Провадження № 2-др/470/1/22
Справа № 470/726/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Лусти С.А.,

за участю секретаря судового засідання Дячук А.А.,

розглянувши заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Трофимової Ганни Миколаївни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу,

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2022 року до Березнегуватського районного суду Миколаївської області надійшла заява представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Трофимової Г.М. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В заяві зазначено, що 18 січня 2022 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, було задоволено, однак не вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В позовній заяві позивачкою було зазначено про орієнтовний розрахунок витрат, які очікується понести на професійну правничу допомогу 4000 грн., однак вони рішенням суду не стягнуті, а тому, з урахуванням доданих до заяви доказів, додатковим рішенням суду вони повинні бути стягнуті з відповідача.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, про розгляд даної заяви повідомлялися у встановленому законом порядку, однак їх неявка не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст.430 цього Кодексу.

Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України (в редакції на час ухвалення постанови Пленуму); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Отже, додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених законом, і воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Судові витрати відповідно до ст.133 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Так з матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2022 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області було ухвалено рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, було задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 24 травня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 58693, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором №204834326 від 30 квітня 2019 року, в розмірі 17796,80 грн. Крім того, вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на оплату судового збору, в розмірі 1362,00 грн., а витрати на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 4000 грн. судом не стягнуто через ненадання доказів їх понесення (а.с.78-80).

Про розгляд справи судом позивачка та її представник були повідомлені 30 грудня 2021 року, про що свідчить відповідний реєстр поштових повідомлень, проте доказів понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги чи заяви про поважність причин неподання таких доказів вони до суду не надали (а.с.53а).

Крім того, копію рішення суду про задоволення позовних вимог представник позивачки ОСОБА_2 отримала 26 січня 2022 року, про що свідчить повідомлення про отримання поштового відправлення, однак із заявою до суду про ухвалення додаткового рішення з додаванням відповідних доказів понесення витрат на оплату позивачкою професійної правничої допомоги, вона звернулася лише 09 лютого 2022 року (а.с.87).

З огляду на викладене, враховуючи, що представник позивачки не виконала вимог ст.141 та ст.246 ЦПК України, оскільки не надала жодних доказів понесених позивачкою витрат на оплату правничої допомоги до закінчення розгляду справи по суті, не заявила до закінчення розгляду справи про поважність причин їх ненадання та не дотрималася строку подання таких доказів після ухвалення рішення, суд дійшов висновку про відмову представнику позивачки у задоволенні її заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Керуючись ст.ст.133,137, 141, 246, 270 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Трофимової Ганни Миколаївни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С. А. Луста