Номер провадження: 22-ц/813/5124/22
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/12998/20

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/5124/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Казенне підприємство «Морська пошуково-рятувальна служба»,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошукова-рятувальна служба»,

- апелянт (особа, яка не приймала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права та інтереси) - Професійна спілка працівників Морської пошуково-рятувальної служби,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошукова-рятувальна служба», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Луняченка В.О. 20 жовтня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», третя особа Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошукова-рятувальна служба», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача було звільнено по п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України із порушенням чинного законодавства України: 1) під час надання попередження про майбутнє звільнення не було запропоновано вакантних посад, а потім, незважаючи на згоду із будь якою вакантною посадою з запропонованих, за тиждень до звільнення, чотирьох вакантних посад, проігноровані вимоги законодавства про надання таких вакантних посад для подальшого працевлаштування; 2) під час звільнення не враховане переважне право на залишення на роботі як батька трьох неповнолітніх дітей, відсутності у сім`ї інших працівників із самостійним заробітком а також тривалий безперервний стаж роботі в морської галузі з 2003 році та на даному підприємстві; 3) відсутність техніко-економічного обґрунтування скорочення штату на підприємстві без наявності будь яких підстав ; 4) звільнення відбулось без попередньої згоди виборного органу профспілкової організації, членом якої є позивач; 5) масове вивільнення здійснено без повідомлення державної служби зайнятості (Т. 1, а. с. 1 - 14).

2.2 Позиція інших учасників справи в суді першої інстанції

Представник відповідача у відзиві зазначає про незгоду із позовними вимогами так як, скорочення штату працівників, які відносяться до виключної компетенції роботодавця, пов`язані із оптимізацією невиробничих, адміністративних та інших витрат з метою вжиття заходів щодо визначення та спрямування пріоритетних напрямків використання коштів підприємства. Про майбутнє скорочення позивача було повідомлена за два місяці та на наданому позивачу списку вакантних посад він зазначив на згоду з будь-якої із запропонованих вакансій, однак на яку саме посаду він згоден не зазначив та не подав жодної заяви про переведення його на конкретну посаду що було розцінено як фактичну відмову від переведення. Позивач не мав переважного права на залишення на роботі так як саме його посада була скорочена як єдина на підприємстві а при працевлаштуванні на нову посаду переважне праве не враховується. Він систематично порушував правила внутрішнього розпорядку спізнюючись на 20-30 хвилин; позивач за власним бажанням вибув із членів Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби 13.02.2020 року не повідомивши про членство в інших профспілкових організаціях тому його вивільнення відбувалось без повідомлення профспілкових організацій. Враховуючи, що вивільнення протягом лютого-квітня 2020 року стосувалось 25 працівників із загальної чисельності на підприємстві 288 працівників, тобто стосувалось менш ніж 10% працюючих, вивільнення не є масовим. Про майбутнє вивільнення повідомлялось Професійну спілку працівників морської пошуково-рятувальної служби (Т. 2, а. с. 1 13).

Третя особа - професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» у своїх письмових поясненнях повідомила суд про те, що створена 14.02.2020 року, про що 14.02.2020 року повідомило керівника КП « МПРС». Як професійна спілка, членом якої є позивач, не отримувала подання про надання згоду на його звільнення. Вважає звільнення позивача незаконним, так як воно проведено без урахування вимог законодавства: - безпідставно було проведене скорочення штатів підприємства; - про масове вивільнення працівників не повідомлявся Одеській міський центр зайнятості; - відсутнє звернення до профспілкової організації, членом якої є позивач, про надання згоди на його звільнення; - не враховувалась згода позивача на переведення на запропоновані вакантні посади та не було враховане переважне право позивача на залишення на роботі (Т. 1, а. с. 178 184).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано Наказ Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» від 21.04.2020 року №226-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника міжнародного відділу Казенного підприємства « Морська пошуково-рятувальна служба».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника міжнародного відділу Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба».

Стягнуто з Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.04.2020 року по 20.10.2020 року включно у загальному розмірі 135 031 гривень 86 копійок.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника міжнародного відділу Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» та стягнення з Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 22 505 гривень 31 копійка.

