Дата документу 15.02.2022 Справа № 335/9899/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/9899/16 Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Провадження № 22-ц/807/72/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

при секретарі: Ільїній А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «МетаБанк» про визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ПАТ «МетаБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог банк зазначав, що 19 жовтня 2007 року між АБ «Металург», правонаступником якого є АТ «МетаБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 82А, згідно з яким Відповідачу був наданий кредит в сумі 45360 дол. США на строк 240 місяців, до 19 жовтня 2027 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 15 % річних.

Кредит було надано шляхом зарахування коштів на рахунок Позичальника, відкритий в Банку № НОМЕР_2, що підтверджується меморіальним валютним ордером № CFL/209031 від 19 жовтня 2007 року.

З метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника, Банк та ОСОБА_1 досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту шляхом зміни валюти кредитування з доларів США на гривню, про що сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 11 грудня 2014 року до Кредитного договору.

АТ «МетаБанк» зазначали, що ОСОБА_1 порушила умови договору щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 09 серпня 2016 року дорівнює 446377,82 грн., яка складається із заборгованості: по простроченому кредиту в розмірі 361925,85 грн.; по простроченим процентам в розмірі 50742,62 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 33709,35 грн.

Посилаючись на вищенаведені обставини, АТ «МетаБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 82А від 19 жовтня 2007 року в розмірі 446377,82 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 6695,67 грн.

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до АТ «МетаБанк» про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_1 зазначала, що у кредитному договорі № 82А від 19 жовтня 2007 року відсутні істотні умови кредитного договору щодо умов виконання зобов`язання кредитодавця надати грошові кошти (кредит) позичальникові, та такі істотні умови як предмет і сума договору, сторони не визначили та не узгодили у письмовій формі порядок надання кредиту відповідно до норм цивільного законодавства, Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» та нормативно-правових актів Національного банку України. Банком також не зазначено у кредитному договорі про відкриття позичкового рахунку, не відкрито його для надання кредиту, тобто не узгоджено порядок його надання, кредитний договір є та залишається до цього часу безгрошовим зобов`язанням. ОСОБА_1 зазначила, що не отримувала з операційної каси АТ «МетаБанк» суму кредиту у розмірі 45360 доларів США.

Крім того, ОСОБА_1 , також посилалась на те, що їй, як позичальнику не надано необхідної інформації до укладення кредитного договору у відповідності до вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 11 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні наслідки.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним кредитний договір № 82А від 19 жовтня 2007 року, підписаний ОСОБА_1 та АТ «МетаБанк».

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2017 року зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято та об`єднано в одне провадження із позовом АТ «МетаБанк».

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2021 року позовні вимоги АТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 82А від 19 жовтня 2007 року задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «МетаБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 446377,82 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим кредитом в розмірі 361925,85 грн.; простроченим процентам в розмірі 50742,62 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 33709,35 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «МетаБанк» в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 6695,67 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «МетаБанк» судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 20000 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «МетаБанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «МетаБанк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконала зобов`язання за кредитним договором № 82А від 19 жовтня 2007 року.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив із того, що з підписанням кредитного договору сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах, зокрема: сумі кредиту, відсотковій ставці, терміну надання та повернення кредитних коштів, графіку платежів, правах та обов`язках сторін та інших умовах, а також банком були надані ОСОБА_1 45360 доларів США кредиту.

