ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року м. Чернівці

справа № 725/4485/21

провадження №22-ц/822/123/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договорів позики та стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Войтуна О.Б.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договорів позики та стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 09 травня 2020 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 у борг грошові кошти у розмірі 16 775,0 доларів США, зі сплатою платежів (процентів) за правомірне користування коштами в розмірі 3 % від загальної суми договору щомісячно протягом строку дії договору. Строк повернення отриманих у борг грошових коштів встановлений до 09 травня 2022 року.

На підтвердження укладання договору позики відповідачкою було власноручно написано розписку.

Крім цього, у цей же день між позивачем та ОСОБА_4 було укладено ще один договір позики про надання у борг грошових коштів у розмірі 4 000,0 доларів США. Даним договором також визначено розмір платежів (процентів) за правомірне користування коштами в розмірі 3 % (три проценти) від загальної суми договору щомісячно протягом строку дії договору; визначено строк повернення отриманих у борг грошових коштів - до 09 травня 2022року.

На підтвердження укладання договору позики відповідачкою було видано позивачу власноручно написану розписку на суму 4 000,0 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд:

розірвати договір позики, укладений 09 травня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до умов якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 у борг грошові кошти у розмірі 16 775 доларів США;

розірвати договір позики, укладений 09 травня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до умов якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 у борг грошові кошти у розмірі 4000 доларів США;

стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договорами позики від 09 травня 2020 року в загальному розмірі 29 500,50 доларів США та проценти у загальному розмірі 8725, 50 доларів США.

Вирішити питання про стягнення судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18 листопада 2021 року позов задоволено.

Розірвано договір позики, укладений 09 травня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до умов якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 у борг грошові кошти у розмірі 16 775 доларів США.

Розірвано договір позики, укладений 09 травня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до умов якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 у борг грошові кошти у розмірі 4000 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договорами позики від 09 травня 2020 року у загальному розмірі 29 500,5 доларів США, з яких: 16 775 доларів США сума позики отримана на підставі розписки від 09 травня 2020 року; 7 045,5 доларів США проценти за позикою на підставі розписки від 09 травня 2020 року нараховані на суму 16 775 доларів США; 4 000 доларів США суму позики отримана на підставі розписки від 09 травня 2020 року; 1680 доларів США - проценти за позикою на підставі розписки від 09 травня 2020 року нараховані на суму 4 000 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 320 грн. 80 коп.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що договорами позики встановлено сплату процентів у розмірі 3 % на місяць. Насправді така умова договорів позики не підтверджується змістом розписок чи будь-якими іншими доказами.

У розписках не вказано, що 3% нараховуються за певний конкретний період (рік, місяць, день), тому процентна ставка 3% - це загальна винагорода позикодавця за видачу позики на строк до 09 травня 2022 року.

Крім того, рішення суду першої інстанції про дострокове розірвання договорів позики також є безпідставним, оскільки ґрунтується на хибних розрахунках.

За умовами договорів позики, відповідачка зобов`язувалась сплачувати проценти кожен місяць. Оскільки сторони домовилися про сплату процентів у розмірі 3% за увесь строк дії договору, щомісячний платіж становить: за першим договором 20,96 доларів США; за другим договором 5 доларів США.

Разом з тим, обов`язок відповідачки у поверненні основної суми боргу настане лише 09 травня 2022 року, на що сторони правомірно очікували, укладаючи договори позики, тому дострокове стягнення усієї суми позики значною мірою порушує інтереси позичальниці.

Таким чином, порівнюючи розмір прострочених щомісячних платежів та розмір позики, що підлягає поверненню після закінчення строку дії договору, має місце явна перевага на користь відповідачки у залишенні договорів без змін. Тому висновок суду першої інстанції про те, що позивач значною мірою позбавився того, на що розраховував при укладенні договорів є безпідставними і необґрунтованими, оскільки обов`язок із сплати значно більшої суми 09 травня 2022 року не порушений.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Обставини справи

Судом встановлено, що 09 травня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 у борг грошові кошти у розмірі 16 775 доларів США, зі сплатою 3 %. Позичальниця зобов`язалася повернути суму боргу 09 травня 2022 року, сплачуючи відсотки вчасно, щомісяця (а.с.12).