Стягнуто з Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь Держави судовий збір у розмірі 2522,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що під час звільнення ОСОБА_1 КП «МПРС» були порушені вимоги про своєчасне інформування профспілкової організації про заплановані вивільнення та проведення відповідних консультацій. Порушені з боку роботодавця вимоги про необхідність повідомлення державної служби зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників. Порушені вимоги про одночасне надання працівнику разом з повідомленням про майбутнє звільнення повідомлення про існуючи вакантні посади. Не повідомлено працівника про всі існуючи посади та не виконані вимоги закону про працевлаштування особи, посада якої підлягає скороченню (Т. 4, а. с. 142 150).

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року апеляційну скаргу КП «МПРС» залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року залишено без змін (Т. 5, а. с. 24 30).

Ухвалою Верховного суду від 07 липня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року.

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Професійна спілка працівників Морської пошуково-рятувальної служби, як особа, яка не приймала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права та інтереси, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) помилковими є висновки суду про те, що профспілка працівників КП «МПРС» є профспілкою, яка діє на підприємстві і при звільненні її членів роботодавець повинен погоджувати це питання з вказаною профспілкою у передбаченому законом порядку. ОСОБА_1 не був членом профспілки, яка діє на підприємстві. Профспілка КП «МПРС» не була легалізована відповідно до діючого законодавства, та не є первинною профспілкою, яка діє на підприємстві. Тому, у роботодавця відсутній обов`язок звернення до цієї профспілки; 2) помилковими є висновки суду про відсутність попередніх консультацій з профспілковою організацією про майбутнє звільнення працівників. 03.02.2020 року профспілковим комітетом Профспілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби на засіданні профкому було проведено консультації щодо скорочення штату працівників (Т. 5, а. с. 37 43).

2.6 Узагальнені доводи інших учасників справи в апеляційному суді

Адвокат Желдаков Я.І., діючий від імені ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційне провадження закрити.

Адвокат Желдаков Я.І. зазначає, що сумнівними є посилання апелянта на пропущення строку на апеляційне оскарження. ОСОБА_1 не був членом Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби. Жодного питання про права, свободи, інтереси та обов`язки апелянта рішенням суду у вказаній справі не вирішувалось. Доводи, на які посилається апелянт, вже були досліджені як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції (Т. 5, а. с. 64 - 72).

КП «МПРС» правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалось. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Професійна спілка працівників КП «МПРС» звернулась з клопотанням про закриття апеляційного провадження. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що предмет спору у вказаній справі стосується виключно прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 ..

З 14.02.2020 року у казенному підприємстві «Морська пошуково-рятувальна служба» діє дві первинні профспілкові організації. З 13.02.2020 року ОСОБА_1 вийшов зі складу членів Профспілки працівників МПРС, що зазначається і самим апелянтом.

На дату звільнення - 21.04.2020 року ОСОБА_1 був членом Профспілки працівників КП «МПРС». Жодного відношення Профспілка працівників МПРС до взаємовідносин між Профспілкою працівників КП «МПРС», КП «МПРС» та ОСОБА_1 на дату звільнення не мало.

У зв`язку з прийняттям рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 у справі № 947/12998/20 у Профспілки працівників МПРС не виникли нові права та не покладено на неї нові обов`язки, не змінено її наявні права та/або обов`язки, не позбавлено її певних прав та/або обов`язків у майбутньому. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 у справі № 947/12998/20 не впливає на права, свободи, інтереси або обов`язки Профспілки працівників МПРС.

Доводи Апелянта взагалі не стосуються предмету спору, не зачіпають його прав та не можуть бути підставою для скасування законного рішення, яким вже встановлені порушення з боку КП «МПРС» порядку звільнення ОСОБА_1 (Т. 5, а. с. 85 92).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року (Т 5, а. с. 51 - 51 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.12.2021 року справу призначено до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 5, а. с. 52).

10.02.2022 року на електрону адресу Одеського апеляційного суду від Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку зі складною епідеміологічною обстановкою в КП «МПРС».

10.02.2022 року від Професійної спілки працівників КП «МПРС» надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Просили задовольнити клопотання про закриття провадження у справі, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Адвокат Желдаков Я.І., діючий від імені ОСОБА_1 , у судовому засіданні просив закрити апеляційне провадження.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив, заяв та клопотань щодо відкладення розгляду справи не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Щодо клопотання Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби, про відкладення розгляду справи у зв`язку зі складною епідеміологічною обстановкою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так дійсно, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з наступними змінами, якою на всій території України було установлено карантин з 12 березня до 22 травня 2020 року, а постановою цього ж органу від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» з наступними змінами карантин продовжено.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

