ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 631/1024/18 Головуючий суддя І інстанції Пархоменко І. О.
Провадження № 22-ц/818/1028/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Ципліцького Дмитра Олеговича на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 квітня 2021 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором інформаційно-консультативного обслуговування від 20.01.2017 року, у розмірі 134390,22 грн.

Позов мотивовано тим, що між нею та відповідачем 20.01.2017 був укладений договір інформаційно-консультативного обслуговування. Відповідно до п. 1.1 договору предметом даного договору є надання виконавцем від імені та за дорученням замовника послуг по вивченню ринку нерухомості та надання інформації про об`єкти нерухомості, що продаються, для придбання у власність, а саме: квартира.

За п. 2.2.1 договору замовник зобов`язується оплатити послуги виконавця у разі придбання наданого виконавцем об`єкта нерухомості замовником, довіреною особою замовника або третьою особою, що діє в інтересах замовника. Вартість послуг Виконавця складає 5% від ринкової вартості об`єкта нерухомості, але не менше 24000,00 грн (п.п. 3.1-3.2 договору). Послуги за договором вважаються виконаними з моменту, коли замовник ставить свій підпис про огляд обраного ним об`єкту нерухомості.

Пункт 7 договору містить особистий підпис ОСОБА_2 , що підтверджує, що 20.01.2017 року замовником було оглянуто вибрані об`єкти нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Ринкова вартість кожної із зазначених квартир 1260000,00 грн. Відповідно до п. 3.4 договору підтвердженням придбання замовником об`єкту нерухомості, інформація про який була надана виконавцем, може слугувати укладення договору завдатку, а також договору купівлі-продажу або будь-якого іншого договору, що посвідчує перехід об`єкта нерухомості від власника об`єкта до замовника або його родичам, третім особам в інтересах замовника чи його родичам, третім особам у своїх інтересах, якщо інформація про об`єкт отримана ними від замовника.

Вказує, що 03.05.2018 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів, укладеного 25.01.2017 року між ТОВ «Азово-Чорноморська інвестиційна компанія» та ОСОБА_2 , договору бронювання, укладеного 25.01.2017 року між ТДВ «Житлобуд-2» та ОСОБА_2 , додаткового договору до договору бронювання від 25.01.2018 року, укладеного 20.03.2018 року між ТДВ «Житлобуд-2» та ОСОБА_2 , акту прийому-передачі квартири, укладеного 20.03.2018 року між ТДВ «Житлобуд-2» та ОСОБА_2 .

Вважає, що у відповідача виник обов`язок сплатити надані позивачем послуги в розмірі 63000,00 грн. У разі невиконання замовником договору протягом семи робочих днів з моменту огляду обраного об`єкта нерухомості, він зобов`язаний сплатити виконавцю штраф в розмірі 100% від вартості послуг, вказаних у п. 7 договору, але не менше 24000,00 грн, пеню, 3% річних та інфляційні втрати згідно з наданим виконавцем розрахунком.

Посилаючись на вимоги Цивільного кодексу України просила стягнути заборгованість за договором, а саме: суму вартості наданих послуг у розмірі 63000,00 грн, штраф за неналежне виконання договірних зобов`язань у розмірі 63000,00 грн, пеню за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань у розмірі 7370,14 грн, 3% річних за користування коштами у розмірі 642,08 грн та інфляційні витрати у розмірі 378,00 грн.

У відзиві на позов відповідач заперечив факт укладання договору та заявив, що з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 ділових стосунків він не мав, позивач ніколи особисто не надавала послуги з інформаційно-консультативного обслуговування.

Звертає увагу, що договір було укладено 20.01.2017 і в цей же день був закінчений. Договір укладено іноземною мовою, в матеріалах справи немає перекладу на державну мову, не співпадають суми договору. Відсутнє підтвердження виконання п. 3.2 договору, як обставин його виконання сторонами. Не виконання сторонами п. 3.2 договору веде до невиконання виконавцем послуг за договором і відмови від «нагородження» згідно п. 3.3 цього договору.

