Справа № 673/1110/21
Провадження № 2/673/81/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 р. м. Деражня

Деражнянський районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючий суддя Дворнін О.С.

при секретарі судових засідань Демчишиній Н.Г.

на підставі письмових заяв ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження, за правилами ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом до суду, вказавши, що з 28.04.1979 року по 19.11.2019 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . В період перебування у шлюбі подружжям був придбаний житловий будинок, проте після розірвання шлюбу позивачка із відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просить поділити майно шляхом визначення за нею Ѕ частки житлового будинку, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою судді від 01.10.2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив.

Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України.

В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала клопотання, в якому просить проводити розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги до відповідача підтримує повністю з викладених в позовній заяві підстав.

Відповідач також в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав повністю.

Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не

здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судом встановлено, що рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 04.11.2019 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

В період перебування у шлюбі подружжям був придбаний житловий будинок загальною площею 49,9 м.кв., що знаходиться під АДРЕСА_1 , про що було укладено Договір купівлі-продажу від 28.02.1989 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лозівської селищної ради Гніздовською Е.О.

Так, відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 18.03.2020 р., вартість житлового будинку з господарськими будівлями розташованого за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 49,9 м.кв. з надвірними будівлями складає 156 791 (сто п`ятдесят шість тисяч сімсот дев`яносто одна ) грн.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Разом з тим, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільний житловий будинок на дві рівні частини.

Так, згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлено судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно до даної категорії цивільних справ становить 908,00 грн.

Згідно, ст.7 Закону України «Про судовий збір», однією з підстав для повернення судового збору є надмірно сплачена сума судового збору у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що при подачі позову до суду, позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1568 грн., що підтверджується квитанцією №73 від 14 вересня 2020 року, тому просила повернути надмірно сплачений судовий збір у сумі 660 грн. Суд вважає, що така вимога підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що відповідач визнав позовні вимоги до початку судового розгляду.

Враховуючи вказану обставину, в силу вимог ч.1 ст.142 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 454 грн.

Зважаючи на положення ч.6 ст.141 ЦПК України, частину судового збору в розмірі 454 грн. слід повернути позивачу з Державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268,273, 354 ЦПК України, ст.ст.60, 69-71 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити повністю.

Визнати житловий будинок, що знаходиться під номером АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Провести розподіл спільного сумісного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , право власності по Ѕ частки житлового будинку, що знаходиться під номером АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 454 грн. витрат по сплаті судового збору.

Повернути ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір в розмірі 660 грн. відповідно до квитанції № 73 від 14.09.2020 року з Державного бюджету України.

Судовий збір в розмірі 454 грн. повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету.

Складання повного рішення відкладено на строк не більше десяти днів з дня закінчення розгляду справи, у зв`язку з чим строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Деражнянський районний суд Хмельницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи, які при проголошенні рішення суду суддя не оголошує:

заявник - ОСОБА_1 ,

зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ,

місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: О. С. Дворнін