З наведеного вбачається, що апелянт не був позбавлений можливості на звернення до суду із заявою про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Професійна спілка працівників Морської пошуково-рятувальної служби є юридичною особою. Апеляційному суду не надано доказів неможливості направлення будь-якого представника цієї юридичної особи у зв`язку із введенням карантину.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 14 ЦПК України, особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 8 ст. 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Варто зауважити, що зазначену заяву було направлено в електронному вигляді. При цьому, вона не містить електронного цифрового підпису в порушення норм ЦПК України та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 15.06.2016 року був прийнятий на роботу до КП «МПРС» на посаду аналітика інформації міжнародного відділу відповідно до Наказу від 13.06.2016 року №114-к. З 01.06.2017 року був переведений на посаду начальника міжнародного відділу відповідно до Наказу від 31.05.2017 року №337-к.

Дані обставини відповідають запису у трудової книжці, копію якої надано позивачем (т.1 а/с 16) та визнаються сторонами.

Згідно Наказу №116-н від 17.02.2020 року виданого директором казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» Державної служби Морського та річкового транспорту України ОСОБА_2 , на виконання листа Державної служби морського і річкового транспорту України від 10.01.2020 року №207/07/15-20 щодо пріоритетних напрямків використання коштів підприємств на виконання міжнародних зобов`язань України, скорочення невиробничих, адміністративних та інших витрат з 17.04.2020 року виводяться зі штатного розпису КП « МПРС» 37 штатних одиниць, серед яких п. 1.4 Наказу начальник міжнародного відділу, в кількості однієї штатної одиниці, з посадовим окладом 19 281,00 грн. (т.1 а/с 23).

18.02.2020 року відповідно до наказу від 17.02.2020 №116-н ОСОБА_1 попереджено про вивільнення відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, про що він власноруч розписався на попередженні (т.1 а/с 26).

17.04.2020 року ОСОБА_1 був ознайомлений під власну підпис із списком вакантних посад КП «МПРС» у вигляді: 1) програміста системного (посада для особи з обмеженими можливостями); 2) мотористу 1 класу матрос 1 класу; 3) моторист 1 класу; 4) начальник МРПЦ (т.1 а/с 28) на якому власноруч зробив напис згоден з будь-якою із запропонованих вакансій.

Наказом №226-к від 21.04.2020 року, за підписом директора В.О. Сударева, ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади 21.04.2020 року, у зв`язку із скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України із виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, грошової компенсації за 3 календарних дні невикористаної щорічної відпустки та надбавки за вислугу років за квітень місяць (стаж безперервної роботи 16 років) (Т. 1, а. с. 27).

Між сторонами виникли трудові правовідносини.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Листом КП «МПРС» від 10.10.2019 № 41/580-19 Голові Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби було повідомлено про заплановані заходи щодо скорочення та оптимізації невиробничих, адміністративних та інших витрат, оптимізації організаційної структури підприємства та внесення змін до штатного розпису, в тому числі щодо скорочення штату працівників із зазначення відповідних структурних підрозділів та повідомлено, що вивільнення працівників не буде масовим. Даний лист не є належним доказом направлення профспілковому комітету інформації про намічувані звільнення, у зв`язку із скорочення штату, які були проведені 17.04.2020 року, оскільки вищевказана інформація про скорочення штату, відповідно до вимог ст. 49-4 КЗпП та ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» повинна містить не лише повідомлення про можливе у майбутньому скорочення штатів із повідомленням про причини, але і мати чітку інформацію щодо причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, а також про терміни проведення звільнень. Проте, у даному листі від 10.10.2019 року така інформація відсутня.

Так, після початку процедури скорочення штатів законодавцем визначений певний алгоритм дій пов`язаних із проведенням даної процедури:

- проведення відповідних консультацій із профспілковим комітетом, попередження про наступне вивільнення персонально працівників яки підпадають під скорочення штату з одночасною пропозицією працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації із урахуванням наявності у працівника переважного права залишитися на роботі;

- звернення до профспілки з письмовим поданням про надання згоди на звільнення працівника який є членом профспілки; повідомлення про можливі масові звільнення державну службу зайнятості;

- здійснення безпосереднього звільнення з виплатою всіх належних робітнику сум та належною фіксацією звільнення.

Встановлено судом, що у Казенному підприємстві «Морська пошуково-рятувальна служба» 01.03.2012 року створена Професійна спілка працівників Морської пошуково-рятувальної служби, яка продовжує здійснювати свою діяльність.

