Єдиний унікальний номер: 448/1437/21
Провадження № 2/448/103/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

07.02.2022 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Керницькій Л.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кубара Олександра Степанівна, про визнання права власності на житловий будинок в поряду спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сталевич Г.О. звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та в такому станом на 1991р. були зареєстровані: ОСОБА_2 (матір позивача), ОСОБА_3 (брат позивача) та позивач ОСОБА_1 (повернувся з армії 22.12.1991р.).

Вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 та частку, яка належала йому в колгоспному дворі (спірному будинковолодіння) успадкувала матір спадкодавця ОСОБА_2 (матір позивача). Вважає, що успадкувавши частку майна сина (спадкодавця ОСОБА_4 ) матір позивача стає власницею в цілому спірного будинковолодіння, що за адресою: АДРЕСА_1

Покликається на те, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла позивача матір ОСОБА_2 , яка за життя своїм майном розпорядилася, склавши заповіт на його (позивача) користь. Вказала, що після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, - вищевказане спірне будинковолодіння. Стверджує, що позивач ОСОБА_3 , як єдиний спадкоємець за заповітом, у визначений законом строк звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини.

Зазначила, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, нотаріус рекомендував позивачу ОСОБА_3 звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності. Ствердила, що спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, не має.

З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачем ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься Ордер про надання правової допомоги, згідно якого його інтереси представлятиме представник адвокат Сталевич Г.О. Також в матеріалах справи міститься заява адвоката Сталевич Г.О., в якій така зазначає, що підтримує позовні вимоги свого довірителя, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без її (представника) участі.

Представник відповідача Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати справу у їх відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кубара О.С. в судове засідання не з`явилася, проте надіслала інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 02.12.2021р. №67587129, з якої слідує, що після смерті ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу №738/2016 у приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С.; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 02.12.2021р. №67587214, з якої слідує, що після смерті ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведено спадкову справу №7/2021 у приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О.С.; копії сторінок спадкової справи №7/2021, заведеної після смерті ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Судом встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", членами якого, як вважає суд були: ОСОБА_2 (матір позивача), ОСОБА_3 (брат позивача) та ОСОБА_1 (повернувся з армії 22.12.1991р.), (позивач), що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Боляновичі станом на 1988-1990, 1991 рік, про суспільну групу двору та склад його членів станом на 1988-1991рр. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого.

Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: ОСОБА_2 (матір позивача), ОСОБА_3 (брат позивача) та ОСОБА_1 (позивач), тобто кожен на 1/3 частці будинковолодіння АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_4 (брата позивача).

До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_3 , входило, в тому числі, право на 1/3 частку спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , яка належала йому як члену колгоспного двору.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_3 за життя усім своїм майном не розпорядився. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Відповідно до копій сторінок спадкової справи №738/2016, заведеної після смерті ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - матір спадкодавця ОСОБА_2 (матір позивача) у звернулася до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім того, відповідно до такої факт прийняття спадщини останньою стверджується спільним проживання зі спадкодавцем на час смерті, згідно довідки, виданої Золотковицькою сільською радою Мостиського району Львівської області 19.09.2015р. за №1232. Також останній ( ОСОБА_2 ) видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із: права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Сагайдачного с.Золотковичі Мостиського району Львівської області, розміром 2,68 у.к.га. без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості)

Отже, протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, ОСОБА_2 не заявила про відмову від даної спадщини.

Тобто, у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, ОСОБА_2 (матір позивача) вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її сина (брата позивача) - спадкодавця ОСОБА_3 .

Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю ОСОБА_3 спадкове майно, в тому числі право на 1/3 частку спірного будинковолодіння, успадкувала саме його матір (матір позивача - ОСОБА_2 ).

Таким чином, матір позивача - ОСОБА_2 стала фактичним власником 2/3 часток спірного будинковолодіння (1/3 частка, що належала їй як члену колгоспного двору,+ 1/3 частку, яку вона успадкувала після смерті сина ОСОБА_3 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_2 .

До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_2 , входило право на 2/3 частки спірного будинковолодіння по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області.

Позивач ОСОБА_3 є сином спадкодавиці ОСОБА_2 та у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом.

Згідно матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_2 за життя своїм майном розпорядилася, а саме 29.03.2016 року склала заповіт, посвідчений в Золотковицькій сільській раді Мостиського району, яким усе свої майно заповіла синові ОСОБА_1 (позивачу). Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №30 та в спадковому реєстрі за №59856925. До дня смерті спадкодавець ОСОБА_2 проживала в АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_3 .

Матеріалами спадкової справи за №7/2021, заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджено, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя своїм майном розпорядилася, склала заповіт на сина (позивача); позивач ОСОБА_3 у встановленому законом порядку прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті матері -спадкодавця ОСОБА_2 , факт прийняття ним спадщини стверджується заявою про прийняття спадщини від 23.03.2021р.; приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кубара О.С. видала позивачу ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на наступне майно: приватизовані земельні ділянки площею 1,5511 га та площею 2,3811 га, які розташовані на території Золотковицької сільської ради Львівської області.

Тобто, в силу вимог ст.1261 та ст.1269 ЦК України, позивач ОСОБА_3 вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері - спадкодавця ОСОБА_2 .

Судом не встановлено спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині спадкодавця ОСОБА_2 , і які б прийняли таку спадщину.

Враховуючи наведене, суд вважає, що належне спадкодавцю ОСОБА_2 спадкове майно, в тому числі 2/3 частки спірного будинковолодіння, успадкував позивач ОСОБА_3 .

Таким чином, позивач ОСОБА_3 став фактичним власником спірного будинковолодіння в цілому (1/3 частки, що належала йому як члену колгоспного двору,+ 2/3 частки, яку він успадкував після смерті матері ОСОБА_2 ). В той же час, через відсутність належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавців та належність спірного будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір», позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору.

Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року.

З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками.

Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний будинок з господарськими спорудами за АДРЕСА_1 та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такий звернувся до суду із вказаним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; копією заповіту ОСОБА_2 ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 02.12.2021р. №67587129, з якої слідує, що після смерті ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу №738/2016 у приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С.; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 02.12.2021р. №67587214, з якої слідує, що після смерті ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведено спадкову справу №7/2021 у приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О.С.; копією сторінок спадкової справи №7/2021, заведеної після смерті ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; виписками з погосподарських книг по с.Боляновичі станом на 1988-1990, 1991 рік, про суспільну групу двору та склад його членів станом на 1988-1991рр., виданими Шегинівською сільською радою Мостиського району Львівської області від 23.10.2021р.; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копіями сторінок спадкової справи №738/2016, заведеної після смерті ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копією паспорта позивача; іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право позивачки на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем ОСОБА_3 права власності на спірне майно будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, - 1/3 частка, що належала йому як члену колгоспного двору,+ 2/3 частки, яку він успадкував в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 ).

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кубара Олександра Степанівна, про визнання права власності на житловий будинок в поряду спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17.02.2022р.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с.Боляновичі Мостиського району Львівської області, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області, , місцезнаходження: 81321, с.Шегині, вул.Дружби, 184, Яворівського району Львівської області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубара Олександра Степанівна, місцезнаходження: 81300, м.Мостиська, вул.Будзиновського, 4, Яворівського району Львівської області.

Суддя Ю.В. Кічак