Справа № 646/7626/21
№ провадження 2/646/766/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.22 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Демченко С.В.,

секретар судового засідання Хілінський М.І.,

за участю сторін:

позивача ФОП ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Лисенко В.І.,

представника відповідача адвоката Папай С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,

у с т а н о в и в:

18.11.2021 позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на користь ФОП ОСОБА_1 матеріальну шкоду за договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність в сумі 70 846,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.07.2020 ОСОБА_2 був прийнятий на посаду менеджера (управителя) в оптовій торгівлі ФОП ОСОБА_1 на підставі трудового договору. 01.07.2020 з ОСОБА_2 укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 23.09.2020 ФОП ОСОБА_1 як власник виявив недостачу ввірених ОСОБА_2 товарно?матеріальних цінностей на суму 70 846,00 грн. У той же день ОСОБА_2 написав розписку, якою визнав свою вину у недостачі товарно?матеріальних цінностей та зобов`язався віддати грошові кошти в сумі 70 846,00 грн до 01.12.2020. 01.09.2020 ОСОБА_2 був звільнений з займаної посади у ФОП ОСОБА_1 . Посилаючись на ст.ст. 130, 134, 135?1 КЗпП України, враховуючи наявність письмового договору про повну матеріальну відповідальність, ФОП ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 повну шкоду, заподіяну недостачею товарно?матеріальних цінностей у повному розмірі.

22.11.2021 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

Відповідач своїм правом надання відзиву не скористався, відзиву на позовну заяву не надав.

15.02.2022 протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Папай С. О. про долучення до матеріалів справи копію рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.09.2021 по справі № 646/2804/21.

У судовому засіданні позивач ФОП ОСОБА_1 та його представник адвокат Лисенко В. І. позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача наголошував, що позовні вимоги у даній справі ґрунтуються на положеннях КЗпП України і є відмінними від цивільної справи № 646/2804/21.

Представник відповідача адвоката Папай С. О. проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач ФОП ОСОБА_1 вже звертався з позовом про стягнення вказаної суми з ОСОБА_2 , зазначаючи, що між сторонами існували правовідносини позики, і рішенням суду у справі № 646/2804/21 у задоволенні його позовних вимог було відмовлено.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

01.07.2020 згідно з наказом (розпорядженням) ФОП ОСОБА_1 № 300620/1 від 30.06.2020 про прийняття на роботу ОСОБА_2 був прийнятий на роботу на посаду менеджера (управителя) в оптовій торгівлі ФОП ОСОБА_1

01.07.2020 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідно до ст.ст. 130, 134, 135?1 КЗпП України.

Пунктом 1 вказаного договору передбачено, що матеріально відповідальна особа, виконуючи роботу, безпосередньо пов`язану з прийманням, здачею та зберіганням матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності ввірених їй власником ТЦМ грошових коштів, отриманих від реалізації ТМЦ та у зв`язку з викладеним зобов`язується, у тому числі, у випадку порчі, недостачі чи знищення матеріальних цінностей з вини матеріально-відповідальної особи, відшкодувати власнику ТВЦ матеріальний збиток.

01.09.2020 згідно з наказом (розпорядженням) ФОП ОСОБА_1 № О10920 ОСОБА_2 був звільнений з посади менеджера (управителя) в оптовій торгівлі ФОП ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

23.09.2020 ОСОБА_2 склав розписку, згідно з якою зобов`язався віддати суму коштів у розмірі 70 846,00 грн строком до 01.12.2020 без зазначення даних кредитора.

Відповідно до копії рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.09.2021 по справі № 646/2804/21 у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу у розмірі 70 846,00 грн відмовлено. В обґрунтування позову у зазначеній справі позивач ОСОБА_1 посилався на те, що між сторонами склалися правовідносини позики. Рішення суду мотивовано тим, що розписка від 23.09.2020 не відповідає встановленим чинним законодавствам вимогам до боргового документу та взагалі не містить інформації про позичальника.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до такого висновку.

Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством (ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України).

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135?1 цього Кодексу укладений письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України).

Розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди (ч. 1, 2 ст. 135?3 КЗпП України).

Відповідно до п. 7 Розділу І Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 № 879, проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, у разі зміни матеріально відповідальних осіб.

Матеріально відповідальні особи дають в інвентаризаційному описі розписки про те, що до початку інвентаризації всі прибуткові та видаткові документи на активи здані в бухгалтерію, що всі цінності, які надійшли під їх відповідальність, оприбутковані, а ті, що вибули, списані (п. 6 Розділу ІІ Положення № 879).

Згідно з роз`ясненнями Мінсоцполітики у листі від 24.07.2013 № 8117/0/14-13/06 у день звільнення (в день приймання?передачі справ) матеріально відповідальна особа зобов`язана передати матеріальні цінності, за які вона несе відповідальність. При цьому складаються акти приймання?передачі матеріальних цінностей.

Суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений (ч. 1 ст. 137 КЗпП України).

Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу (ст. 138 КЗпП України).

Відповідно до абз. 2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» у кожному випадку суд зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

З матеріалів справи суд встановив, що сторони у справі перебували у трудових відносинах у період з 01.07.2020 до 01.09.2020, коли ОСОБА_2 був звільнений з посади менеджера в оптовій торгівлі ФОП ОСОБА_1 .

Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі або прямого умислу або необережності (халатність, недбалість); дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню; між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв`язок.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як стверджує позивач, 23.09.2020, тобто після звільнення ОСОБА_2 , позивач виявив недостачу ввірених відповідачу товарно?матеріальних цінностей, на підтвердження чого посилається на розписку від 23.09.2020.

Дослідивши зазначену розписку від 23.09.2020, суд встановив, що з неї неможливо встановити дійсну правову природу правовідносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказана розписка взагалі не містить жодної інформації про особу кредитора, підстави і обставини її складання та мету передачі грошових коштів. Більш того, вона була складена 23.09.2020, тобто вже після того як трудові відносини між ФОП ОСОБА_1 та відповідачем припинилися.

Крім того, передбачений чинним законодавством, зокрема Положенням № 879, порядок виявлення та фіксації факту нестачі матеріально?товарних цінностей, ввірений матеріально відповідальному працівнику, взагалі не передбачає такої форми фіксації нестачі як видання працівником розписки.

Жодних інших доказів на підтвердження стверджуваної позивачем нестачі ввірених відповідачу товарно?матеріальних цінностей ФОП ОСОБА_1 до суду не надано.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що звертаючись до суду із зазначеним позовом ФОП ОСОБА_1 не подано жодних доказів в обґрунтування того, якими неправомірними діями (бездіяльністю) відповідач спричинив шкоду, у чому полягає його вина і чи входило до його посадових обов`язків облік, зберігання отриманого під звіт майна, який причинно-наслідковий зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю відповідачів і шкодою, яка настала. Позивач взагалі не надав жодних доказів на підтвердження факту вручення ОСОБА_2 певних товарно?матеріальних цінностей на відповідну суму, як і факту виявлення їх недостачі та обставин такого виявлення, що має бути оформлено у відповідності до приписів законодавства.

У зв`язку з зазначеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову ФОП ОСОБА_1 у зв`язку з його недоведеністю.

Додатково суд також зауважує, що позивач допустився суперечливої поведінки в цьому процесі, коли стверджував, що спірна розписка від 23.09.2020 була видана ОСОБА_2 на підтвердження своєї вини у нестачі товарно?матеріальних цінностей, та в рамках судової справи № 646/2804/21, де позивач стверджував, що спірна розписка від 23.09.2020 є доказом існування між сторонами правовідносин позики.

Європейський суд з прав людини визначив (справа «Холіч проти України»), що «естопель означає категоричне заперечення такої поведінки сторони в процесі, якою вона перекреслює те, що попередньо було нею визнано в цьому або іншому судовому процесі».

Тим самим сутність процесуального естопелю (venire contra factum proprium) полягає в законодавчій забороні на відмову від ухваленої раніше та сформульованої уповноваженою особою позиції офіційно з будь-якого питання. По суті, йдеться про заборону непослідовної поведінки в процесі.

Тобто, така поведінка позивача, є свідченням суперечливої поведінки сторони, яка не відповідає встановленим ст. 3 ЦК України та ч. 1 ст. 44 ЦПК України принципам розумності та добросовісності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складений 22 лютого 2022 року.

Суддя С.В. Демченко