забезпечення рішення суду державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника. 24.02.2015 року згідно реєстру ВП завершено згідно п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист на виконання не надходив.

Відповідно інформації розміщеної на веб-сайті Національного банку України від 25.12.2014 року, розглянуто відповідну пропозицію Фонду, Правління Національного банку України та прийняло постанову від 25.12.2014 №844 ПАТ «Укрбізнесбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.12.2014 року №164 з 26.12.2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Укрбізнесбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Постановою правління Нацбанку України від 23.04.2015р. №265 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Укрбізнесбанк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.04.2015р. №87 з 24.04.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Укрбізнесбанк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016р. №404 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Укрбізнесбанк» на два роки до 23.04.2018р. включно.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних і фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Укрбізнесбанк» припинено 08.05.2020р.

Відповідно до відповіді Фонду гарантування вкладників фізичних осіб, суду повідомлено, що право вимоги за кредитним договором від 26.06.2008р. №128.219.150, укладеним між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_1 було відступлено ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» у складі лоту F72GL1947.

Тобто правонаступником ПАТ «Укрбізнесбанк» за кредитним договором від 26.06.2008р. №128.219.150 є ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (ЄДРПОК 35234236).

Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про зняття з нього арешту.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст.16 ЦК України.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами).

Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном.

Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» №6 від 27.08.1976 року, надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідно до заяви ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (а.с.42), довідки про відсутність претензій по Договору №128.219.150 від 04.02.2022р. (а.с.43), у ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відсутні претензії до ОСОБА_1 по договору №128.219.150 від 26.06.2008р. (первинний кредитор ПАТ «Український бізнес банк»).

Таким чином, судом встановлено, що права позивача порушуються, оскільки вона не може розпорядитися належним їй майном через наявність арешту на це майно, за відсутності підстав для арешту, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Відповідно до ст.1 першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, наявний арешт всього майна та оголошена заборона на його відчуження, порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює володіння, користування та розпоряджання даним майном.

За таких обставинах, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до Костянтинівського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), про зняття арешту та заборони відчуження зі всього майна підлягає задоволенню, оскільки заборгованість перед стягувачем погашена у повному розмірі.

Керуючись ст.стст.ст.7, 10, 12, 13, 81, 133, 141, 212-218, 258-259, 263-265, 273, 264-268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.59, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Костянтинівського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту та заборони відчуження зі всього майна - задовольнити.

Скасувати арешт та заборону відчуження зі всього майна, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПО НОМЕР_1 ), накладений постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.01.2014 року (номер обтяження 4255789), в межах зведеного виконавчого провадження №44881330.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5. Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Суддя Костянтинівського

міськрайонного суду О.О. Левчук