ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року

м. Черкаси

справа № 712/6313/21 провадження № 22-ц/821/166/22 категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру і способу стягнення аліментів.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

08 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру і способу стягнення аліментів на дитину.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 04 червня 2005 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , який вони зареєстрували у Виконкомі Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 23, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Від шлюбу мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, відповідач ОСОБА_2 всиновив старшого сина позивача від першого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.10.2008 року у справі № 2-10732/08, дитині присвоєно прізвище - ОСОБА_5 та по батькові ОСОБА_6 , про що видано свідоцтво про усиновлення Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 11.11.2008 року.

Подружнє життя не склалось.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2017 року у справі № 712/9401/17 стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 26 липня 2017 року. За даним рішенням видано виконавчий лист. За вказаним вище виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 59010670.

Діти знаходяться на утриманні позивачки, оскільки відповідач у справі допомоги на утримання дітей не надає.

Відповідач має достатній заробіток від 18 600 грн. до 25 000 грн. на місяць, мати відповідача заміжня і має достаток від свого чоловіка - військового пенсіонера, має свій дім та земельну ділянку, які придбала за наші з колишнім чоловіком кошти на своє ім`я, має своє господарство після переїзду у новий будинок, тобто є більш ніж забезпеченою, а відтак сплата аліментів на молодшого сина у розмірі 6 675 грн. за рішенням суду та на старшого сина в сумі 2 500 грн. за рішенням суду, не є обтяжливим для відповідача.

Крім цього, відповідач розробляв документи на оформлення права власності земельного паю і мав вже отримувати від нього дохід.

Натомість, позивач є самозайнятою особою, її заробіток - гонорар є не стабільним, залежить від кількості справ, вона працює по 16 годин в день щоб утримувати синів, винаймає із дітьми квартиру, на що щомісячно витрачає 3 500 грн. за оренду квартири та від 2 500 грн. за комунальні послуги.

Крім того, позивач вимушена купувати за свої кошти нові речі, одяг, і взуття дітям, забезпечує дітям репетиторів, розвиток, екскурсії, позашкільні заняття, винаймає гуртожиток для старшого сина і забезпечує його харчуванням, адже син навчається на денній формі навчання і не може самостійно себе забезпечити.

Крім цього, на момент подачі позову сину не призначено стипендії, через карантин частину занять двічі на тиждень здійснюється дистанційно.

Враховуючи викладене, підставою зміну розміру аліментів є: зміна майнового стану обох сторін, зміна сімейного стану обох сторін, погіршення здоров`я позивача і дитини через дії відповідача, неналежне утримання майна дитини відповідачем і зменшення цінності і обсягу майна дитини за рахунок дій відповідача, зміна матеріального стану позивача і дитини (його значне погіршення) через дії відповідача по відношенню до позивача і дитини.

За цих обставин, виходячи із реальних умов життя в Україні, дійсного рівня цін, вважає, що необхідним та достатнім розміром аліментів будуть аліменти у твердій грошові сумі - 6 800 грн.

Оскільки обов`язок по утриманню дитини батьки несуть у рівній мірі, а відповідач не має виключних обставин, які надають йому додаткові гарантії порівняно з позивачкою в питанні утримання дитини, витрати на одного з батьків на утримання дитини становитимуть 81 600 грн. на рік або 6 800 грн. на один місяць.

Таким чином розмір щомісячного аліментного платежу становитиме 6 800 грн. на місяць (без урахування індексації платежу).

Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , в розмірі 6 800 грн. щомісячно, до 5 числа кожного місяця, починаючи 15 квітня 2020 року і до досягнення сином повноліття.

Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час розгляду справи, враховуючи належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог, а відтак і відсутністю підстав для їх задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2021 року як незаконне та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Крім того, в апеляційній скарзі просить змінити ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 серпня 2021 року, яка окремо від рішення суду не оскаржується, в частині прийняття заяви про зміну предмету позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи суд не врахував, що у позивача, як отримувача аліментів погіршився майновий стан, оскільки вона виплачує численні борги подружжя. Крім того, у позивача погіршився стан здоров`я і вона має нестабільний дохід, оскільки є самозайнятою особою.

При вирішенні спору суд врахував докази виключно на користь відповідача, коли одна із складових зміни розміру аліментів це погіршення як майнового так і стану здоров`я отримувача аліментів. У відповідача, навпаки покращився майновий стан, його дохід зріс, ому є всі підстави для задоволення вимог про зміну розміру і способу стягнення аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_2 - адвоката Драченка В.В. зазначено, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду. Вказано, що доводи апеляційної скарги зводяться лише до того, що у позивача (отримувача аліментів) погіршився майновий стан та стан здоров`я. При цьому, при вирішенні спору, суд повинен враховувати в сукупності матеріальний стан як платника так і отримувача аліментів. При цьому матеріальне становище відповідача у справі жодним чином не покращилося, а за таких обставин відсутні підстави для задоволення позову.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено категорії справ, що відносяться до малозначних.

