Справа № 562/2207/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" лютого 2022 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі головуючого судді Мички І.М.

при секретарі Кондратюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом .

Позов мотивованим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстровано місце проживання відповідачів, які починаючи з 2010 року не проживають у вказаній квартирі. Факт реєстрації відповідача у даній квартирі створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю на власний розсуд.

Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, що за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, у поданій заяві позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та розгляд справи просила проводити без його участі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, надали заяви в яких просять у позові відмовити, розгляд справи провести без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено й це підтверджується матеріалами справи, що позивачу на праві особистої власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 22 серпня 2003 року.

Згідно інформації ОСББ «Водолій» відповідачі зареєстровані за вказаною адресою і не проживають у квартирі позивача з моменту реєстрації.

Однак з пояснень наданих відповідачами, вони проживають за вказаною адресою, хоча періодично їздять за кордон та залишають квартиру.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК Українипередбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначаються власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Зазначені конституційні приписи відображені і на рівні житлового законодавства, зокрема статтею 9 Житлового кодексу УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно дотримується позиції, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла наголошує, що втручання у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві».

При цьому визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку (згідно статті 72 Житлового кодексу УРСР).

Оскільки збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, то під час вирішення цієї категорії справ з`ясуванню підлягають обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності особи.

Згідно з цивільним процесуальним законодавством кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Тож у правових спорах щодо визнання особи такою, що втратила право користування житлом, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні без поважних причин.

З цих підстав вимоги позивача щодо визнання відповідачів такими , що втратили право на користування житловим приміщенням, є не обгрунтованими і у задоволені, слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.317,319,383,405 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд,-

вирішив :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Здолбунівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: І.М.Мичка