Крім того, у п. 7 договору відсутній підпис замовника, не надано доказів на підтвердження виконання п 2.1 виконавцем оспорюваного договору від 20.01.2017.

Відповідач набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , 03.05.2018 на підставі купівлі - продажу цінних паперів АЗОВО-ЧОРНОМОРСЬКОЇ ІНВЕСТИЦІЙНОЇ КОМПАНІЇ У ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ 129-17/128-17/БВ від 25.01.2017, власником яких є відповідач на загальну суму 869362,50 грн. Просив відмовити у задоволенні позову та стягнути судові витрати.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 квітня 2021 року у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ФОП ОСОБА_1 адвокат Ципліцький Д.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та задовольнити позов у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що квартира знаходиться у новобудові і на момент, коли позивач знайшла її для відповідача на виконання умов договору і показала будинок не було здано в експлуатацію, саме тому ОСОБА_2 не одразу було укладено договір купівлі-продажу.

Вказує, що у п.7 договору стоїть підпис ОСОБА_2 , який підтверджує , що ним було оглянуто об`єкти нерухомості, отже позивачем належно виконані умови договору.

Зазначає, що п.2.2.1 договору містить посилання не те, що у замовника обов`язок оплатити надані виконавцем послуги виникає у разі придбання замовником об`єкта нерухомості, то моментом виникнення зобов`язання оплатити такі послуги є момент придбання у власність нерухомого майна, в даному випадку день реєстрації права власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто 03.05.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Тітов І.Б. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що позивачем не правильно тлумачиться п.7 договору про огляд об`єктів нерухомості замовником, і як наслідок у відповідача виник обов`язок сплатити грошові кошти позивачу, оскільки п.2.2.1 договору чітко визначає, що обов`язок сплатити гроші виникає у відповідача перед позивачем тільки після придбання об`єкту нерухомості.

Зазначає, що у п.7 договору зазначені об`єкти, які начебто були надані відповідачу для огляду, проте позивачем не надано доказів, що такі об`єкти фактично були оглянуті відповідачем, матеріали справи не містять акти, розписки або інші докази, які складалися сторонами в підтвердження зазначеної обставини.

Зауважує, що позивачем не надано доказів на підтвердження придбання замовником об`єкту нерухомості, інформація про який була надана виконавцем, а саме укладення договору, що посвідчує перехід об`єкта нерухомості від власника об`єкта до замовника або його родичам, третім особам в інтересах замовника чи його родичам, третім особам у своїх інтересах, якщо інформація про об`єкт отримана ними від замовника.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів відповідно до наведених у ст. 367 ЦПК України вимог переглянула справу та вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження придбання замовником об`єкту нерухомості, інформація про який була надана виконавцем, позивачем не надано належних доказів виконання позивачем договору, доказів огляду об`єктів нерухомості, у строк визначений договором.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Судом першої інстанції на підставі наданого позивачем договору було встановлено, що 20.01.2017 року між ОСОБА_2 , як замовником з одного боку, та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , як виконавцем з іншого боку, було укладено договір на інформаційно-консультативне обслуговування (а.с.5).

Відповідно до п. 1.1 предметом даного договору є надання виконавцем від імені та за дорученням замовника послуг по вивченню ринку нерухомості та надання інформації про об`єкти нерухомості, що продаються, для придбання у власність, а саме: квартира.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 04.09.2018, вбачається, що 03.05.2018 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на квартиру АДРЕСА_3 . Підстав виникнення права власності: договір купівлі-продажу цінних паперів, укладений 25.01.2017 року між АЗОВО-ЧОРНОМОРСЬКОЮ ІНВЕСТИЦІЙНОЮ КОМПАНІЄЮ У ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ та ОСОБА_2 посередницькі послуги; додатковий договір до договору бронювання від 25.01.2017 року, укладений 20.03.2018 року між ТДВ «Житлобуд-2» та ОСОБА_2 , акт прийому-передачі квартири від 20.03.2018 року між ТДВ «Житлобуд-2» та ОСОБА_2 ; договір бронювання від 25.01.2017 року між ТДВ «Житлобуд-2» та ОСОБА_2 .

