Справа № 302/273/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,

з участю секретарки судового засідання Бочко Л. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Іванчо Юрій Юрійович, на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 квітня 2021 року, ухвалене суддею Кривкою В. П.,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Позов обґрунтувала тим, що з 07.05.2009 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.01.2018 розірвано.

У цьому шлюбі у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із нею.

Відповідач включно по жовтень 2020 року перераховував на її картковий рахунок грошові кошти на утримання дітей щомісячно в розмірі 4 000 грн, а з листопада 2020 року коштів на утримання дітей не надає і в телефонній розмові заявив, що аліменти буде сплачувати за рішенням суду.

Зазначала, що їхня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на «Д» обліку при АЗПСМ с. Колочава, НКП «Міжгірський ЦПМСД» з діагнозом «ВСД по кардинальному типу. Зоб не уточненої етіології», що підтверджується довідкою цього медичного закладу від 17.02.2021.

Посилаючись на наведені обставини, а також на те, що відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 1 листопада 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. А також стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на лікування доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 000 гривень з дня подання цього позову.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14.04.2021 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (помилково зазначено ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 3 000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про судові витрати.

У решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник-адвокат Іванчо Ю.Ю., посилався на незаконність та необґрунтованість рішення місцевого суду внаслідок порушення судом норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що фінансовий стан відповідача з 2020 року різко погіршився. Це викликано коронавірусною хворобою (COVID-19), внаслідок якої суттєво збільшився рівень безробіття, що викликане скороченням робочих місць. Ці негативні наслідки зачепили і відповідача, який працює сезонним робітником, стабільного доходу не має, а тому не може сплачувати визначений судом розмір аліментів в сумі 6 000 грн щомісячно. Зазначав, що незрозуміла позиція позивачки щодо збільшення розміру аліментів з 4 000 грн до 6 000 грн щомісячно, оскільки раніше отриманих коштів їй вистачало на утримання дітей. Звертав увагу і на те, що судом першої інстанції не враховано матеріальне становище відповідача, зокрема те, що згідно з інформації, отриманої від органів державної податкової служби за 2018-2020 роки, відомості про отримані ОСОБА_2 доходи відсутні. Відповідач добровільно сплачував аліменти за рахунок заощаджень за минулі роки. Доказів того, що рівень доходу чи спосіб життя відповідача свідчить про його можливість платити збільшений розмір аліментів, матеріали справи не містять.

Указував і на те, що на утриманні відповідача перебуває його теперішня дружина, яка ніде не працює, є вагітною, що тягне для нього ще більше фінансових затрат, зокрема, на харчування та обстеження дружини. Ця обставина також впливає на визначення розміру аліментів, які він зобов`язаний сплачувати, про яку стало відомо лише 05.05.2021, тобто після ухвалення судового рішення 14.04.2021.

За наведених вище обставин просив оскаржене рішення суду частково скасувати та визначити розмір аліментів у сумі по 1 200 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця-адвокатеса Косарева-Козлова Л.О., просила апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Стверджувала, що майновий стан відповідача дозволяє йому платити визначений судом розмір аліментів, оскільки він виїхав на заробітки до Росії, де проживає у м. Одинцово Московської області та працює архітектором-будівельником. Ця обставина стверджується довіреністю від 31.03.2021, якою він уповноважив свого представника ОСОБА_5 та світлинами, викладеними відповідачем на своїй сторінці у «Фейсбук», про те, що він працює архітектором-будівельником. Про наявність у нього доходу свідчать фото з місць відпочинку, які є у матеріалах справи. Також відповідачу на праві власності належить легковий автомобіль марки «TOYOTA», модельTUNDRA, 2008 року випуску, зареєстрований в Україні.

У судовому засіданні представниця позивачки ОСОБА_1 - адвокатеса Косарева-Козлова Л.О. апеляційну скаргу відповідача не визнала, просила залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому його неявка, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представниці позивачки, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на лікування доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 000 гривень з дня подання цього позову, не оскаржене, а відтак апеляційним судом у цій частині не перевіряється.

Судом установлено, що сторони з 07.05.2009 перебували в зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано у виконкомі Колочавської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області за актовим записом № 19, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 07.05.2009 (а.с.8).

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.01.2018 шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано, що і не заперечується сторонами (а.с.9).

Від даного шлюбу у сторін народилися: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11-12).

Діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Колочавської сільської ради Закарпатської області № 02-30/964 від 11.03.2021 (а.с.13). Ця обставина не заперечується і відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною, «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

Як кореспондує ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічний обов`язок батьків закріплений і в ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Згідно зі ст. 150 СК України обов`язками батьків, зокрема, є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За загальним правилом розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Зі змісту положень ч. 3 ст. 181 СК України слідує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею ст. 182 СК України врегульовано, що при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних права; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд за заявою одержувача, відповідно до ч.1 ст.184 СК України, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що в 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2021 року 2 395 гривень, з 1 липня 2 510 гривень, з 1 грудня 2 618 гривень, а для дітей віком до 6 років, відповідно, 1 921, 2 013 і 2 100 гривень.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дітей, які проживають разом із нею, суд першої інстанції врахував наведені вище норми СК України, встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам, а тому, на переконання колегії судів, місцевий суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі по 3 000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Водночас суд першої інстанції не врахував положення ч.1 ст.191 СК України, згідно з якими аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, оскільки у рішенні суду про це не зазначив.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано матеріальне становище відповідача, а саме: - що згідно з інформації, отриманої від органів державної податкової служби за 2018-2020 роки, відомості про отримані ОСОБА_2 доходи є відсутні; - що відповідач добровільно сплачував аліменти за рахунок заощаджень за минулі роки; - що доказів того, що рівень доходу чи спосіб життя відповідача вказує на його можливість платити збільшений розмір аліментів, матеріали справи не містять; - що на утриманні відповідача перебуває його теперішня дружина, яка ніде не працює, є вагітною і це тягне для відповідача ще більше фінансових затрат, зокрема, на харчування та обстеження дружини, на переконання колегії суддів не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідач проживає та працює у Російській Федерації, де й отримує дохід. Про наявність у відповідача доходу, насамперед, свідчать відомості та світлини на його сторінці у «Фейсбуці», де він себе рекламує як автор проектів «Красивые дома, дом, дача, усадьба», інженер-будівельник, виконавець робіт із монтажу плитки на підлогу та сходи, а також світлин із місць відпочинку /а.с.63-66/.

Та обставина, що теперішня дружина відповідача є вагітною, не впливає на визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання дітей, оскільки ця обставина виникла після ухвалення оскарженого судового рішення. Водночас колегія суддів констатує, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58).

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтується на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Недоліки вирішення місцевим судом даного спору носять характер формальних міркувань та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає. Водночас колегія суддів уважає, що резолютивну частину рішення суду слід доповнити наступного змісту, що стягнення аліментів здійснюється з 18 березня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на відповідача ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Іванчо Юрій Юрійович, залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 квітня 2021 року залишити без змін, доповнивши його резолютивну частину, що стягнення аліментів здійснюється з 18 березня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2022 року

Суддя-доповідачка

Судді