Справа № 344/4801/20
Провадження № 2/344/340/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Ковалюк І.П.

секретарів Караїм Ю.В., Довганич А.В., Михайленко О.І.,

за участі представників позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_9., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

09.04.2020 року представник позивача ОСОБА_5 звернувся в суд з наведеним позовом до відповідачів ФОП ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов мотивовано тим, що 02.01.2018 р. о 15:30 по вул. Василіянок, 17, у м. Івано-Франківську відбулась дорожньо-транспортна подія. ОСОБА_6 керував автомобілем Тойота Корола д.н.з. НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_3 . На перехресті вулиць Василіянок та Дністровська автомобіль Тойота «підрізав» автобус Богдан А-09201 д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортному засобу Тойота Корола було завдано значні механічні пошкодження. Водій автобусу Богдан А-09201 д.н.з. НОМЕР_2 порушив правила дорожнього руху, оскільки на регульованому перехресті не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з транспортним засобом Тойота Корола під керуванням ОСОБА_6 . Зазначає, що вина водія ОСОБА_1 доводиться фотографіями з місця ДТП, з яких вбачається, що водій ОСОБА_6 знаходився у своїй смузі руху, автобус його підрізав, показами свідка ОСОБА_7 , яка знаходилась у салоні автомобіля Тойота Корола на момент зіткнення, а також план-схемою з місця події. Внаслідок ДТП з вини водія ОСОБА_1 автомобілю Тойота Корола було завдано значні пошкодження. Згідно із висновком №54 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 05.03.2018 р., складений суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_8 (свідоцтво №587 від 04.12.2001 р.), вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику пошкодженого автомобіля Тойота Корола складає 57442,54 грн. Вважає, що вказані матеріальні збитки повинні бути стягнуті солідарно з ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Зазначає, що факт завдання збитків власнику транспортного засобу доводиться належними доказами, а право власника на компенсацію завданих збитків положеннями законодавства, тому вважаю, що позов підлягає до задоволення. На підставі наведено просив стягнути на користь ОСОБА_3 солідарно з ФОП ОСОБА_4 , ОСОБА_1 57442,54 гривень завданих збитків, а також понесені судові витрати.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.10.2020 року задоволено клопотання представника позивача та призначено судову автотехнічну експертизу на вирішення якої поставлено питання запропоновані представником позивача у клопотанні.

На виконання вимог експерта представником позивача було надано копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 344/217/18.

14.01.2021 року матеріали цивільної справи експертом повернуто, а ухвала Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.12.2020 року залишена без виконання, у зв`язку із тим, що по суті відповіді на клопотання експерта по суті не було надано.

16.03.2021 року представником позивача подано клопотання про витребування у Івано-Франківському міському суду матеріалів справи № 344/214/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, а також про призначення автотехнічної експертизи проведення якої просив доручити експертам Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.03.2021 року задоволено клопотання представника позивача та призначено в справі судову автотехнічну експертизу та для проведення експертного дослідження витребувано в Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області матеріали справи про адміністративне правопорушення №344/214/2018 щодо ОСОБА_1 .

19.08.2021 на адресу суду на виконання ухвали суду від 16.03.2021 року надано висновок інженерно-транспортної експертизи № 836/1797/21-28 від 16.08.2021 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.08.2021 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали з мотивів, викладених у ньому, а також вказали, що наявні в справі докази доводять вину ОСОБА_1 у вчиненому ДТП.

Відповідач ОСОБА_1 та його адвокат Шемрей С.В. вимоги позову заперечили. Зазначили, що вина ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не доведена, щодо нього в матеріалах справи є постанова суду, відповідно якої його визнано невинним у даному ДТП. Поданий позов не містить належного обґрунтування та доказів на доведення позовних вимог. Позивач не звертався також за відшкодуванням і до страхової компанії. Враховуючи усі надані ними пояснення, просили в позові відмовити.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні вказала, що вона є дружиною представника позивача ОСОБА_6 02.01.2018 року була пасажиром автомобіля Тойота Корола та під час ДТП знаходилася в автомобілі. Зазначила, що ДТП сталася із вина водія автобуса, який зачепив їх машину та ще й протягнув. Вказала, що водій автобуса одразу на місці визнав свою вину, а потім до когось дзвонив і чомусь змінив свою думку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 власником автомобіля «Toyota Corolla» реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3 .

Відповідно до копії висновку №54 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 05.03.2018 року складеного СПД-ФО ОСОБА_8 на замовлення ОСОБА_3 , та який долучено до позовної заяви, вартість матеріального збитку (шкоди) завданого власнику пошкодженого автомобіля «Toyota Corolla» реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 05.03.2018 року складає - 57 442 грн. 54 коп.

Як вбачається із копії постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.07.2018 року, 02 січня 2018 року щ 13 год. 00 хв. ОСОБА_6 в м. Івано-Франківську керуючи автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Дністровська при здійсненні повороту праворуч на вул. Василіянок на регульованому перехресті не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем «Богдан А-09201» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, тим самим вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до копії постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 14.11.2018 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Івано-Франківського міського суду від 06.07.2018 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду від 06.07.2018 року відносно ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП без змін.

Відповідно до копії постанови Івано-Франківського міського суду від 30 січня 2018 закрито провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.03.2018 року вказану постанову залишено без змін.

Відповідно до змісту частини шостої ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльність особи, стосовно якої винесена постанова суду в питаннях, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цієї особою, тобто позивач звільняється від доказування таких обставин.

Отже, матеріалами справи доведено тільки те, що 02 січня 2018 року мало місце ДТП за участі автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля «Богдан А-09201» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку інженерно-транспортної експертизи № 836/1797/21-28 від 16.08.2021 року: по питанню 1 «Яка відстань була необхідна транспортному засобу - автобусу Богдан А- 09201 д.н.з. НОМЕР_2 для безпечного обгону транспортного засобу Тойота Корола д.н.з. НОМЕР_1 в умовах дорожньої обстановки 02.01.2018 р.?» є технічно неспроможне, тому відповідь на нього не надається; по питанню 2 - дати відповідь на питання «Яка була швидкість транспортного засобу автобусу Богдан А-09201 д.н.з. НОМЕР_2 під час здійснення обгону з урахуванням пошкоджень, які отримав при зіткненні транспортний засіб Тойота Корола д.н.з. НОМЕР_1 ?» не є можливим через відсутність необхідної затвердженої методики для такого розрахунку; по питанню 3 - в даній ДТС водій автомобіля Тойота Корола д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 з технічної точки зору, повинен був рухатися своєю смугою руху, бути уважним, при зміні напрямку руху переконатися, що це буде безпечно, а також дотримуватися безпечних бокових інтервалів з транспортними засобами, які рухаються по суміжній смузі руху, а при виконанні маневрів «зміна смуги руху», «випередження» чи інших дотримуватися технічних вимог п.п.2.3б, 10.1, 10.3, 13.1, 13.3 ПДР України, зміст яких наведено у дослідницькій частині; по питанню 4 - в даній ДТС водій автобуса Богдан А-9201 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 з технічної точки зору, повинен був рухатися своєю смугою руху, бути уважним, при зміні напрямку руху переконатися, що це буде безпечно, а також дотримуватися безпечних бокових інтервалів з транспортними засобами, які рухаються по суміжній смузі руху, а при виконанні маневрів «зміна смуги руху», «випередження» чи інших дотримуватися технічних вимог п.п.2.3б, 10.1, 10.3, 13.1, 13.3 ПДР України, зміст яких наведено у дослідницькій частині; по питанню 5 - дати відповідь на питання « Чи відповідали дії водія транспортного засобу Тойота Корола д.н.з. НОМЕР_1 технічним вимогам Правил дорожнього руху?» не є можливим по причині вказаній в дослідницькій частині експертизи; по питанню 6 - дати відповідь на питання «Чи відповідали дії водія транспортного засобу автобусу Богдан А-09201 д.н.з. НОМЕР_2 технічним вимогам Правил дорожнього руху?» не є можливим по причині вказаній в дослідницькій частині експертизи; по питанню 7 - дати відповідь на питання « Чи були з технічної точки зору дії водія транспортного засобу автобусу Богдан А-09201 д.н.з. НОМЕР_2 у причинному зв`язку з виникненням ДТП?» не є можливим по причині вказаній в дослідницькій частині експертизи».

Надані суду документи не містять відомостей про те, чи була застрахована цивільно-правова відповідальність власників наземних транcпортних засобів, які були учасниками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02 січня 2018 року, та чи було отримано ними страхове відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Із наведених норм закону слідує, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела (ч. 2 ст. 1187 ЦК України), а в разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень наданих у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 8 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що хоча і провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрите у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, але при цьому його вина доводиться фотографіями з місця ДТП та показами свідка ОСОБА_7 , та з цього можливо зробити висновок про вину в ДТП саме відповідача ОСОБА_1 , на висновки суду не впливає, оскільки зазначений висновок не замінює судового рішення, виключно яким в силу ст.62, 124 Конституції України встановлюється винуватість особи, в тому числі у вчиненні адміністративного правопорушення.

Такий висновок суду узгоджується із загально правовим та процесуальним значенням презумпції невинуватості, який хоча і сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому.

Такої позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Як передбачено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий суд та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки(рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші). Отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Отже, встановлення винуватості особи у вчиненні такого адміністративного правопорушення, як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (ст.124 КУпАП), має здійснюватися саме постановою місцевого районного суду загальної юрисдикції.

За таких обставин, суд не встановив належних допустимих доказів по даній справі, які у передбаченому законом порядку встановлюють винуватість відповідача ОСОБА_1 у скоєнні ДТП.

З врахуванням вимог наведених норм матеріального закону відшкодування шкоди потерпілій особі має здійснити винна особа.

Відтак, оскільки у разі заподіяння шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам ,питання про його відшкодування вирішується за принципом винуватості, недоведеність винуватості власника джерела підвищеної небезпеки у заподіянні шкоди виключає можливість покладення на нього обов`язку по відшкодуванню шкоди.

Таким чином відповідач ОСОБА_1 не несе цивільну відповідальність перед позивачем за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки його вина не встановлена матеріалами справи та на час розгляду цивільної справи не є в розумінні п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України особою, винуватою у скоєнні ДТП.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263-266, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволені позову ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Іванна КОВАЛЮК

Повний текст рішення складено та підписано 18 лютого 2022 року.