Позивач не довела, що спірний договір кредиту містить умови, які є несправедливими та такими, що містять істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін і не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», не надала доказів, що оспорюваний кредитний договір не відповідає вимогам статті 203 ЦК України та підлягає визнанню недійсним на підставі статті 215 ЦК України, оскільки умови договору на момент його укладення були погоджені сторонами при їх укладенні.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову АТ «МетаБанк» відмовити, а позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не звернуто увагу на безгрошовість кредитного договору №82А від 19 жовтня 2007 року, безпідставно не встановлено відсутність первинних санкціонованих бухгалтерських документів про видачу та отримання кредиту, а наявні не відповідають вимогам закону та не можуть бути підставою бухгалтерського обліку, не наведено мотиви по відхиленню кожного встановленого факту на підставі рішення суду першої інстанції. При розгляді цієї справи суд першої інстанції безпідставно не дійшов обґрунтованих висновків щодо порушення прав споживача, порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», безпідставно не визнав кредитний договір недійсним, при цьому не встановив факт безгрошовості кредитного договору. Суд дійшов до не вірних висновків щодо необґрунтованості позову, при цьому належним чином не перевіряючи згоду між сторонами по усіх істотних умовах кредитування, та не встановив факт оскаржуваності та неукладеності кредитного договору.

Скаржниця зазначає, що за умовами договору №82А від 19 жовтня 2007 року він є укладеним з моменту надання кредиту у вигляді грошових коштів в сумі 45360 дол. США, єдиним доказом чого може буди первинний санкціонований документ з підписом отримувача, але такий відсутній в матеріалах справи. При цьому, ОСОБА_1 , також зазначає, що кредит в сумі 45360 дол. США вона не отримувала та жодного разу його не сплачувала. Посилання суду першої інстанції на меморіальний валютний ордер № CFL/209031 від 19 жовтня 2007 року, як доказ надання кредиту в сумі 45360 дол. США, є лише припущенням, оскільки в ордері відсутній особистий підпис ОСОБА_1 чи електронний цифровий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Крім того, в ордері зазначено Банк клієнта та Банк одержувача: АТ «МетаБанк», м. Запоріжжя - що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки у грудні 2007 року банк був АБ «Металург», а не АТ «МетаБанк», тобто такий документ не існував у 2007 році. Також є припущеннями посилання суду першої інстанції на те, що виписка по нібито по особовому рахунку ОСОБА_1 документально підтверджує видачу кредиту у сумі 45360 доларів США, оскільки з виписки не вбачається отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та розпорядження ними.

ОСОБА_1 також не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неналежності висновку експертизи №364/265-18 від 12 грудня 2018 року, як доказу, оскільки судовий експерт досліджував меморіальний валютний ордер № CFL/209031 від 19 жовтня 2007 року та зазначив, що цей ордер та інші досліджені документи обґрунтовано, документально не підтверджують та не можуть підтверджувати факт надання кредиту та розпорядження кредитними коштами. Експертом також не встановлено документального підтвердження розпорядження ОСОБА_1 кредитними коштами в сумі 45360 доларів США за цільовим призначенням (перерахування їх на інший власний рахунок, перерахування їх третій особі, проведення валютно-обмінної операції, отримання їх з каси банку чи ін. Тобто, за таких умов, суд першої інстанції повинен був встановити факт безгрошовості кредитного зобов`язання за кредитним договором №82А від 19 жовтня 2007 року, та встановити факт оскаржуваності та факт не укладеності цього Договору. Посилання суду першої інстанції на факт нібито погашень за кредитним договором, також спростовуються висновком судово-економічної експертизи №364/265-18.

Крім вищезазначеного, у висновку судово-економічної експертизи №364/265-18 експертом також встановлено, що Банк у договорі приховав реальну процентну ставку кредиту, яка складає - 16,65% (в договорі означено 15%), та абсолютне значення подорожчання кредиту - 95506,46 дол. США. Враховуючи наведено, суд першої інстанції помилково не встановив, що положення Договору про надання споживчого кредиту №82А від 19 жовтня 2007 року є несправедливими в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Експертом також н підставі санкціонованих первинних документів об`єктивно встановлено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості не відповідає умовам Кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «МетаБанк» просять рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зазначають, що посилання скаржниці на постанови Верховного Суду є безпідставними, оскільки відносини у справах не є подібними. Судом першої інстанції правильно встановлений факт документального підтвердження видачі ОСОБА_1 кредиту за кредитним договором, а твердження ОСОБА_1 , про те, що вона не отримувала та жодного разу не сплачувала кредиту повністю суперечать матеріалам справи. Оскільки видача кредиту погоджена сторонами у безготівковому порядку, наявні у матеріалах справи меморіальний валютний ордер № CFL/209031 від 19 жовтня 2007 року та виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 є належними доказами видачі кредиту, що також відповідає Положенню про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого ПП НБУ №254 від 18.06.2003 року, оскільки меморіальний валютний ордер і виписка по рахунку є належними первинними документами. Подібних висновків також дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 17 грудні 2021 року у справі № 278/2177/15-ц; від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/ 14-ц.

Щодо твердження ОСОБА_1 на те, що меморіальний валютний ордер містить дані АТ «МетаБанк», а не АБ «Металург», зазначають, що 22 жовтня 2019 року до справи долучено копію меморіального валютного ордеру, знайденого в ході здійснення річної інвентаризації, на заміну дублікату меморіального валютного ордера № CFL/209031 від 19 жовтня 2007 року, що також міститься у матеріалах справи, що є роздрукованим меморіальним ордером, засвідченим штампом банку та підписом особи, що надала даний документ із автоматизованої банківської системи на час його роздрукування (програма автоматично підтягнула актуальну назву банку, що не є внесенням змін в первинний документ, а є виключно специфікою програмного забезпечення).

Також, АТ «МетаБанк» вважають такими, що не відповідають дійсності твердження ОСОБА_1 про те, що за наявності висновку судово-економічної експертизи № 364/265-18 від 12 грудня 2018 року суд повинен був встановити факт безгрошевості та не укладеності кредитного договору. Наведений висновок експерта є єдиним доказом у справі, що протирічить всім іншим доказам, які підтверджують позицію Банку, і не може мати вирішального значення для розгляду даного спору. Крім того, висновок експерта складено до залучення до матеріалів справи копії меморіального валютного ордеру, що викликає сумнів у його правильності.

Безпідставним є і твердження ОСОБА_1 про ухилення Банку від будь-яких ризиків знецінення національної валюти, на підставі того, що Банк є професійним учасником ринку фінансових послуг, оскільки істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором унаслідок підвищення курсу іноземної валюти не є підставою вважати умови кредитного договору несправедливими, оскільки зазначені ризики стосується обох сторін договору.

Також АТ «МетаБанк» вважають, що строк позовної давності щодо зустрічних вимог ОСОБА_1 пропущений і вона мала можливість звернутися з позовом значно раніше. Так, ОСОБА_1 дізналася про видачу, чи як вона вважає, невидачу грошових коштів в день підписання нею кредитного договору, тобто, 19 жовтня 2007 року, то строк позовної давності сплинув ще 19 жовтня 2010 року. До суду із зустрічним позовом ОСОБА_1 звернулася 24 січня 2017 року, тобто з пропуском строків позовної давності.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити її з вищевказаних підстав.

Представники АТ «МетаБанк» - Бережна О.Є., Тушкіна А.О. у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалам справи, що 19 жовтня 20107 року ОСОБА_3 заповнено заяву-Анкету у АБ «Металург» з проханням надати їй кредиту на придбання нерухомого майна у розмірі 45360 доларів США на строк 240 місяців під 15 річних, забезпечення - квартира за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 78).

19 жовтня 2007 року між АБ «Металург», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «МетаБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 82А (т. 1 а.с. 5-6).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит на споживчі цілі: придбання нерухомого майна у сумі 45360 доларів США на строк 240 місяців по 19 жовтня 2027 року включно, шляхом зарахування коштів на рахунок Позичальника, відкритий в Банку № НОМЕР_2 зі сплатою відсотків за користування кредитом за вавкою 15 відсотків річних. Тобто сторонами погоджено надання кредиту у безготівковому порядку.

Згідно з п. 1.2. Кредитного договору, Відповідач взяла на себе зобов`язання здійснювати погашення частини кредиту та сплату відсотків за користування кредитом шляхом внесення на картрахунок № НОМЕР_1 суми 598 доларів США щомісячно в період з 1 по 19 число кожного місяця.

Пунктом 1.3 Договору сторони узгодили. Що забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за цим договором є застава нерухомості, що придбається. Застава оформлюється відповідним договором.

Надання кредиту у безготівковому порядку передбачає перерахування коштів на рахунок Позичальника.

19 жовтня 2007 року ОСОБА_1 також підписала заяву про відкриття поточного рахунку в іноземній валюті, та уклала з АБ «Металург» Договір № НОМЕР_2 про обслуговування поточного рахунку фізичної особи (т. 1 а.с. 80, 81-83).

Саме на цей рахунок відповідно до умов кредитного договору були зарахована сума кредиту.

Згідно з п. 7.1 Інструкції видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, тобто грошові кошти, які надходять і обліковуються на банківських рахунках, є власністю клієнта, банк лише зберігає зазначені кошти за розпорядженням власника на підставі укладеного договору банківського рахунку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з моменту зарахування 45360 доларів США на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ці кошти є власністю ОСОБА_1 та таке зарахування підтверджує надання кредиту в безготівковій формі та свідчать про виконання банком своїх зобов`язань щодо надання кредиту.

З копії договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 придбала у власність квартиру АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 95).

Також, 19 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та АБ «Металург», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «МетаБанк», укладено іпотечний договір, у відповідності до п.1.1. якого, договір укладений у якості забезпечення виконання зобов`язань вже за укладеним кредитним договором. Предметом іпотеки за цим договором є квартира, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 23-25).

З копії заяви, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що 14 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Голови правління АТ «МетаБанк» із заявою, в якій просила розглянути питання щодо переводу кредиту № 82А від 19 жовтня 2007 року в національну валюту на наступних умовах: зберігання строку дії кредитного договору до 19 жовтня 2027 року; курс переведення залишку кредиту по 10,5 за долар; ставка за договором фіксована на рівні 20,9%; прошу списати штрафні санкції у повному обсязі (т. 1 а.с. 180).

11 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «МетаБанк» укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 82А від 19 жовтня 2007 року (т. 1 а.с. 11-13). Так, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника, Банк та Позичальник досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту шляхом зміни валюти кредитування з доларів США на гривню. Також за умовами Додаткової угоди № 1 сторони домовились про внесення змін в кредитний договір, стосовно того, що після підписання Угоди № 1 до кредитного договору, сума, яка підлягає поверненню за кредитним договором, визначається в національній валюті України та становить 371724,90 грн. Залишок строку кредитування становить 154 місяці по 19 жовтня 2027 року включно.

Пунктами 1.1.1., 1.1.2., 2.1.1. додаткової угоди № 1 сторони домовились, що відсотки за користування кредитом строком з моменту видачі кредиту до 10 грудня 2014 року (включно) встановлені в розмірі 15 % річних.

З 11 грудня 2014 року розмір відсотків за користування кредитом встановлюється в розмірі 19 % річних протягом перших двадцяти чотирьох місяців з дня укладення додаткової угоду № 1. Зі спливом двадцять четвертого календарного місяця, починаючи з дня укладення додаткової угоди № 1, та кожного наступного дванадцятого календарного місяця процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі, що дорівнює розміру Українського індексу ставок по депозитам фізичних осіб (UIRD) на строк 12 місяців збільшеного на 1 % річних (у разі повного і неухильного виконання Позичальником усіх умов цього Договору).

Згідно з п. 2.11.2. додаткової угоди № 1 у разі невиконання або неповного виконання Позичальником будь-якої з вимог, встановлених у розділі 2 цього договору, розмір процентної ставки вказаної в п.п. «а» та п.п. «б» п. 2.11.1. збільшений на 6 % річних, при цьому розмір UIRD, зазначений у п.п. 2.11.1 «б» встановлюється на рівні, який діє в останній робочий день календарного місяця, що передує даті коригування процентної ціни.

Після зміни умов погашення (реструктуризацію) кредиту шляхом зміни валюти кредитування, Позичальник (Відповідач за первісним позовом) зобов`язалася здійснювати погашення частини кредиту та сплату відсотків за користування кредитом шляхом внесення на картрахунок № 09 суми 6450 грн. щомісячно в період з 01 по 28 число кожного місяця.