П. 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є в тому числі справи про розірвання шлюбу.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Підстав для застосування положень ч.3 ст.369 ЦПК України встановлено не було.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).

Судом першої інстанції встановлено, що 04 травня 2005 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який був зареєстрований у виконкомі Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 32.

За час перебування у шлюбі в сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син - ОСОБА_3 .

На підставі рішення суду ОСОБА_2 усиновив старшого сина ОСОБА_1 від першого шлюбу - ОСОБА_8 , 2002 року народження.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 червня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 04 червня 2005 року у виконкомі Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 32 - розірвано.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 26 липня 2017 року.

На підставі вказаного рішення суду позивачу ОСОБА_1 24 жовтня 2017 року був виданий виконавчий лист.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь повнолітнього сина ОСОБА_2 аліменти у зв`язку з продовженням сином навчання, у розмірі 2 500 грн. щомісячно, з індексацією вказаної суми, починаючи з 01 жовтня 2020 року і до закінчення ОСОБА_7 навчання, але не більше, як до досягнення сином двадцятитрирічного віку.

Звертаючись до суду з позовною заявою, а в подальшому з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилалася на те, що підставою зміну розміру аліментів є: зміна майнового стану обох сторін, зміна сімейного стану обох сторін, погіршення здоров`я позивача і дитини через дії відповідача, неналежне утримання майна дитини відповідачем і зменшення цінності і обсягу майна дитини за рахунок дій відповідача, зміна матеріального стану позивача і дитини (його значне погіршення) через дії відповідача по відношенню до позивача і дитини.

З матеріалів справи, а саме рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2017 року (справа №712/9401/17, провадження 2/712/2269/17) встановлено: «Відповідно до виписки з медичної карти ОСОБА_3 хворіє та перебуває на диспансерному обліку з діагнозом диспластична кардіопатія, ПССТ І ст., дифузний зоб І ст.».

Позивачка посилається на те, що у відповідача ОСОБА_2 покращився матеріальний стан, а саме: відповідач придбав мотоцикл та користується автомобілем Ауді.

Вирішуючи спір, судом враховано відповідь Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС України в Черкаській області від 29 липня 2021 року № 31/23-1276, згідно з обліками «НАІС ГСЦ» (ЄДР МВС) у територіальних сервісних центрах РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області станом на 27 липня 2021 року за гр. ОСОБА_2 , транспортні засобі серед зареєстрованих не значаться. Тому, доводи апеляційної скарги щодо неврахування наявності рухомих транспортних засобів у відповідача не можуть бути визнанні обґрунтовані.

Крім того, станом на дату винесення рішення у справі № 712/9401/17, відповідач мав у своїй власності квартиру АДРЕСА_1 , однак 21 травня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка діє як законний представник свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , у рівних частках по Ѕ частині кожному сину.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відомості щодо майна, яке б було зареєстровано за ОСОБА_2 відсутнє.

З огляду на вищевикладене, є правильним висновок районного суду і в частині відсутності підстав для визнання факту покращення матеріального стану відповідача через наявність у нього нерухомого майна.

Відповідно до копії довідки Головного центру підготовки особового складу імені генерал-майора Ігоря Момота від 07 травня 2021 року № 51 розмір заробітної плати ОСОБА_2 у 2021 році збільшився в середньому до 16 800 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції із врахуванням вищевстановлених обставин дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 щодо поліпшення майнового стану відповідача, оскільки встановлені обставини та наявні матеріали справи повністю спростовують дану обставину.

Згідно вимог ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до ч.3 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17 (провадження №61-37490св18), від 11 вересня 2019 року у справі №662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі №664/252/19-ц (провадження №61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі №466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі №128/373/18 (провадження №61-43813св18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтею 150 СК обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Таким чином, з огляду на вищевстановлені обставини, суд першої інстанції встановивши природу спірних правовідносин, надавши аналіз наявним у справі доказам, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 .

При перевірці правильності мотивів судового рішення, апеляційний суд враховує доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, встановлені матеріали справи щодо відсутності зміни матеріального стану відповідача (через доведеність обставин відсутності рухомого та нерухомого майна) та вважає, що районний суд правильно встановив предмет та підстави позовних вимог, надав їм належну оцінку та дійшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення такого позову через недоведеність його вимог.

Що стосується оскарження ухвали суду від 05 серпня 2021 року про відмову у прийнятті заяви про зміну та предмет позову, яка не підлягає окремому оскарженню від рішення суду і заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що заява про зміну та предмет позову подана до суду першої інстанції з пропуском визначеного строку на її подачу. Дана обставина стала основною підставою для відмови в її задоволенні.

При перевірці правильності мотивів ухвали суду, було встановлено, що справа була розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження, що передбачено діючими нормами ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 49 ЦПК України у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 пропущено строк на подачу відповідної заяви і дана обставина підтверджується матеріалами справи. Будь-яких обгрунтованих доказів пропуску строку на подачу заяви про зміну предмета позову матеріали справи не містять та апеляційній скарзі не наведено.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в його рішенні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру і способу стягнення аліментів залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 22 лютого 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко