Справа № 450/3640/19 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/7/22 Категорія: 61 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Ганжі М.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Снитюк Любов Григорівна, про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 19 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який був батьком її покійного чоловіка ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

11 березня 2013 року ОСОБА_5 склав заповіт на все своє майно на користь ОСОБА_2 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Снитюк Л.Г..

З батьками її покійного чоловіка - ОСОБА_7 ( померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_5 ( помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ) в різних судових інстанціях були спори щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_6 .

На даний час в Пустомитівському районному суді Львівської області знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_7 та ОСОБА_5 до неї про визнання права власності на спадкове майно, а саме: визнання права власності на 2/3 частки земельної ділянки, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0318 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; визнання права власності на 2/3 частини незавершеного будівництвом житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Окрім того, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02.04.2015 року задоволено частково позов ОСОБА_7 , правонаступником якої є ОСОБА_5 , та визнано за останнім право власності в порядку спадкування на 1/3 ідеальної частки квартири АДРЕСА_2 , 1/2 частку грошового вкладу на ім. ОСОБА_6 в установі № 10002,03 Волинського обласного управління ВАТ«Державний ощадний банк України» за № на суму 8632, 9 грн, 1/3 ідеальну частку автомобіля «Фольцваген» Т4 1999 року випуску, 1/3 ідеальну частку автомобіля ВАЗ-21013, 1986 року випуску.

13 травня 2019 року відповідачем ОСОБА_2 подано до Пустомитівського районного суду заяву про зупинення провадження у справі № 450/2256/13-ц. До заяви долучено свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , копію заповіту на копію витягну про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Згідно інформаційної довідки від 05 березня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 зареєстрував за собою 06.08.2015 року право спільної часткової власності на 1/3 частку квартири за адресою АДРЕСА_3 . Підстава виникнення права власності рішення апеляційного суду від 02 квітня 2015 року.

Позивач вважає, що заповіт від 11 березня 2013 року необхідно визнати недійсним оскільки такий вчинений з порушенням вимог щодо його посвідчення, передбачених ст. 1247, 1248, 1257 ЦК України та главою 6 статті 4, главою 9 ст. 1,4, 8 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України". На думку позивача заповіт ОСОБА_5 не підписував. Окрім того ОСОБА_5 при житті мав поганий слух, погано бачив, що також ставить під сумнів його підпис на заповіті.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2021 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. В задоволенні решти заяви відмовлено.

В апеляційних скаргах позивач посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішенням, яким її позов задовольнити. Просить додаткове рішення цього ж суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в стягненні витрат на правничу допомогу.

Заслухавши представника позивача, відповідача та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення.

Статтями 1217, 1223 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1233, 1234 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповіт відповідно до ст. 1247, 1248 ЦК України складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 яке видано Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області ( а.с.6).

11 березня 2013 року ОСОБА_5 усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і все те, що він матиме право за законом , в тому числі належну йому на праві особистої приватної власності квартиру за АДРЕСА_4 заповів ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Снитюк Л.Г. та зареєстровано в реєстрі № 494 ( а.с. 9).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 .

Позивач у справі була дружиною сина ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що стверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с. 8).

За життя ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та його дружина ОСОБА_8 (померла ІНФОРМАЦІЯ_7 ) мали судові спори з позивачем по справі за спадкове майно, яке залишилось після їх сина та чоловіка позивача ОСОБА_6 , що стверджується цивільними справами.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 02.04.2015 року задоволено частково позов ОСОБА_7 , правонаступником якої є ОСОБА_5 та визнано за останнім право власності в порядку спадкування на 1/3 ідеальної частки квартири АДРЕСА_2 , 1/2 частку грошового вкладу на ім. ОСОБА_6 в установі № 10002,03 Волинського обласного управління ВАТ « Державний ощадний банк України» за № на суму 8632, 9 грн, 1/3 ідеальну частку автомобіля «Фольцваген» Т4 1999 року випуску, 1/3 ідеальну частку автомобіля ВАЗ-21013, 1986 року випуску.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначала, що заповіт від 11 березня 2013 року необхідно визнати недійсним оскільки такий вчинений з порушенням вимог щодо його посвідчення, передбачених ст. 1247, 1248, 1257 ЦК України та главою 6 статті 4, главою 9 ст. 1,4, 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. На думку позивача заповіт ОСОБА_5 не підписував. Окрім того ОСОБА_5 при житі мав поганий слух, погано бачив, що також ставить під сумнів його підпис на заповіті.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

За змістом статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

З метою забезпечення повного і всебічного з`ясування обставин справи, гарантування особам права на справедливий суд, оскільки саме висновок експертизи є одним із тих доказів, який може підтвердити або ж спростувати, як доводи позовної заяви, так і доводи апеляційної скарги, ухвалою Волинського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року було призначено почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Відповідно до висновку експерта С. Гуменюк Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 8736 від 12 січня 2022 року рукописний текст «Мною, ОСОБА_5 , текст заповіту прочитаний вголос та власноручно підписаний» в заповіті ОСОБА_5 від 11 березня 2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Снитюк Л.Г. (перший примірник) виконаний ймовірно ОСОБА_5 , та підпис у рядку нижче тексту «підпис ОСОБА_5 » - виконаний ОСОБА_5 .

Рукописний текст « ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , текст заповіту прочитано вголос та власноручно підписано» в заповіті ОСОБА_5 від 11 березня 2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Л.Г. ( другий примірник)- виконаний ймовірно ОСОБА_5 , та підпис у рядку нижче вказаного тексту « підпис ОСОБА_5 » - виконаний ОСОБА_5 .

Висновок судово-почеркознавчої експертизи відповідає усім вимогам чинного законодавства, містить повну та достатню відповідь на поставлені судом питання, зокрема, стосовно належності підпису ОСОБА_5 на оспорюваному заповіті, суд апеляційної інстанцій разом з іншими наявними у справі доказами оцінив цей висновок з урахуванням положень статті 89 ЦПК України

Зважаючи на те, що заповіт ОСОБА_5 , посвідчений 11 березня 2013 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Снитюк Л.Г., складений з дотримання вимог закону, підписаний особисто заповідачем, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, а позивачем не доведено наявність підстав для визнання заповіту недійсним, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що підстав для задоволення позову відсутні.

В оспорюваному заповіті від 11 березня 2013 року зазначено час і місце його складання, що заповідач перебуває при здоровому розумі, усвідомлює значення своїх дій, діє добровільно, без будь-якого примусу, заповідачу роз`яснено зміст статей ЦК України щодо недійсності правочинів, зміст статей 1233-1236, 1241, 1245, 1247-1248, 1254, 1257, 1307 ЦК України, заповіт підписаний заповідачем власноруч, до підписання прочитаний вголос заповідачем.

Оспорюваний заповіт складений з дотриманням письмової форми та посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Снитюк Л.Г. як передбачено ЗУ «Про нотаріат» та статтею 1248 ЦК України.

За таких обставин, установивши, що при складанні заповіту порушень щодо його оформлення та посвідчення не допущено, позивач не довела обставин відсутності волевиявлення заповідача щодо складання заповіту на користь відповідачки, справжність підпису заповідача не спростовано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи, як позовної так і апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 не міг підписати заповіт, оскільки мав поганий слух, погано бачив не заслуговують на увагу, оскільки належними доказами дані факти не підтверджені та спростовуються висновком почеркознавчої експертизи.

Крім того, в судовому засіданні ні позивач, ні її представник не змогли пояснити ту обставину, що не будучи спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 , у випадку визнання недійсним оспорюваного заповіту, яким чином буде відновлене законне право чи інтерес ОСОБА_4 ..

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позовних вимогах.

Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2021 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 450/3640/19 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень.

В задоволенні решти заяви відмовлено.

Не погоджуючись з додатковим рішення суду першої інстанції позивач просить його скасувати та відмовити у задоволені заяви представника відповідача про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2021 року в задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено. До закінчення судових дебатів представником відповідача було подано до суду заяву про намір стягнення судових витрат на правничу допомогу. 05 квітня 2021 року представник відповідача адвокат Філіпович В.Є. подав до суду докази щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу на суму 15 000,00 гривень та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Задовольняючи частково заяву представника відповідача та стягуючи з позивача на користь відповідача 5000 грн судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із співмірності і складності справи та обсягом виконаних безпосередньо адвокатом Філіповичем В.Є. робіт.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять підстав для скасування судового рішення та додаткового судового рішення.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: