П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року

м. Рівне

Справа № 1715/21380/12

Провадження № 22-ц/4815/13/22

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Гордійчук І.О.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

17 год. 11 хв. 14 січня 2013 року

(рішення суду ухвалено повним текстом)

в м. Рівне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Крижов В.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач1 ОСОБА_2 ;

відповідач2 ОСОБА_3 ;

представники учасників справи:

позивача адвокат Щербяк Юлія Василівна, ОСОБА_4 ;

відповідача2 адвокат Вовчук Руслан Миколайович;

за участі: позивача і представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 січня 2013 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и в :

У грудні 2012 року в суд звернулась ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору дарування.

Мотивуючи вимоги, зазначалось, що після розірвання шлюбу з березня 2007 року по вересень 2010 року вона з відповідачем1 надалі проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, вирішували поточні побутові, фінансові та майнові питання спільно, мали взаємні права та обов`язки.

Вважала, що квартиру було придбано в травні 2007 року і дане рішення було прийнято спільно з ОСОБА_2 в інтересах їхньої сім`ї, а купівля квартири здійснена за спільні кошти.

Крім того, відчуження ОСОБА_2 квартири відповідачу2 без її згоди є протизаконним, адже такими діями відповідач1 позбавив її права на її частку у спільному майні подружжя.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 січня 2013 року позов задоволено повністю.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з березня 2007 року по вересень 2010 року.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 03.10.2011, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Онищук Д.І. та зареєстрований в реєстрі за №256.

На судове рішення ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, де вказував про його незаконність і необґрунтованість.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що як на докази спільного проживання позивача та відповідача1 суд посилався лише на показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які вказували про спільне проживання сторін з весни 2007 року до осені 2010 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, вважає такі докази сумнівними, оскільки договір купівлі-продажу незавершеної будівництвом квартири АДРЕСА_3 , укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 07 серпня 2009 року, що спростовує можливе їх проживання в період часу з березня 2007 року до 07 серпня 2009 року.

Також вважав, що відмова у встановленні факту спільного проживання однією сім`єю спростовує висновки суду щодо визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 03.10.2011, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Онищук Д.І. та зареєстрований в реєстрі за №256, то заявник покликався на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 14 серпня 2013 року, яким рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 січня 2013 року в частині визнання зазначеного договору недійсним скасовано та у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

У поданому відзиві ОСОБА_5 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості вимог позивача, оскільки за показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позивач і відповідач1 з весни 2007 року та до осені 2010 року поселилися в квартирі АДРЕСА_4 , були їхніми сусідами, часто ходили до них в гості, проживали разом однією сім`єю та вели спільний побут.

Встановши цей факт, суд визнав квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, оскільки остання була придбана за час проживання однією сім`єю.

Оскільки спірна квартира знаходилась у спільній сумісній власності, а рішення про укладення договору дарування №256 цієї квартири було прийнято одноособово ОСОБА_2 без погодження із ОСОБА_5 , то цей договір було визнано недійсним.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судом у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи.

Оскільки рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 14 серпня 2013 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 січня 2013 року в частині визнання договору дарування недійсним скасовано та у задоволенні позову в цій частині відмовлено, тому наведена обставина визнається доконаним фактом та не переглядається колегією суддів.

Щодо висновків суду попередньої інстанції про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, згідно з матеріалами справи, позивач та відповідач1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 01 серпня 2006 року, однак після розірвання шлюбу продовжували проживати разом в квартирі АДРЕСА_4 однією сім`єю як чоловік та жінка.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що навесні 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 поселилися в квартирі АДРЕСА_4 , вони були сусідами свідка, жили як подружжя, вели спільне господарство до осені 2010 року.

Свідок ОСОБА_7 засвідчив, що навесні 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 поселилися в квартирі АДРЕСА_4 були сусідами, часто ходили до них в гості, проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом та вели спільне господарство до осені 2010 року.

Разом з тим, заявник ставить під сумнів наведені свідчення щодо проживання його з ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_2 , оскільки договір купівлі-продажу незавершеної будівництвом квартири АДРЕСА_3 , укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 07 серпня 2009 року.

Тому показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 викликають в колегії суддів сумнів, оскільки обставина проживання відповідача1 та позивача в квартирі АДРЕСА_4 в період часу з березня 2007 року до 07 серпня 2009 року спростовуються наданими заявником доказами.

Інших доказів задля встановлення факту проживання однією сім`єю місцевим судом встановлено не було.

Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Поготів, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Положеннями Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами у цивільній справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приходячи до висновку про скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів бере до уваги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про надання позивачем об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 у період з березня 2007 року до вересня 2010 року.

Також апеляційний суд наголошує про необхідність встановлення місцевим судом доказів на підтвердження факту ведення спільного господарства, наявності спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо у цей період.

Щодо позовної вимоги про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, то колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_2 про її безпідставність, оскільки ця вимога є похідною від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю. Проте основна вимога в ході апеляційного перегляду не була встановлена, тому і в цій частині позов підлягає відмові.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для задоволення апеляційної скарги відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

Керуючись ст. ст. 368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 серпня 2013 року в частині встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю скасувати.

ОСОБА_1 відмовити в частині позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений: 22.02.2022

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків