РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року

м. Рівне

Справа № 568/793/21

Провадження № 22-ц/4815/159/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Крижов В.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Крупецька громада Дубенського району Рівненської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шаблія Валерія Івановича на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 вересня 2021 року (ухвалене у складі судді Сільман А.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Крупецької громади Дубенського району Рівненської області про визнання права власності за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Радивилівського районного суду Рівненської області із позовом до Крупецької громади Рівненської області Дубенського району про визнання права власності за набувальною давністю на нежилу будівлю зерноскладу та залишків стін від бувшого піднавісу для зберігання зерна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договорів купівлі-продажу від 04.12.2009 року, укладеного між ним та арбітражним керуючим, який здійснював реалізацію майна СВК "Зоря", він придбав нежилу будівлю зерноскладу та залишків стін від бувшого піднавісу для зберігання зерна. 29.12.2014 року ліквідовано юридичну особу СВК "Зоря". Зазначає, що з часу придбання зерноскладу, він відкрито та безперервно володіє будівлею зерноскладу, однак не може зареєструвати право власності на нерухому майно, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Звертає увагу на те, що право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстроване, а тому, власник майна не відомий. В письмових поясненнях наголосив, що з 04.12.2009 року він добросовісно заволодів на правових підставах приміщенням зерноскладу і піднавісу для зберігання зерна, однак в подальшому володіння придбаного ним майном стало безтитульним.

Просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежилу будівлю зерноскладу габаритними розмірами 72x18 і висотою 3,2 м та залишків стін від бувшого піднавісу для зберігання зерна загальною довжиною по периметру 223 м на висоту 2.5 м, які знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 вересня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що позивач та СВК "Зоря" не оформили у відповідності до вимог законодавства перехід права власності на нежитлове приміщення. Від своїх прав на це нерухоме майно СВК "Зоря" не відмовлялося. ОСОБА_1 протягом усього періоду володіння знав, хто є власником майна, воно не було безтитульним, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин статті 344 ЦК України. Крім того, місцевий суд дійшов до переконання, що Крупецька громада Дубенського району Рівненської області не може бути визнана належним відповідачем у справі, оскільки відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1 адвокат Шаблій В.І. оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що з 04.12.2009 року він більше 10-ти років відкрито, безперервно володіє спірним об`єктом нерухомості, а саме: будівлею зерноскладу із залишками стін від бувшого піднавісу для зберігання зерна. Даний об`єкт нерухомості був куплений ним за договором купівлі-продажу №3/Д, який був укладений 04.12.2009 року між ним та арбітражним керуючим-ліквідатором СВК "Зоря". У зв`язку з тим, що договір не було нотаріально посвідчено він не зміг зареєструвати право власності на придбане майно. Покликаючись на відсутність реєстрації у державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обмежень права власності на спірну будівлю, стверджує про відсутність у цього майна власника. Зазначає, що отримавши від арбітражного керуючого договір купівлі-продажу, акт приймання-передачі майна, сплативши необхідну суму коштів, він вважав себе повноцінним власником спірного майна. Вважав, що наявність у нього перерахованих документів є достатньою підставою для підтвердження його права власності і тому не реєстрував його у державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обмежень. Після придбання майна до нього ніхто не звертався і не заявляв про порушення права на дану будівлю. Переконаний, що 04.12.2009 року він добросовісно заволодів приміщенням зерноскладу і піднавісу для зберігання зерна, однак через зазначені вище обставини, володіння придбаного ним майном стало безтитульним, оскільки не відповідало вимогам законодавства. Також вважає помилковим висновок місцевого суду, що позов заявлений до неналежного відповідача.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається і це було встановлено рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 21.04.2021 року (справа №568/1603/20), яке набрало законної сили, що 04.12.2009 року між СВК "Зоря" в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Віннікова В.Г. та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу майна №3/Д.

Відповідно до умов Договору, продавець передав у власність покупця, нежитлову будівлю зарноскладу габаритними розмірами 72х18 і висотою 3,2 м та залишки стін від бувшого піднавісу для зберігання зерна загальною довжиною по периметру 223 м на висоту 2,5 м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а покупець зобов`язався оплатити вартість майна, згідно експертної оцінки від 30.09.2009 р. та прийняти майно (п. 1.1).

Відповідно до п. 2.1, вартість майна становить 80300 грн. згідно експертної оцінки.

Право власності на придбане майно переходить до покупця з моменту оплати його вартості у повному обсязі та підписання акту приймання-передачі (п. 3.1).

Договір підписаний сторонами, нотаріально не посвідчений, не зареєстрований у встановлено законом порядку.

На виконання умов договору, сторони підписали акт приймання-передачі майна, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв нежитлову будівлю зерноскладу габаритними розмірами 72х18 і висотою 3,2 м та залишки стін від бувшого піднавісу для зберігання зерна загальною довжиною по периметру 223 м на висоту 2,5 м, що знаходиться за вищевказаною адресою.

З квитанції № 1 від 04.12.2009 р. вбачається, що покупцем перераховано на рахунок СВК "Зоря" плату за вищевказане нерухоме майно в сумі 80300 грн..

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 21.04.2021 року (справа №568/1603/20) відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 04.12.2009 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 29.12.2014 р. у справі № 4/68 ліквідовано юридичну особу СВК "Зоря".

З довідки № 331 від 15.09.2016 року вбачається, що державна реєстрація права власності на паперових носіях на будівлю та споруди комплексу за адресою: АДРЕСА_2 , не проводилася.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.04.2021 року вбачається, що відомості про власника майна за адресою: АДРЕСА_2 , відсутні.

Відповідно до листа №14-10/1916 від 16.04.2021 року будівля зерноскладу габаритними розмірами 72х18 і висотою 3,2 м та залишки стін від бувшого піднавісу для зберігання зерна загальною довжиною по периметру 223 м на висоту 2,5 м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки № 158 від 31.05.2021 року ОСОБА_1 з 2010 року відкрито та безперервно користується і володіє нерухомим майном нежилою будівлею зерноскладу за адресою: АДРЕСА_2 .

Предметом розгляду в даній справі є визнання права власності на приміщення зерноскладу за набувальною давністю. Позивач зазначає, що з 2009 року безперервно, відкрито та добросовісно володіє вказаним нежитловим приміщенням, у той час як його попередній власник СВК "Зоря" припинило діяльність у зв`язку з банкрутством.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За результатами розгляду цивільної справи №612/403/17, яка містить тотожні обставини із даною справою, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року зробив наступні правові висновки.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Стаття 344 ЦК України встановлює правові підстави набуття права власності за набувальною давністю.

Згідно з цією статтею особа, яка добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, набуває право власності на дане майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною власністю та строк володіння, характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне), обставини, за яких виникло володіння спірним майном, та чи відповідає це володіння ознакам безтитульного володіння, а також юридичний статус спірного майна.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння майном повинно бути добросовісним, тобто особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником;

- володіння повинно бути відкритим, тобто особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння повинно бути безперервним, тобто воно не повинно перериватися протягом всього строку набувальної давності.

За набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Договір купівлі-продажу від 04.12.2009 року, на підставі якого позивач вступив у володіння спірним майном, його сторони нотаріально не посвідчили, не зареєстрували у встановлено законом порядку, а його дійсність в судовому порядку встановлена не була.

При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості щодо відмови від права власності на спірне майно його титульним власником СВК "Зоря".

За таких обставин, місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки за набувальною давністю не може визнаватися право власності на майно, власник якого відомий і не відмовлявся від своїх прав на це майно.

Покликання сторони позивача на те, що він з 2009 року безперервно, відкрито та добросовісно володіє вказаним нежитловим приміщенням, у той час як його попередній власник припинив діяльність у зв`язку з банкрутством, не спростовують висновків суду.

Позивач та СВК "Зоря" не оформили у відповідності до вимог законодавства перехід права власності на нежитлове приміщення. СВК "Зоря" від своїх прав на це нерухоме майно не відмовлялося. ОСОБА_1 протягом усього періоду володіння знав, хто є власником майна, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин статті 344 ЦК України.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, фактично були предметом розгляду в суді першої інстанції, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із висновками суду.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шаблія Валерія Івановича залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.