Відповідно до договору доручення № 128-17/БД від 25 січня 2017 року АЗОВО-ЧОРНОМОРСЬКА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ У ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ надає ОСОБА_2 посередницькі послуги з купівлі цінних паперів, зазначених у п. 1.3 договору, а саме: АЗОВО-ЧОРНОМОРСЬКА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ У ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ зобов`язується від імені та за рахунок ОСОБА_2 укласти договір або договори купівлі-продажу цінних паперів з третьою особою та виконати певні юридичні дії, які визначені умовами цього договору.

Згідно з актом надання послуг стосовно виконання договору доручення № 128-17/БД від 25 січня 2017 року договір доручення виконаний у повному обсязі .

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу ,сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З ч. 2 ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становить умови(пункти). Визначені на розсуд стороні і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договором, елементи яких містяться у змішаному договорі.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У п.п. 1-3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України визначено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Всупереч наведеним вище нормам цивільного процесуального права суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи позову, наявних у справі доказів та не з`ясував, що згідно договору від 20.01.2017 року , який містить підписи сторін (а.с.5 зворот) вбачається, що ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 уклали договір про інформаційно-консультативне обслуговування.

Пунктом 2.2.1 договору передбачена оплата послуг, а саме, що замовник зобов`язується оплатити послуги виконавця у разі придбання наданого виконавцем об`єкта нерухомості замовником, довіреною особою замовника або третьою особою, що діє в інтересах замовника.

Згідно з п.п. 3.1-3.2 договору вартість послуг виконавця складає 5% від ринкової вартості об`єкта нерухомості, але не менше 24000,00 грн. Послуги виконавця вважаються виконаними з моменту, коли замовник ставить свій підпис про огляд обраного ним об`єкту нерухомості.

Пунктом 4.1. передбачено, що договір діє строком 60 днів, після спливу якого договір автоматично пролонгується на той же строк, якщо жодна зі сторін не заявила про його розірвання.

Відповідно до п. 5.1 договору адреси наданих до огляду об`єктів нерухомості є невід`ємною частиною договору та фіксуються додатково у п.7 цього договору, та є актом виконаних робіт.

У п. 7 договору від 20.01.2017 зазначено адреси об`єктів нерухомості наданих для огляду замовнику, а саме: квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 заперечував у суді першої інстанції доводи позову та у відзиві на апеляційну скаргу повторив, що ним не підписувався згаданий договір.

У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), та якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Зі змісту вищевказаного договору вбачається, що він у графі «замовник» містить підпис ОСОБА_2 (а.с.5 зворот).

Всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідач не надав до суду належних і допустимих письмових доказів на спростування свого підпису під згаданим договором, що за змістом норми ст.103 ЦПК України передбачає експертного дослідження. Матеріали справи не містять належних та допустимий доказів того, що підпис у договорі здійснено не відповідачем, тому його умови згідно ст. 526 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд не надав належно ї оцінки тому, що згідно довідки - Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.09.2018 року вбачається, що за ОСОБА_2 03.05.2018 року зареєстровано право власності на квартиру, загальною площею 73,2, житловою площею 33,2 кв.м за адресою АДРЕСА_4 (а.с.6).

Підстава виникнення права власності зазначена: договір купівлі продажу цінних паперів, виданий 25.01.2017 року між АЗОВО-ЧОРНОМОРСЬКОЮ ІНВЕСТИЦІЙНОЮ КОМПАНІЄЮ У ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ОСОБА_4 / ОСОБА_2 ;

Додатковий договір до договору бронювання № Ц1-386-КВ від 25.01.2017, серія та номер б/н, виданий 20.03.2018 року, видавник ТДВ «Житлобуд-2»/ ОСОБА_2 ; договір бронювання, серія та номер Ц1-386-КВ, виданий 25.01.2017 року, видавник ТДВ «Житлобуд-2/Червоний О.В.

Форма власності приватна, розмір частки 1, власник ОСОБА_2 .

Враховуючи те, що вищевказані умови п.п. 5.1., 7 договору позивачем були виконані, можливі для придбання замовником - відповідачем об`єкти нерухомості були продемонстровані відповідачу, про що свідчить його підпис у договорі, а згодом він набув право власності на оглянутий об`єкт нерухомості по АДРЕСА_4 та зареєстрував за собою, ОСОБА_2 , цю квартиру належним чином у вищевказаному Державному реєстрі, що відповідає умовам п.п. 2.2.1 у поєднанні з умовами п.п. 3.1-3.2 вищевказаного договору, - у замовника-відповідача у справі виникло зобов`язання перед надавачем послуг позивачем оплатити його послуги у розмірі 5% від ринкової вартості об`єкта нерухомості, але не менше 24000,00 грн.

Складання окремого документу - акту прийому-передачі про огляд зазначеного у договорі об`єкта нерухомості квартири АДРЕСА_3 , - вищевказаний договір не містить, а наступне придбання відповідачем саме цієї квартири у власність підтверджує доводи позову про те, що позивач виконала умови договору щодо надання відповідної інформації про об`єкти нерухомості (квартиру), що продаються, для придбання її у власність та виникнення у відповідача обов`язку сплатити цю послугу після придбання цієї квартири у власність. Наведені з цього приводу заперечення відповідача належним чином не обґрунтовані та спростовуються вищевказаними доказами, тому колегія суддів їх відхиляє.

Безспірний факт, що право власності відповідача на придбану квартиру зареєстровано у відповідному Державному реєстрі є належним, допустимим і достатнім доказом того що позивач виконав умови договору, а у відповідача виник обов`язок по оплаті цих послуг у визначеному цим договором розміру. Відсутність у матеріалах справи відповідного договору, на підставі якого у відповідача виникло право власності не має юридичного значення, оскільки вищевказана реєстрація права власності за відповідачем ніким не оспорюється та визнається сторонами, а наведені у Державному реєстрі вищевказана інформація дозволяє суду дійти висновку про виконання позивачем обов`язку, передбаченого у згаданому договорі про надання послуг, та виникнення у відповідача кореспондуючого обов`язку сплатити вартість цих послуг.

Тому колегія суддів вважає доведеним, що у відповідача після придбання виник обов`язок оплати наданих позивачем наданих за договором послуг у розмірі 63000 грн.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що замовник зобов`язаний сплатити виконавцю суму вказану у п.3.1, 7 протягом семи робочих днів з моменту огляду обраного об`єкту нерухомості.

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідачем було виконано умову п.6.2. договору.

Також, пунктом 6.3 встановлено, що у разі невиконання замовником п.6.2 договору він зобов`язаний сплатити виконавцю штраф в розмірі 100% від вартості послуг, вказаних у п.7 договору, але не менше 24000 грн та пеню 3% річних та інфляційних втрат відповідно до розрахунку.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, оскільки відповідачем не виконано зобов`язань, визначених договором, кошти у строк зазначений у договорі не сплачено, з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 63000 грн відповідно до п.6.2. договору, пені за період з 04.05.2018 року по 04.09.2018 року у розмірі 7340 грн 14 коп., та відповідно до ст.625 ЦК України 3% річних за користування коштами у розмірі 642 грн 08 коп., та інфляційні витрати у розмірі 378 грн.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, що передбачено п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Ципліцького Дмитра Олеговича задовольнити.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 квітня 2021 скасувати.

Позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість за договором інформаційно-консультативного обслуговування від 20.01.2017 року 63000 - вартість наданих послуг, 63000 - штраф за неналежне виконання договірних зобов`язань, пеню за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань у розмірі 7370 грн 14 коп., 3% річних за користування коштами у розмірі 642 грн 08 коп., інфляційні витрати у розмірі 378 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 3359,75 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 22 лютого 2022 року

Головуючий суддя В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.