З 13.02.2020 року ОСОБА_1 на підставі власної заяви вибув з членів даної профспілки. З 14.02.2020 року ОСОБА_1 є членом первинної профспілкової організації Професійної спілки казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба».

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», громадяни України мають право на основі вільного волевиявлення без будь-якого дозволу створювати профспілки, вступати до них та виходити з них на умовах і в порядку, визначених їх статутами, брати участь у роботі профспілок.

Статтею 37 вищевказаного Закону визначено, що профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Свої повноваження первинні профспілкові організації здійснюють через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не створюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів профспілки, який діє в межах прав, наданих цим Законом та статутом профспілки. Якщо на підприємстві, в установі або організації діє кілька первинних профспілкових організацій, представництво колективних інтересів працівників підприємства, установи або організації щодо укладання колективного договору здійснюється об`єднаним представницьким органом, який утворюється цими первинними профспілковими організаціями, за ініціативою будь-якої з них. У цьому випадку кожна профспілкова організація має визначитися щодо своїх конкретних зобов`язань за колективним договором та відповідальності за їх невиконання. Представницький орган утворюється на засадах пропорційного представництва. Первинна профспілкова організація, що відмовилася від участі в представницькому органі, позбавляється права представляти інтереси найманих працівників при підписанні колективного договору.

Профспілки діють відповідно до законодавства та своїх статутів. Статути (положення) профспілок приймаються з`їздами, конференціями, установчими або загальними зборами членів профспілки відповідного рівня і не повинні суперечити законодавству України (ч.1,2 ст. 14 Закону).

Профспілки діють відповідно до законодавства та своїх статутів. Статути (положення) профспілок приймаються з`їздами, конференціями, установчими або загальними зборами членів профспілки відповідного рівня і не повинні суперечити законодавству України ( ч.1,2 ст. 14 Закону 1045-XIV).

Частиною дев`ятою статті 16 Закону 1045-XIV профспілка, об`єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту.

Рішенням конституційного суду України № 11-рп/2000 від 18.10.2000 року визнані неконституційними положення Закону про початок діяльності профспілок з моменту їх державної реєстрації , та зазначено, що положення Закону в частині встановлення таких умов легалізації профспілок, які фактично пов`язують початок діяльності створеної з метою забезпечення і захисту інтересів працівників організації як профспілки з моментом її реєстрації у відповідних органах, що рівнозначно вимозі про попередній дозвіл на утворення профспілки, не відповідають частині третій статті 36 Конституції України.

Таким чином законодавець встановив початок правосуб`єктності профспілки саме з моменту її утворення шляхом прийняття статуту установчими або загальними зборами членів профспілки., та визначив можливість існування на одному підприємстві декілька професійних спілок.

Згідно протоколу установчих зборів засновників Професійної спілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» від 14.02.2020 року створена дана профспілка, членом комітету якої став позивач та затверджений її статут (т.1 а.с 36).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів, що починаючи 14.02.2020 року Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» вважається такою, що створена на підставі діючого законодавства та стає суб`єктом трудового законодавства, та при звільненні стосовно її членів роботодавець зобов`язаний погодитись з даною профспілкою у випадках визначених Законом.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення роботодавця про створення нової профспілки, колегія суддів зазначає, що судами було надано належну правову оцінку вказаним обставинам з якими погоджується апеляційний суд, перевірки їх доводів апеляційний суд не вбачає необхідності.

Отже, оскільки ОСОБА_1 з 14.02.2020 року став членом Професійної спілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» та про вказане було попередження керівництво підприємства, погодження про заплановані вивільнення повинні були проводитись саме з профспілкою до якої входить працівник.

Доводи апелянта щодо порушення оскаржуваним рішенням прав та інтересів Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби є безпідставними, оскільки оскаржене рішення стосується тільки прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 .

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, ухваливши оскаржене рішення, не вирішував питання про права, обов`язки чи інтереси Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби.

Частиною першою статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Встановивши, що суд першої інстанції не вирішував в оскаржуваному рішенні питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки професійної спілки працівників казенного Морської пошуково-рятувальної служби, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження, відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищевказаних встановлених по даній справі обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, ухваливши оскаржене рішення, вирішив питання про права, інтереси та (або) обов`язки апелянта є недоведеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. З аналізу приписів ч. 1 ст. 352 вбачається, що право апеляційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, тобто оскаржуваним рішенням безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цих осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси чи (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року підлягає закриттю за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 362, 367, 368, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Апеляційне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошукова-рятувальна служба», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складений 21 лютого 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе