Справа № 180/1646/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.,

з секретарем судового засідання Лебедєвою К.Є.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Шаповалова О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємцяОСОБА_2 про захист прав споживача. Свій позов обгрунтовує тим, що 16.04.2021 року у відповідача за адресою: АДРЕСА_1 вона замовила ритуальні послуги демонтаж старого пам`ятника, виготовлення та встановлення нового пам`ятника. Вказана адреса, як офісне чи торгівельне приміщення ФОП ОСОБА_2 у єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не зареєстрована. За виконання послуги вона оплатила аванс у сумі 1500 гривень. Підприємця вона попросила надати їй відповідні документи на замовлені послуги стосовно загального виду замовленого пам`ятника, вартості пам`ятника та кожної окремої послуги, тобто вона вважала, що підприємець повинна надати їй у паперовому вигляді ескіз замовленого нею пам`ятника, калькуляцію вартості його виготовлення та вартість замовлених супутніх послуг, а також строк виконання послуг. Відповідно до ч.3 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов`язково зазначити ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. Відповідач відмовилася надати документи з деталізованою інформацією про вартість замовлених нею послуг та строків виконання. Вона намагалася вирішити спір у позасудовому порядку: усно повідомила підприємця про те, що у такому разі вона відмовляється від її послуг та просила повернути аванс. Відповідачка відмовлялася повернути кошти, то погодилася повернути 1000 гривень, але до даного часу аванс у розмірі 1500 гривень не повернутий. Такими діями відповідачки їй заподіяно моральну шкоду. Вона відчуває наслідки цих незаконних дій тривалий час: вона розраховувала на своєчасну заміну пам`ятника на новий, а натомість змушена неодноразово приходити до підприємця та випрошувати повернення її грошових коштів оплачених авансом. Це її обурює. Вважає справедливим розміром відшкодування їй заподіяної моральної шкоди суму у розмірі 15000 гривень. Також вказує на понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 гривень. Просила суд стягнути з відповідача на її користь 1500 гривень, що були внесені нею авансом за ритуальні послуги; 15000 гривень відшкодування заподіяної моральної шкоди та судові витрати.

Ухвалою від 02.08.2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

28.07.2021 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила відмовити в задоволенні позову повністю. У відзиві підтвердила, що 16.04.2021 року ОСОБА_1 замовила в неї ритуальну послугу демонтаж старого пам`ятника, виготовлення та встановлення нового пам`ятника. Вона показала позивачці ескізи пам`ятників на комп`ютері та в натурі. ОСОБА_1 вибрала пам`ятник. Домовились про ціну. ОСОБА_1 зі всіма умовами та ціною роботи погодилася і сплатила аванс в сумі 1500 гривень, натомість отримала накладну із вказівкою деталей пам`ятника, об`єму та видів робіт, ціни виконаної роботи. На початку травня 2021 року вона зателефонувала ОСОБА_1 з метою домовитись про встановлення пам`ятника, однак, та просила перенести установку. У червні 2021 року дату виконання робіт було погоджено. У визначений час усі деталі пам`ятника були завантажені в автомобіль, однак, в присутності її працівників Передрій від послуг відмовилась. 25.06.2021 року позивачка повідомила, що не бажає з нею працювати та просила повернути аванс, на що вона погодилася повернути 1000 гривень за арку пам`ятника та віддати гранітну вставку вартістю 500 гривень. Вона не порушувала ЗУ «Про захист прав споживачів», тому її вини у відмові позивачки від установки пам`ятника немає, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні відшкодування моральної шкоди. Щодо розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, то ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження вказаних витрат, тому вона просить відмовити у задоволенні цього виду витрат.

Ухвалою суду від 05.01.2022 року постановлено відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено справу до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.

Сторони в судове засідання прибули.

ОСОБА_1 в своєму вступному слові посалилась на обставини, викладені в позовній заяві та зазначила, що 16.04.2021 року при обговоренні свого замовлення з ОСОБА_3 , останній підтвердив, що договір про надання послуг їй буде надано. Вона сплатила 30% авансу 1500 гривень відповідачці, однак договір їй не надали. У призначений день встановлення пам`ятника вона вирішила відмовитись від послуг ФОП ОСОБА_2 з тих підстав, що їй не було надано договір та прейскурант цін. Відповідачка їй повідомила, що гроші не поверне. 25.06.2021 року вона пішла до майстерні ОСОБА_2 та викликала поліцію. В присутності поліцейського відповідачка сказала, що поверне 1000 грн. Після цього вони не зустрічались, а ОСОБА_2 так і не повернула їй кошти. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що вона не відмовлялась надати ОСОБА_1 договір про надані послуги, оскільки такий договір надається після виконання робіт, тобто після встановлення пам`ятника. Щодо цін, то накладна нею була підписана та вручена позивачці, там є ціни. Гроші повернути вона не відмовлялась. Коли ОСОБА_1 викликала поліцію, вона у присутності працівника поліції намагалась віддати позивачці 1000 грн., а 500 гривень це вартість матеріалів та роботи з виготовлення таблички на пам`ятник.

Вислухавши сторони, представника відповідача, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з метою виготовлення та встановлення пам`ятнику.

Згідно накладної № 782 від 16.04.2021 року, ФОП ОСОБА_2 зобов`язалася виготовити, встановити пам`ятник-арку з гранітною вставкою, закритою гробницею, плитами під пам`ятник, та демонтажем старого пам`ятника, загальною вартістю 4500 гривень. Отримано авансовий платіж 1500 гривень (а.с.10).

Позивачка і відповідачка не заперечували ту обставину, що пам`ятник та гранітна вставка були виготовлені, і сторони узгодили дату та час виконання робіт: демонтаж старого пам`ятника та встановлення нового, - у червні 2021 року.

Також сторони не заперечували, що 25.06.2021 року ОСОБА_1 в присутності свідків відмовилась від замовлення і попросила повернути їй сплачений аванс.

Не заперечували сторони й того факту, що аванс не було повернуто ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_4 надав суду показання, що він працює у ФОП ОСОБА_2 . Влітку 2021 року, точної дати назвати не може, із напарником вони завантажили всі комплектуючі частини пам`ятника в автомобіль. Все було готово для установки пам`ятника, але з бази по АДРЕСА_1 , вони не виїхали, бо замовник відмовився від установки. Пам`ятник був готовий та позивачка його бачила.

Свідок ОСОБА_5 надав суду письмові пояснення, ідентичні показанням свідка ОСОБА_4 .

Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов`язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків. Такий документ повинен містити інформацію про: 1) дату укладення договору; 2) найменування та місцезнаходження продавця (виконавця); 3) найменування продукції; 4) ціну; 5) строк виконання робіт (надання послуг); 6) інші істотні умови договору; 7) права та обов`язки сторін договору. У разі ненадання такої інформації суб`єкт господарювання несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону (ч.2 ст.12 Закону).

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами.

Договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, - договір, укладений із споживачем особисто в місці, іншому ніж торговельні або офісні приміщення продавця (п.9 ч.1 ст.1 Закону).

Частинами 3 та 4 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору.

Враховуючи вищевказані правові норми, позивач мала право на розірвання договору за умови повідомлення про це відповідача протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями.

Як встановлено судом, ФОП ОСОБА_2 в день укладення договору з ОСОБА_1 надала останній накладну № 782, в якій зазначено дату укладення договору 16.04.2021 року, найменування продавця (виконавця) - ФОП « ОСОБА_6 », найменування продукції виготовлення, встановлення пам`ятника Арка з гранітною вставкою, закрита гробниця, плити під пам`ятник, демонтаж старого пам`ятника, ціна 4500 грн., сума передплати 1500 грн.

Замовлена продукція була виготовлена в повному обсязі.

Однак, в червні 2021 року, тобто, більш ніж через 14 днів з дати одержання накладної, ОСОБА_1 відмовилася від договору і просила повернути їй сплачені кошти в розмірі 1500 грн., які станом на день розгляду справи не були повернуті.

Отже, як позивач, так і відповідач порушили вимоги ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме:

- позивач порушила 14-денний строк розірвання договору;

- відповідачем порушено 30-денний строк повернення сплачених коштів.

Щодо повернення сплачених коштів.

Позивачкою сплачено ОСОБА_2 передплату в розмірі 1500 грн.

Відповідачка погодилася повернути ОСОБА_1 1000 грн. з тих підстав, що 500 грн. це вартість виготовленої гранітної вставки. Розрахунок вартості виготовлення гранітної вставки підтверджено документами.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідачкою повністю виконано роботу по замовленню ОСОБА_1 виготовлено пам`ятник та гранітну вставку, і цей факт не заперечується позивачкою.

Таким чином, ОСОБА_2 понесені витрати на виконання договору, а позивачкою порушено строк розірвання договору, у зв`язку з чим, позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 1500 грн. підлягають частковому задоволенню, тобто, в частині, яка визнається відповідачкою, а саме: повернення 1000 грн.

Щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що вона розраховувала на своєчасну заміну пам`ятника на новий, а натомість змушена була неодноразово приходити до підприємця та випрошувати повернення грошових коштів, оплачених авансом. Це її обурює, виникає враження, що її обдурили.

Свої переживання і клопоти позивачка оцінює в 15000 грн.

Як передбачено ч.4 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору.

Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в його заподіянні.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 4 своєї Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (далі Постанова Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року) Пленум Верховного Суду України зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно положень Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року, під моральної шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

До позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження спричинення позивачці моральної шкоди.

За клопотанням ОСОБА_1 ухвалою суду від 15.09.2021 року по справі призначено судову психологічну експертизу з метою з`ясування: чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для ОСОБА_1 , чи завдані ОСОБА_1 страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду).

Однак, експертизу не проведено у зв`язку з несплатою попереднього розрахунку її вартості.

Отже, спричинення позивачці моральної шкоди не доведено.

Разом з тим, суд вважає, що оскільки ОСОБА_2 порушено 30-денний строк повернення сплачених ОСОБА_1 коштів, а сама ОСОБА_1 була обманута в своїх сподіваннях отримати передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» документи на замовлену послугу (ескіз замовленого пам`ятнику, калькуляцію вартості його виготовлення, вартість замовлених супутніх послуг, строк виконання послуг), повинна була неодноразово звертатися до ОСОБА_2 за поверненням сплачених коштів, вона зазнала моральних переживань, які підлягають відшкодуванню.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві ОСОБА_1 моральної шкоди, суд приходить до такого.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи характер та обсяг переживань ОСОБА_1 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачки, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 500 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями ст.ст.12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину авансу, сплаченого за ритуальні послуги, в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 (п`ятсот) гривень відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження за умов, визначених в ч.2 ст.354 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ФОП ОСОБА_2 , РНОКПП ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 28 лютого 2022 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна