ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/806/20Головуючий у 1-й інстанції Братків І.І.
Провадження № 22-ц/817/196/22 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 351000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Костів О. З., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Мендрик І.В.

з участю представника відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) Гнатюк Н.В., заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 951/806/20 за апеляційною скаргою відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) на ухвалу Козівського районного суду Тернопільської області від 10.11.2021 року, постановлену суддею Братків І.І., за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Надії Володимирівни та про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та просив визнати бездіяльність головного державного виконавця Відділу ДВС у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Н.В. в частині не зарахування платежів боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 за період з 06.09.2020 в рахунок погашення аліментних зобов`язань за виконавчим листом №951/806/20 протиправною; зобов`язати головного державного виконавця Відділу ДВС у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Н.В. зарахувати платежі боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 за період з 06.09.2020 (згідно наданих платіжних документів) в рахунок погашення аліментних зобов`язань за виконавчим листом №951/806/20; зобов`язати головного державного виконавця Відділу ДВС у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Н.В. зняти арешт з грошових коштів боржника ОСОБА_1 та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 12.08.2021 у ВП №66482443.

Скаргу обгрунтовував тим, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження № 66482443, яке відкрите постановою головного державного виконавця від 12.08.2021 року на підставі виконавчого листа від 03.08.2021 року, виданого Козівським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 17.09.2020 року і до досягнення дітьми повноліття, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до Закону.

Заявник зазначив, що відповідно до розрахунку, проведеного державним виконавцем, установлено, що станом на 12.08.2021 року у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів на суму 41733,33 гривень.

ОСОБА_1 вказав, що у розрахунку заборгованості за аліментами державним виконавцем безпідставно не враховано грошові перекази, які він здійснював добровільно в рахунок сплати аліментів, починаючи з вересня 2020 року по квітень 2021 року на загальну суму 16000 гривень, про що надано відповідні докази.

Крім того, 14.08.2021 року ним було сплачено на рахунок відділу ДВС заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 25904,13 гривні, тому вважав, що заборгованість у виконавчому провадженні № 66482443 погашена у повному обсязі, відтак, арешт коштів боржника, накладений державним виконавцем, є безпідставним.

Ухвалою Козівського районного суду від 10.11.2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано бездіяльність головного державного виконавця Відділу ДВС у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Н.В. в частині незарахування платежів боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 за період з 06.09.2020 в рахунок погашення аліментних зобов`язань за виконавчим листом №951/806/20 протиправною. Зобов`язано головного державного виконавця Відділу ДВС у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Н.В. зарахувати платежі боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 за період з 06.09.2020 (згідно наданих платіжних документів) в рахунок погашення аліментних зобов`язань за виконавчим листом №951/806/20.

Зобов`язано головного державного виконавця Відділу ДВС у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Н.В. зняти арешт з грошових коштів боржника ОСОБА_1 та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 12.08.2021 у виконавчому провадженні №66482443.

03.12.2021року відділ державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу на указане судове рішення, у якій просить його скасувати та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права.

Заявник апеляційної скарги зазначив, що факт перерахування коштів ОСОБА_1 на банківський рахунок ОСОБА_2 у розмірі 16000 грн. за період з вересня 2020 року по квітень 2021 року із урахуванням того, що аліменти стягнуті з боржника судовим рішенням від 12.04.2021 року, жодним чином не доводить, що ОСОБА_1 сплачував саме аліментні платежі.

Представник відділу ДВС вказав, що під час виконавчого провадження ОСОБА_1 надіслав заяву про врахування добровільно сплачених ним коштів у рахунок погашення заборгованості за аліментами, на що стягувач ОСОБА_2 подала заперечення, указуючи, що грошових коштів від боржника в рахунок оплати аліментів на утримання двох дітей вона не отримувала.

Враховуючи вказану заяву стягувача, а також те, що ОСОБА_1 не вказував у платіжних документах про те, що це платежі за аліментними зобовязаннями, головний державний виконавець відповідно до вимог закону нарахувала заборгованість та наклала арешт на майно боржника.

В лютому 2022 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, указуючи на безпідставність її доводів, просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 вказав, що висновок суду про те, що платежі, які він періодично надсилав ОСОБА_5 з вересня 2020 року по квітень 2021 року, мають бути зараховані в рахунок аліментних платежів відповідає обставинам справи, стягувачем не надано доказів, що між сторонами існували будь які інші грошові зобов`язання.

Крім того, обставини щодо перерахунку ним коштів стягувачу саме як аліментів були установлені Тернопільським апеляційним судом у постанові від від 19.07.2021 року, № справи 951/806/20.

ОСОБА_1 зазначив, що грошові перекази він здійснював через сервіс Укрпошта, за допомогою фінансової послуги З карти додому, яка не передбачає функцію уведення відомостей щодо призначення платежу.

ОСОБА_1 вказав, що висновок суду першої інстанції узгоджується із позицією, висвітленою Верховним Судом у постанові від 26.05.2021 року № справи 569/11466/20, де зазначено, що державний виконавець безпідставно не врахував кошти, сплачені боржником, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обовязку державного виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на імя стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі № 642/6906/16-ц, у постанові від 18.11.2020 року № справи 648/1102/19.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що платежі, які надсилались ОСОБА_2 , мають бути зараховані в рахунок сплати аліментів, незалежно від того, як ці кошти сприймала стягувач.

В апеляційному суді представник відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) Гнатюк Н.В. підтримала вимоги апеляційної скарги.

Заявник ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, судове рішення залишити без змін з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи скаргу, суд виходив з того, що перекази, які ОСОБА_1 надсилав ОСОБА_2 за період з вересня 2020 року по квітень 2021 року до ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на загальну суму 16000 гривень є платежами зі сплати аліментів, тому державний виконавець дійшов до безпідставного висновку щодо неможливості зарахування добровільно сплачених коштів в рахунок погашення заборгованості за аліментами. Також суд вважав, що відсутні підстави для арешту грошових коштів ОСОБА_1 , як боржника за виконавчим листом № 951/806/20, тому зобов`язав державного виконавця зняти арешт з грошових коштів ОСОБА_1 та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 12.08.2021 року у виконавчому провадженні.

Однак, погодитись з таким висновком суду неможливо, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як установлено судом, на виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ), перебуває виконавче провадження № 66482443, яке відкрите відповідно до постанови головного державного виконавця від 12.08.2021 року на підставі виконавчого листа № 951/806/20 від 03.08.2021 року, виданого Козівським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 17.09.2020 року і до досягнення дітьми повноліття, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону.

Згідно розрахунку головного державного виконавця Гнатюк Н.В. від 12.08.2021 року за період з вересня 2020 року по липень 2021 року у ОСОБА_1 станом на 12.08.2021 року за вказаним виконавчим провадженням наявна заборгованість у розмірі 41733,33 гривень.

Постановою головного державного виконавця Відділу ДВС у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 12.08.2021 року у виконавчому провадженні № 66482443 накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 .

Як установлено судом, ОСОБА_1 14.08.2021 року сплатив борг на рахунок Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в розмірі 25904,13 грн., призначені для зарахування у ВП № 66482443 , а також в розмірі 1069 грн., призначені для зарахування у ВП № 66483133.

Судом установлено, що копії квитанцій, згідно з якими платником коштів є ОСОБА_1 , одержувачем коштів є ОСОБА_2 , за період з вересня 2020 року по квітень 2021 року на загальну суму 16000 гривень, не враховані при складенні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за аліментами, оскільки у квитанціях в графі призначення платежу не зазначено, що кошти перераховувались ОСОБА_2 з метою сплати аліментів.

Крім того, 25.08.2021 року до відділу ДВС надійшла заява стягувача ОСОБА_2 про те, що вона не отримувала грошових коштів, як аліментів на утримання дітей від ОСОБА_1 (а.с. 27).

Представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Боднар О.В. в суді першої інстанції пояснила, що кошти, які сплачувалися ОСОБА_1 та не зараховані державним виконавцем на погашення боргу зі сплати аліментів на утримання дітей, були звичайними грошовими переказами у якості матеріальної допомоги та додаткових витрат на утримання дітей, зокрема на лікування дітей, що згідно вимог закону не входять до аліментних зобов`язань на утримання дітей та регулюються ст. 185 СК України. Вказала, що факт перерахування коштів не свідчить, що ці кошти є аліментними платежами, а лише підтверджує факт направлення певної суми на імя іншої особи (а.с. 32).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої і другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Відповідно до пункту 4 розділу XVIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 333/6869/19 (провадження № 61-5678св21) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту.

Як видно із матеріалів справи, надані заявником ОСОБА_1 копії квитанцій про добровільне перерахування коштів ОСОБА_1 без зазначення, що ці кошти направлені саме для сплати аліментів, не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів, а відтак ці платежі не враховані державним виконавцем при складенні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів.

При цьому старший державний виконавець взяла до уваги заяву стягувача ОСОБА_2 про те, що вона не отримувала грошових коштів, як аліментів на утримання дітей від ОСОБА_1 .

Крім того, із наданих суду копій квитанцій можливо встановити тільки суму грошових переказів, валюту, дату здійснення цих фінансових операцій, одержувача та платника за кожним переказом. Інші відомості платіжні доручення не містять. Із долучених матеріалів не вбачається, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, які б свідчили про це, а не є добровільною участю батька у витратах на дитину чи участі в інших витратах.

Та обставина, що грошові перекази здійснювались через сервіс Укрпошта, за допомогою фінансової послуги З карти додому, яка не передбачає функцію уведення відомостей щодо призначення платежу, не може бути підставою для висновку про виплату ОСОБА_1 саме аліментів для утримання дітей.

Під час розгляду справи заявник не подав доказів про те, що сплачені ним кошти направлені для виплати аліментів, а не з іншою метою, зокрема не для надання колишній дружині додаткових коштів на утримання двох дітей та їх лікування, як про це зазначила стягувач ОСОБА_2 .

Та обставина, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що між сторонами існували інші грошові зобов`язання не може бути підставою для висновку про виплату ОСОБА_1 саме аліментів для утримання дітей, оскільки відповідно до вимог Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а способи виконання батьками обовязку щодо утримання дитини визначаються за домовленістю між ними.

При таких обставинах дії старшого державного виконавця, яка нарахувала заборгованість із сплати аліментів та наклала арешт на майно боржника не суперечили вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Вказане відповідає висновкам, зазначеним у постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року, № справи 2-4665/2008 (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин із метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Як видно із змісту постанов Верховного Суду від 26.05.2021 року, справа № 596/11466/20, від 01.08.2019 року справа № 642/6906/16-ц, від 18.11.2020 року, справа № 648/1102/19, на які ОСОБА_1 посилається у відзиві на апеляційну скаргу, установлено, що державний виконавець не мав підстав не враховувати платежі боржника за виконавчим провадження в рахунок сплати аліментів.

Разом з тим, у справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що стягувач надала заперечення щодо призначення платежів, які надсилав ОСОБА_1 , а боржник не подав доказів про те, що перераховані кошти призначались саме для сплати аліментів на утримання дітей.

Тобто обставини у справах є різними, що було враховано апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.

Колегія суддів перевірила доводи заявника про те, що обставини щодо перерахування ним коштів стягувачу саме як аліментів були установлені Тернопільським апеляційним судом у постанові від 19.07.2021 року, № справи 951/806/20. Однак, як видно із змісту вказаної постанови, прийнятої за результатом перегляду рішення Козівського районного суду від 12.04.2021 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини, апеляційним судом лише зазначено, що ОСОБА_1 перераховував кошти в розмірі 2000 гривень ОСОБА_2 , про що свідчать поштові перекази. При цьому, судом не вказано, що ці кошти направлялись для виплати аліментів на утримання дітей.

Відтак, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в частині незарахування платежів в рахунок погашення зобов`язань зі сплати аліментів у виконавчому провадженні та про зобов`язання державного виконавця зарахувати платежі в рахунок погашення заборгованості за аліментами.

Оскільки у ОСОБА_1 наявна заборгованість у виконавчому провадженні № 66482443, головним державним виконавцем згідно Закону України Про виконавче провадження правомірно винесено постанову від 12.08.2021 року про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , тому висновки суду щодо необхідності зняття указаного арешту та скасування постанови головного державного виконавця, не відповідає обставинам справи.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що ухвалу Козівського районного суду від 10.11.2021 року слід скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в частині незарахування платежів в рахунок погашення зобов`язань зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 951/806/20 про зобов`язання державного виконавця зарахувати платежі в рахунок погашення заборгованості за аліментами про зобов`язання головного державного виконавця зняти арешт з коштів боржника ОСОБА_1 , скасування постанови про арешт коштів боржника від 12.08.2021 року у виконавчому провадженні № 66482443 відмовити.

Відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено у повному обсязі з ОСОБА_6 в користь відділу ДВС у місті Тернополі Південно західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) слід стягнути 2270 гривень судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі наведеного, керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) - задовольнити.

Ухвалу Козівського районного суду Тернопільської області від 10.11.2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в частині незарахування платежів в рахунок погашення зобов`язань зі сплати аліментів за виконавчим листом № 951/806/20; про зобов`язання державного виконавця зарахувати платежі в рахунок погашення заборгованості за аліментами; про зобов`язання головного державного виконавця зняти арешт з коштів боржника ОСОБА_1 та скасування постанови про арешт коштів боржника від 12.08.2021 року у виконавчому провадженні № 66482443 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 21.02.2022 року.

Головуючий

Судді