Також, 11 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та Банком укладено додаткову угоду до іпотечного договору (т. 1 а.с. 27-32).

Згідно з п. 2.6. додаткової угоди № 1 від 11.12.2014 року до Кредитного договору у разі настання будь-якої події, зазначеної у п. 3.1. цього договору, та отримання від Банку повідомлення про дострокове погашення кредиту (частини кредиту), Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит (частину кредиту), сплатити відсотки і комісії та виконати інші зобов`язання щодо цього договору у 30-денний строк з моменту відправлення Банком такого повідомлення, якщо інший строк не вказано у цьому повідомленні.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, у останньої утворилась заборгованість, яка станом на 09 серпня 2016 року складає 446377,82 грн. у т.ч.: заборгованість по простроченому кредиту - 361925,85 грн.; заборгованість про простроченим процентам - 50742,62 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання - 33709,35 грн.

Звертаючись із зустрічним позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що спірний договір про надання споживчого кредиту повинен бути визнаний недійсним, оскільки у кредитному договорі Банком не дотримані особливі істотні умови (предмет і сума), встановлені ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» для споживчого кредиту. ОСОБА_1 , також зазначила, що Банком не було відкрито банківського рахунку для перерахування з нього сум наданих кредитних ресурсів, що є введенням споживача в оману щодо надання кредитних ресурсів в іноземній валюті. Також, ОСОБА_1 зазначала, що грошові кошти вона не отримувала, та кредитний договорі є безгрошовим зобов`язанням.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Відповідно до частини п`ятої статті 11, статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: установлюються обов`язкові для споживача умови, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надаються продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.2 постанови правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» встановлено, що ці правила регулюють порядок надання банками споживачу повної необхідної, доступної достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Відповідно до пункту 3.1 цієї постанови банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача.

Згідно частини першої та третьої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що перед укладенням кредитного договору банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю інформацію щодо кредитування, сторони погодили усі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок плати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, позичальник особистим підписом кожного аркуша кредитного договору та переліку вартості супутніх послуг, засвідчив отримання зазначеної інформації та те, що погодився з умовами договору.

Отже, за матеріалам и справи встановлено, що кредитний договір № 82А від 19 жовтня 2007 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому частково виконувала його умови; АБ «Металург» надало позичальнику (позивачу за зустрічним позовом) документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й повну інформацію про умови кредитування в АБ «Металург» (а також про його місцезнаходження), мети, з якою кредит може бути використаний; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в т.ч. між зобов`язаннями позичальника, типу відсоткової ставки, на яку кредит може бути виданий, орієнтовної сукупності вартості кредиту та вартості послуги по оформленню договору (переліку всіх видатків, пов`язаних з отриманням кредиту, його обслуговуванням та поверненням); строк, на який кредит був отриманий; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоти та об`єму; можливість дострокового повернення кредиту та його умов, про що свідчить сам зміст оскаржуваного кредитного договору № 82А від 19 жовтня 2007 року.

Таким чином, банк, перед укладанням договору, виконав усі вимоги, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Так, наявні в матеріалах справи докази, а саме меморіальний валютний ордер № CFL/209031 від 19 жовтня 2007 року та виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 документально підтверджують видачу ОСОБА_1 кредиту у сумі 45360 доларів США (т. 1 а.с. 84, 179, т. 2 а.с. 151).

При цьому, з виписки також вбачається, що на рахунок, який було відкрито ОСОБА_1 відповідно до Договору № НОМЕР_2 про обслуговування поточного рахунку фізичної особи, 19 жовтня 2007 року була зарахована сума кредиту розмірі 45360 вал. 8400.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що АБ «Металург» виконало свої зобов`язання щодо надання позичальнику кредитних коштів, оскільки зарахувало кошти на рахунок ОСОБА_1 , відкритий Банком № НОМЕР_2 , що підтверджується меморіальним валютним ордером № CFL/209031 від 19.10.2007 року та банківськими виписками за період 19 жовтня 2007 -10 жовтня 2018 року по рахункам ОСОБА_1 .

При цьому, посилання ОСОБА_1 на те, що випискою не підтверджується факт отримання коштів, є безпідставними, оскільки відповідно до Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого ПП НБУ №254 від 18.06.2003 року, виписка по рахунку є належними первинними документами. Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 17 грудня 2021 року у справі № 278/2177/15-ц; від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/ 14-ц.

Крім того, позивач за зустрічним позовом на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, а з позовом про визнання його недійсним звернулася лише після позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання ОСОБА_4 , на те, що згідно з висновком судового експерта Доброхотова О.В. за результатами проведення судово-економічної експертизи № 364/265-18 від 12 грудня 2018 року, на дослідження документів цивільної справи та по клопотанню, не надано жодного санкціонованого первинного бухгалтерського документа (заяви на видачу готівки, меморіального ордеру і т.д., оформленого у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», приписів «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 року № 254, «Інструкції про касові операції в банках України», затвердженої постановою Правління НБУ від 14.08.2003 року 337 та «Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ від 30.12.1998 № 556) експертом документально об`єктивно не підтверджується видача ОСОБА_1 кредитних коштів у готівковій чи безготівковій формі за кредитним договором № 82А.

Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначений висновок не є підставою для встановлення факту неотримання позичальником коштів, оскільки оцінка доказів є прерогативою лише суду, а не експерта. У цій категорії справ, факт надання кредитних коштів, факт їх внесення, розмір кредитної заборгованості має визначатись відповідно до наданих доказів, вимог закону та умов договору.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно застосував положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» статті 628 ЦК України, дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526, частини першої статті 530 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Встановлено, що АБ «Металург» свої обов`язки за кредитним договором від № 82А від 19 жовтня 2007 року виконав, надавши кредитні кошти ОСОБА_1 , яка зобов`язалася повертати кредит з процентами періодичними платежами до 19 жовтня 2027 року.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у разі порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту, позивач має право достроково вимагати повернення усієї суми кредиту.

Банк просив стягнути із ОСОБА_1 борг за кредитним договором, у розмірі 446377,82 грн., яка складається із заборгованості: по простроченому кредиту в розмірі 361925,85 грн.; по простроченим процентам в розмірі 50742,62 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 33709,35 грн.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції встановив, що банком, до звернення до суду з позовом, виконано вимоги підпункту 2.6 кредитного договору, направлено ОСОБА_1 вимогу про сплату простроченої заборгованості, яку боржниця отримала 07 червня 2016 року (т. 1 а.с. 18, 19). За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що із ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 19 жовтня 2007 року у розмірі 446377,82 грн.

Посилання ОСОБА_1 на те, що висновком експерта встановлено, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості не відповідає умовам Кредитного договору № 82А від 19 жовтня 2007 року, не приймається колегією суддів, оскільки контр розрахунку нею не надано, крім того, експертом не досліджувалася додаткова угода № 1 від 11 грудня 2014 року, за умовами якої сторони погодили зімни щодо відсоткової ставки та розміру заборгованості.

Доводи ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з посиланням на те, що прийняття одних доказів та відхилення інших без належного мотивування означає ігнорування справедливості, яка гарантується Конвенцією, суд вважає необґрунтованими, оскільки ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи апеляційної скарги переважно зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судом, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Колегія суддів також вважає правильними висновки місцевого суду про те, що враховуючи, що ним відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог у зв`язку з недоведеністю, суд правильно відмовив у задоволенні заяви відповідача за зустрічним позовом (АТ «МетаБанк») про застосування строку позовної давності до заявлених вимог про визнання недійсними оспорюваних договорів із застосуванням наслідків недійсності правочинів.

Таким чином, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено наявні у справі докази, дано їм належну оцінку, правильно встановлено обставини справи, внаслідок чого ухвалено законне й обґрунтоване судове рішення.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2021 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: