ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/93/22 Справа № 182/3865/20 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/3865/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2021 року, яке ухвалене суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 листопада 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що свідчить відповідний запис у свідоцтві про смерть, яке зареєстроване Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області (актовий запис № 1159).

19 листопада 2019 року позивачка дізналась про те, що ОСОБА_4 заповідав їй після своєї смерті все належне йому на день смерті майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бережним О.С. 30 квітня 2013 року та зареєстрований у реєстрі за № 515.

21 листопада 2019 року позивачка звернулася до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після померлого, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини (вих. 3857/02-31 від 26.11.2019 року).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 21.04.2020 року (справа № 182/1653/19) позивачці був визначений додатковий строк, тривалістю 3 місяці, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Посилаючись на те, що відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.11.2019 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на квартиру, в тому числі, й у зв`язку з ненаданням правовстановлюючого документу на квартиру, позивачка просила суд: визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 46,9 кв.м. та житловою площею 31,4 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неправильне з`ясування судом обставин справи. Зокрема, вважає, що судом не було враховано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини (вих. 3857/02-31 від 26.11.2019 року), у якій також зазначено й про відмову у зв`язку з ненаданням правовстановлюючого документу на квартиру, що надає їй право на визнання за собою права власності на спадкове майно у судовому порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідачка ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, відповідачку ОСОБА_3 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 (а.с.41-42).

30.04.2013 року ОСОБА_4 , на ім`я позивачки по справі ОСОБА_5 , було складено заповіт, яким він заповідав позивачці після своєї смерті все належне йому на день смерті майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бережним О.С. 30 квітня 2013 року та зареєстрований у реєстрі за № 515 (а.с.6).

21 листопада 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після померлого, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини (вих. 3857/02-31 від 26.11.2019 року).

13.03.2019 року донька спадкодавця ОСОБА_2 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_6 та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зоря» про визнання за собою права власності на Ѕ частину квартири, загальною площею 46,9 кв.м. та житловою площею 31,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визнання за собою права власності на Ѕ частину квартири, загальною площею 46,9 кв.м. та житловою площею 31,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (цивільна справа № 182/1653/19, провадження №2/0182/639/2020).

05.12.2019 року судом прийнято зустрічний позов ОСОБА_5 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

11.03.2020 року судом постановлено ухвалу про залучення до участі у справі ОСОБА_3 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.04.2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визначено ОСОБА_5 додатковий строк, тривалістю 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.9-13).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири, загальною площею 46,9 кв.м. та житловою площею 31,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 скасовано та у скасованій частині ухвалено нове рішення, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 46,9 кв.м. та житловою площею 31,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2020 року залишено без змін (а.с. 87-91).

Після набрання законної сили рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.04.2020 року, яким їй було визначено додатковий строк для прийняття спадщини, ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась.

Встановивши, що ОСОБА_1 після набуття рішенням по цивільній справі № 182/1653/19, провадження № 2/0182/639/2020, яким їй було визначено додатковий строк, тривалістю 3 місяці, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , необхідно було звернутись з вищевказаним рішенням до нотаріуса, чого остання не вчинила, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, як таких, що заявлені передчасно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, за положенням ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1216, 1218 ЦК України).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Частиною третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За положеннями частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Другої Нікопольської державної нотаріальної контори від 26 листопада 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с. 8).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.04.2020 року визначено ОСОБА_5 додатковий строк, тривалістю 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.9-13), однак остання не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

У разі пропуску строку для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК України) для спадкоємців передбачається цивільно-правоа відповіальність, яка поляга у позбавленні їх права на прийняття спадщини.

Так, ч. 1 ст. 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За таких обставин, станом на теперішній час, ОСОБА_1 є такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , а тому не набула право на визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку, й доводи апеляційної скарги останньої щодо наявності у неї такого права є помилковими.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2021 року - залишити без мін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: