Справа № 463/2054/20 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/2117/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:63
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.,

Лучко-Гейшевої М.М., Тимчини А.М. та Мохналя М.М.

представників Концерну «Техвоєнсервіс»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 11 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод» та Концерну «Техвоєнсервіс», в якій просили суд: 1) визнати неправомірною відмову відповідача у приватизації позивачами квартири АДРЕСА_1 (в подальшому «спірна квартира»); 2) визнати за позивачами право на приватизацію спірної квартири та 3) зобов`язати відповідача провести таку приватизацію «за відсутності ордера і передати у власність (спірну) квартиру … у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивачі зі свого народження проживають та зареєстровані у спірній квартирі, яку у 1950 роках отримали батьки позивачки ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які працювали на 28 авторемонтному заводі Міністерства оборони СРСР по вул. Личаківській, 152 у м. Львові, який після 2005 року був перейменований у Філію концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод».

Спірна квартира є неприватизованою та знаходиться на балансі відповідача - Концерну «Техвоєнсервіс» Філії «Львівський автомобільний ремонтний завод», який 25.02.2020 року відмовив їм у задоволенні заяви від 23.01.2020 року про передачу спірної квартири у приватну власність позивачів - з тієї підстави, що ними не було надано ордеру на вселення у спірну квартиру, що вважають незаконним (а.с. 2-8).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 113-115).

Вищезгадане рішення оскаржили позивачі.

Апелянти просять рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити їхні позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права (а.с. 117-122).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представників Концерну «Техвоєнсервіс», перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Відмову у задоволенні позовних вимог, пов`язаних з бажанням позивачів приватизувати спірну квартиру, суд мотивував «відсутністю документів які є підставою для вселення в спірне жиле приміщення» (спірну квартиру), а саме ордеру, «який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення».

Колегія суддів вважає, що вищенаведені висновки судом першої інстанції зроблені за неправильного застосування норм матеріального права, виходячи з наступного.

За змістом статті 58 ЖК України, ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, який видається на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду.

А пунктом 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР встановлено, що ордер дійсний протягом 30 днів.

Ордер породжує, з однієї сторони, адміністративно-правові відносини між органом місцевого самоврядування, який видав цей ордер, та житлово-експлуатаційною організацією, куди цей ордер і здається, а з другої сторони цивільно-правові відносини між громадянином та згаданою житлово-експлуатаційною організацією, яка зобов`язана укласти з ним договір найму житлового приміщення.

Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що:

-цей Закон визначає правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання;

-державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (стаття 1);

-приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на те органами, створеними (зокрема) державними підприємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (частина 1 статті 8).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи те, що:

-зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання всіх позивачів (апелянтів) з 1980-1982 років є квартира АДРЕСА_1 , що стверджується Довідкою одного з відповідачів (філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод») від 23 січня 2020 року (а.с. 16), а також Довідками Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 17-19);

-обидва відповідачі по справі (філія Концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод» та Концерн «Техвоєнсервіс») є державними підприємствами;

-станом на час ухвалення оскаржуваного рішення (11.05.2021 року) один з відповідачів, а саме: філія Концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод», вже був ліквідованим і правонаступником усіх його прав та обов`язків є інший відповідач - Концерн «Техвоєнсервіс», який і прийняв на свій баланс (після ліквідації філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод») будинок АДРЕСА_2 у якому проживають позивачі (а.с. 238).

Як вбачається з вищенаведеного, позивачі більше 40 років є зареєстрованими у встановленому законом порядку у спірній квартирі, що знаходиться в державній власності та відноситься до житлового фонду, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні відповідачів, як державних підприємств.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачі оспорювали поселення та проживання позивачів у спірній квартирі.

Перелік квартир та будинків, які не підлягають приватизації, встановлено у частині 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В той же час, відповідачами не наведено жодного законодавчо-нормативного акту, який би обґрунтовував неможливість приватизації спірної квартири позивачами.

Ні Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», ні будь-який інший нормативно-правовий акт не містять вимоги до особи (осіб), яка (які) хочуть приватизувати квартиру у якій вони проживають, подання серед переліку документів, які необхідні для приватизації цієї квартири, ордеру для вселення в цю квартиру, а тому відсутність такого ордеру у позивачів аж ніяк не може бути правовою підставою для відмови позивачам у реалізації їхнього права на приватизацію цієї квартири, у якій вони більше 40 років є зареєстрованими.

В той же час, як вже зазначалося вище, станом на час ухвалення оскаржуваного рішення (11.05.2021 року) такий відповідач, як філія Концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод», вже був ліквідованим, а відтак на час апеляційного розгляду справи такого, як відповідача, не існує.

Натомість, до такого відповідача, як Концерн «Техвоєнсервіс», позивачі з вимогою про приватизацію спірної квартири не зверталися (що ними і не заперечується) і за наведених обставин відсутні правові підстави для задоволення заявлених позивачами позовних вимог до такого відповідача, як Концерн «Техвоєнсервіс».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 11 травня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Личаківського районного суду міста Львова від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 24 лютого 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.