КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2496/2022
справа №367/5728/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Мерзлого Л.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання надати звіт та стягнення грошових коштів, отриманих у зв`язку з виконанням доручення,-

встановила:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- зобов`язати ОСОБА_3 надати звіт про всі правочини та інші юридичні дії, вчинені нею як повіреним в інтересах та від імені ОСОБА_1 , в тому числі щодо квартир з будівельними № АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_3 1 403 900 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 є адвокатом, у 2014 році здійснювала захист інтересів ОСОБА_1 , а в подальшому стала особистим адвокатом і надавала правову допомогу в усіх проектах, для реалізації чого останній неодноразово видавались довіреності, окрім того, ОСОБА_3 мала право на отримання коштів.

Зазначає, що відповідач звітів про виконані роботи не надавала, довіреностей після закінчення строку їх дії не повертала, отриманих грошових коштів у повному обсязі не передала, у лютому 2020 року припинила співпрацю.

Позивач вказує, що у 2019 році ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 з власної ініціативи вчинила ряд правочинів з купівлі-продажу та отримала від покупців 1 403 900 грн. Про ці правочини ОСОБА_1 не повідомила, коштів не передала.

В жовтні 2021 року позивачем подана заява про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на рухоме та нерухоме майно і грошові кошти ОСОБА_3 , які знаходяться на рахунках у банківських або інших кредитно-фінансових установах, у тому числі, що розміщені на поточному рахунку № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", МФО 305299 в межах заявлених вимог про стягнення коштів в розмірі 1 403 900 грн.

Заява обґрунтована з посиланням на доводи позовної заяви.

Додатково заявник посилається на наступне.

За фактом шахрайства ОСОБА_3 відкрито кримінального провадження у зв`язку із зловживанням службовим становищем та заволодінням квартирами.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (яка теж незаконно заволоділа майном) укладено договір іпотеки на забезпечення зобов`язань ОСОБА_4 у розмірі 1 000 000 грн.

Згідно інформації електронних реєстрів про належність ОСОБА_3 нерухомого майна таке відсутнє, проте, ураховуючи дату початку реєстру, інформація може в ньому не міститись.

Зазначає, що ряд квартир, не зазначених у позовних вимогах, відчужені відповідачем, зокрема, на користь батька відчужено дві квартири, одна квартира відчужена на користь державного органу.

Вказує, що відповідач має складне матеріальне становище, може ухилитися від виконання зобов`язань, зокрема у спосіб належного їй майна.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 жовтня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявник не конкретизує, на яке саме рухоме чи нерухоме майно слід накласти арешт; не надано відомостей про належність відповідачу зазначеного у заяві банківського рахунку, що позбавляє суд визначити співмірність між позовними вимогами і заходами забезпечення позову.

Не погодившись з постановленою ухвалою, представником ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити.

Посилається на те, що заходи забезпечення позову співмірні з позовним вимогам, натомість суд не надав оцінки підставам позову та його предмету.

Висновки суду, згідно яких відсутні підстави стверджувати, що унаслідок невжиття заходів забезпечення позову виконання рішення суду буде утруднено чи унеможливлено уважає безпідставними.

Посилається на те, що номер рахунку в банку отримано з даних договору купівлі-продажу квартири, при цьому інформація про клієнта банку є банківською таємницею, проте це не перешкоджає виконати ухвалу про арешт коштів, що можуть бути розміщені на рахунках в банках.

Посилаючись на порушення норм процесуального права, наводить положення законодавства та судову практику щодо розгляду заяв про забезпечення позову, звертає увагу на строки розгляду заяви, але не вказує конкретних поршень.

Одночасно посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 щодо мети заходів забезпечення позову.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі посилається на те, що мотиви суду про відмову у забезпеченні позову ураховують обставини справи та ґрунтуються на законі. Зазначає, що заходи забезпечення є неспівмірними із заявленими вимогами та нею не вчиняються дії, які б свідчили про намір ухилитися від виконання рішення суду.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палдати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Звертаючись до суду із майновою вимогою та заявляючи про необхідність її забезпечення, позивач не зазначає обґрунтованих підстав, з яких би можна було убачати об`єктивну необхідність у арешті майна відповідача.

Проте сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обгрунтувати причини звернення з такою заявою. При цьому є обов`язковим подання доказів фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Тобто, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

Інститут забезпечення позову є механізмом, який покликаний гарантувати, у суворій відповідності до закону та за наявності безумовних фактичних підстав, виконання майбутнього рішення суду або/та ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

При цьому, достатньо обгрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Оскільки позивачем не надано доказів та судом не установлено обставин на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог, відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова