Справа №463/8324/21
Провадження №2/463/164/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Жовніра Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Фурик Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ» про визнання недійсним договору, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір №-1383846 від 28.04.2021.

Позовні вимоги аргументовані тим, що 28.04.2021 між позивачем та ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ» було укладено договір №-1383846 про надання позики. Просить визнати такий договір позики, укладений між ним та ТОВ «Є Гроші Ком» недійсним, посилаючись на те, що ним та ТОВ «Є Гроші Ком» було укладено договір, відповідно до якого ним було отримано позику, однак, ознайомившись із змістом договору, він вважає, що договір є недійсним, так як ним він не підписувався, оскільки ТОВ «Є Гроші Ком» надало йому фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою ІТС.

Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача.

Відповідачем було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово йому всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що йому, як позичальнику об`єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому відомостей, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

Цим же законом передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язання за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними.

Порядок акцептування пропозиції відповідача не відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», а тому він вважає, що договір про надання позики, укладений між ним та відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Позивач звертає увагу суду на те, що договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений ним та відповідачем містить ознаки кредитного договору. В оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту.

У разі відсутності інформації про вартість додаткових та супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання такої інформації враховуються вимоги законодавства про споживче кредитування щодо визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості. Однак працівниками ТОВ «Є Гроші Ком» було проігноровано дані вимоги законодавства та не було надано йому розрахунок загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований йому відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідачем було введено його в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та йому не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Йому було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), через що він погодився на укладання зазначеного договору. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як йому запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Розмір нарахованих відсотків за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У зв`язку із наведеним просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 27 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження.

В судове засіданні позивач не з`явився, одночасно із позовом подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача.

Відповідач, в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності його представника.

У відповідності до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, у відсутності відповідача, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що 28.04.2021 між позивачем та ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ» було укладено договір №-1383846 про надання кредиту без конкретної споживчої мети у розмірі 8000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.3, п.1.4 або п.1.5 договору.

Як встановлено із змісту кредитного договору №-1383846 від 28.04.2021, кредит був наданий позичальнику (позивачу) виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця (відповідача), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування відсотків, комісія, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності.

В додатку 1 до кредитного договору міститься графік розрахунків заборгованості (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом) із зазначенням дати платежу (повернення кредиту та сплати комісії та процентів).

Позивач вважає, що відповідачем не було письмово повідомлено йому всю необхідну інформацію щодо умов договору. Позикодавець начебто скористався тим, що позивачу, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписання оспорюваного договору, і він був введений в оману при отриманні кредитних коштів, а позикодавець в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не надав відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

Проте вся інформація, яку позикодавець мав повідомити до укладання договору позики з позичальником, міститься на веб-сайті відповідача е-groshi.com. Також всі домовленості, що були досягнуті під час укладання оспорюваного договору позики, містяться у самому тексті договору позики, який був підписаний позивачем після ознайомлення з ним. Оспорюваний договір позики був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті ТОВ ФК «Є Гроші Ком» www.e-groshi.com..

Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі позивач надав всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів договору позики та проставлянням відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, що відповідає вимогам Закону України «Про захист персональних даних».

Порядок надання послуг ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» закріплено у правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які також містяться на сайті www.e-groshi.com.

Після заповнення всіх необхідних відомостей про себе, позивач отримав можливість обрати необхідний кредитний продукт, а також суму та строк кредитування. Після обрання відповідних умов кредитування, відбувалась перевірка кредитоспроможності позивача. Рішення про надання кредиту було прийняте ТОВ«ФК «Є Гроші Ком» на підставі автоматизованої обробки персональних даних клієнта та інформації, отриманої про нього із законних джерел, зокрема, інформації бюро кредитних історій.

ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» проінформувало клієнта про прийняте рішення про реєстрацію на сайті та щодо можливості надання кредиту шляхом надсилання СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений в анкеті клієнта.

Після схвалення рішення про можливість надання грошових коштів у позику позивачу, він отримав доступ до тексту договору позики, який містить всі істотні умови. Після ознайомлення з текстом договору позивач натиснув на позначку «підписати». Після натискання зазначеної позначки, на телефонний номер клієнта, що зазначався ним в анкеті при реєстрації на сайті, було в анкеті при реєстрації на сайті, було надіслано смс-код, який при підписанні договору позики позивач ввів у відповідне поле. Після введення зазначеного коду у поле, договір вважається підписаним з боку клієнта.

Використання смс-коду в якості підпису є підписом одноразовим ідентифікатором в розумінні ЗУ «Про електронну комерцію» (ст. 3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Після підписання договору позики, за допомогою платіжної системи було здійснено перерахування грошових коштів з транзитного рахунку ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» на номер банківської картки, зазначений клієнтом у заявці на отримання кредиту.

Жодним доказом не підтверджується наявність в договорі несправедливих умов, щодо яких позивач перед укладенням договору не мав реальної можливості ознайомитися та зробити свідомий вибір. Навпаки, позика надається ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» виключно після ознайомлення позичальника з правилами надання грошових коштів у вигляді позики та текстом самого договору позики.

Так, у розділі договору позики №-1383846 від 28.04.2021 «Реквізити та підписи сторін» містяться електронні підписи, виконані відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»; строк, на який надається кредит, визначений п. 1.3. договору позики та складає 30 днів, позика має бути повернута до 27.05.2021; процентна ставка за кредитом визначена п. 1.5.1. договору, згідно якого розмір основних процентів складає 2,20% від суми позики щоденно; сума позики зазначена у п. 1.1 договору позики та становить 8000,00 грн; загальна вартість кредиту визначена п. 1.1. договору позики і за весь період разом з відсотками, нарахованими до 27.05.2021, та з комісіями, визначеними умовами договору, складає 9370,00 грн.; інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором, визначені п. 1.5.2., п. 4.3. договору позики; порядок повернення позики зафіксований у додатку 1 до договору позики «Графік розрахунків» тощо.

Позикодавець надав позивачу вичерпну інформацію, необхідну для укладання договору щодо фінансової послуги, що є предметом договору, відповідно до вимог ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 28.04.2001. Інформація, що була надана позивачу, забезпечила правильне розуміння ним суті фінансової послуги, що має надаватись, без нав`язування її придбання позикодавцем, про що також зазначено у п. 7.5 даного договору.

Позивач підписанням договору підтвердив, що ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» надало позичальнику інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій позикодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладання відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Позивачу було надано в повному обсязі інформацію, передбачену ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», підтвердженням чого є факт підписання позивачем договору позики.

Твердження позивача про те, що оспорюваний договір, укладений між ним та позикодавцем, не прирівнюється до договору, що укладений в письмовій формі, також не відповідає фактичним обставинам, так як оспорюваний договір позики було підписано позивачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний догов1р, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Ст. 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п. 12, ч. 1 ст. 3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Таким чином, підписом одноразовим ідентифікатором в порядку, визначеному ЗУ «Про електронну комерцію», є застосування позичальником смс-коду, зазначеного у п. 8 оспорюваного договору позики «Реквізити та підписи сторін», а отже договір є таким, що вчинений в письмовій формі відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію».

Позивач, посилаючись на ст. 1047 ЦК України, зазначає, що договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходу громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей.

Отже, договір позики було укладено в письмовій формі відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України.

Оспорюваний договір позики не містить вимоги про сплату позичальником додаткових та супутніх послуг третіх осіб, так як такі послуги третіх осіб не є обов`язковими для отримання грошових коштів за оспорюваним договором позики.

Отже, думка позивача про те, що працівниками ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» було проігноровано дані вимоги та не було надано йому розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, не відповідає дійсності, оскільки загальні витрати за договором позики зазначені у п. 1.1 договору позики, а також у графі розрахунків, який є додатком 1 до оспорюваного договору позики.

Позивач посилається на положення ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до якої правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Вимога про нарахування та сплату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. 1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права та засіб розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, а перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Відсотки, визначені у п. 1.5.2 договору позики, є відсотками за неправомірне користування кредитними коштами та нараховуються у відповідності до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, яка встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процента не встановлений договором або законом.

Перед укладенням договору сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, позикодавцем було надано позивачу повну інформацію про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства України.

Чинним законодавством України передбачена можливість кредитодавця нараховувати відсотки за межами строку кредитування, оскільки положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процента за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (нарахування таких процентів передбачено п. 1.5.1 оспорюваного договору позики), тоді як ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх (такі наслідки визначені у п. 1.5.2 оспорюваного договору позики).

Нарахування процентів за неправомірне користування кредитними коштами є цілком правомірним, що підтверджується правовою позицією ВПВС, викладеної у постанові від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012, яка полягає у тому, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами, як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Таким чином, проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. У зв`язку з тим, що розмір процентів, нарахованих у відповідності до ст.625 ЦК України, є диспозитивним та їх розмір може встановлюватись договором, нарахування додаткових відсотків за прострочення виконання зобов`язання за договором позики є правомірним.

ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Вказана правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 02.12.2015 у справі №6-1341цс15 та постанові ВСУ від 18.07.2018 у справі № 314/2367/15-ц.

Ст.79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте жодними доказами не підтверджуються обставини, викладені позивачем в позовній заяві, та такі обставини взагалі суперечать дійсності, а саме позивач зазначає, що він уклав договір позики та отримав грошові кошти за цим договором, проте договір позики він не підписував. Позивач також стверджує, що не був належним чином ознайомлений з умовами договору, проте вся необхідна інформація для прийняття свідомого рішення споживачем міститься на веб-сайті позикодавця, підписанням договору позики позивач підтвердив, що був з нею ознайомлений, інформація, надана позичальнику, забезпечила вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги, він ознайомлений з правилами надання грошових коштів у позику, своїми правами та обов`язками відповідно до вимог законодавства та умов договору тощо.

Отже, зважаючи на наведене вище, відсутні жодні підстави для задоволення вимоги про визнання договору позики недійсним. А тому, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне в позові ОСОБА_1 до ТОВ ФК «Є Гроші Ком» про захист прав споживачів відмовити.

На підставі викладеного, ст. 22, 203, 215, 526, 530, 536, 549, 552, 610, 611, 625, 1046, 1048, 1055 ЦК України, ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та керуючись ст.4, 12, 79, 80, 81, 141, 178, 258, 259, 263, 264, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ» про визнання недійсним договору №-1383846 від 28.04.2021.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга позивачем протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено та підписано 16 лютого 2022 року.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ», місцезнаходження: м.Дніпро, Крутогірний узвіз, 1, .

Суддя Г.Б. Жовнір