У цей же день між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 у борг грошові кошти у розмірі 4000 доларів США, зі сплатою 3 %. Позичальниця зобов`язалася повернути суму боргу 09 травня 2022 року, сплачуючи відсотки вчасно, щомісяця (а.с.13).

На підтвердження укладання договорів позики відповідачкою було видано позивачу власноручно написані розписки.

Встановлено, що з часу укладення договорів позики відповідачем ОСОБА_4 жодного разу відсотки не були сплачені.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Як вбачається з матеріалів справи, розписка від 09 травня 2020 року на суму 16 775 доларів США та розписка від 09 травня 2020 року на суму 4000 доларів США містить дані щодо отримання грошей ОСОБА_4 із зобов`язанням їх повернути, сплати відсотків та дати повернення коштів, що є беззаперечним доказом отримання відповідачкою від позивача вказаних грошових сум.

При цьому, факт отримання грошових коштів за договорами позики відповідачкою не оспорюється.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України).

За змістом ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зі змісту статті 652 ЦК України випливає, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, проте, в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали би договору або уклали його на інших умовах.

Тобто розірвання договору через істотну зміну обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли залишення відповідного правочину в силі призведе до завдання шкоди стороні, яка значно перевищує витрати, необхідні для виконання договору на первісних умовах. При цьому можливість розірвання договору пов`язується безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, за істотної зміни обставин.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 910/21034/17.

Як вбачається з розписок про отримання грошових коштів, які за своєю правовою природою є договорами позики, позичальниця зобов`язалася повернути суму боргу - 09 травня 2022 року, сплачуючи відсотки вчасно, щомісяця.

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_4 відсотки за договорами позики не сплачувала протягом 14 місяців, що свідчить про невиконання умов указаних договорів, що і стало підставою для звернення позивача з вимогами про дострокове розірвання договорів позики від 09 травня 2020 року та стягнення заборгованості в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зі змісту розписки від 09 травня 2020 року на суму 16 775 доларів США та розписки від 09 травня 2020 року на суму 4000 доларів США судом встановлено, що відповідачка зобов`язалась сплачувати відсотки у розмірі 3 %. При цьому, відсотки зобов`язувалася сплачувати вчасно, щомісяця.

У зв`язку з невиконанням умов договорів позики, у відповідачки наявна перед позивачем заборгованість у загальному розмірі 29 500,5 доларів США, з яких: 16 775 доларів США сума позики отримана на підставі розписки від 09 травня 2020 року; 7 045,5 доларів США проценти за позикою на підставі розписки від 09 травня 2020 року нараховані на суму 16 775 доларів США; 4 000 доларів США суму позики отримана на підставі розписки від 09 травня 2020 року; 1680 доларів США - проценти за позикою на підставі розписки від 09 травня 2020 року нараховані на суму 4 000 доларів США.

Таким чином, на підставі належним чином досліджених доказів судом встановлено, що відповідачка не виконує умови договорів позики протягом 14 місяців, що становить більш ніж половину строку дії договорів позики, та є істотним порушенням умов укладених договорів.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що сторони домовилися про сплату процентів у розмірі 3% за увесь строк дії договору, то щомісячний платіж за першим договором становить 20,96 доларів США, а за другим договором 5 доларів США, оскільки таких умов щодо сплати відсотків, укладені між сторонами договори позики не містять.

Водночас зазначення позичальницею у розписках про сплату відсотків щомісяця, свідчить про те, що сторонами визначено щомісячну відсоткову ставку.

Доказів повернення сум позики чи відсотків, відповідачкою не надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій, тому судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позов про розірвання договорів позики та стягнення заборгованості.

Апеляційний суд відхиляє твердження представника відповідачки про те, що позивач не звертався до його довірительки щодо дострокового повернення позики, отже даний позов є передчасним.

Так, за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зміна умов договору чи його розірвання в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до пункту 2 частини першої статті 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 914/2649/17 (провадження № 12-216гс18) висловила правову позицію стосовно того, що те, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на вирішення існуючого конфлікту у суді. Право особи на звернення до суду у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

Отже те, що позивач не скористався процедурою позасудового врегулювання спору, не позбавляє його права реалізувати таке право безпосередньо у суді.

Таким чином, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2022 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк