Справа № 562/3858/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н

09.02.2022 року Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляка А.С.

при секретарі Солдатовій О.Д.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Януля В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник якого ОСОБА_4 , про визнання права власності на самочинне будівництво, визнання частини домоволодіння окремим об`єктом нерухомості,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник якого ОСОБА_4 , в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на самочинно збудований передпокій в квартирі АДРЕСА_1 , виділити йому в натурі 49/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , в окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомості житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та припинити право спільної часткової власності сторін на вказаний об`єкт.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до рішення Здолбунівського районного суду від 11.06.2004 р. йому належить на праві спільної часткової власності 49/100 частини будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Домоволодіння розташоване на земельній ділянці розміром 0,0289 га., призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В період з травня 2011 року по серпень 2013 року в межах відведеної земельної ділянки ним було проведено внутрішнє перепланування квартири, внаслідок чого житлова площа квартири збільшилася на 32,3 кв.м. Таке перепланування не потребує дозвільних документів. Крім того, ним до квартири без дозволу на виконання будівельних робіт прибудовано приміщення 2-1 передпокій площею 22,1 кв.м., внаслідок чого площа збільшилася на 20 кв.м. Будівництво приміщення передпокій 2-1 не порушує прав інших осіб, роботи проведені на земельній ділянці з відповідним цільовим призначенням і відповідають вимогам державних будівельних норм.

Окрім того, вказує на те, що він з відповідачами є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3 . Йому належить 49/100 частини, а відповідачам 255/1000 за кожним. Частини будинковолодіння, які знаходяться в його користуванні (передпокій 2-1, площею 22,1 кв.м., коридор 2-2, площею 4,4 кв.м., житлова 2-3, площею 8,6 кв.м., житлова 2-4, площею 13,9 кв.м., санвузол 2-5, площею 2,2 кв.м., кухня 2-6, площею 3,9 кв.м., житлова 2-7, площею 14,7 кв.м., загальною площею 69,8 кв.м., в тому числі житловою 37,2 кв.м., допоміжною 32,6 кв.м.) та користуванні відповідачів є ізольованими, кожен користується окремими приміщеннями, а тому виділ його частки будинковолодіння в натурі не порушує прав та законних інтересів сторін та інших осіб.

Таким чином, на підставі вищенаведеного та керуючись нормами ст.ст.16, 317, 321, 375, 376, 380, 358, 361, 364 ЦК України, ст.41 Конституції України, наявні всі підстави для задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали повністю та просять задовільнити їх з підстав наведених в позові.

У поданому відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка є законним представником відповідача ОСОБА_3 не заперечують щодо фактичних обставин, викладених в позові, позовні вимоги визнають та просять позов задоволити, вирішити дане питання в підготовчому судовому засіданні. Справу просять розглянути без їх участі.

Вислухавши позивача та його представника, дослідивши докази по справі суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданому 31.03.2010р. позивачу на підставі рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області належить 49/100 частки квартири АДРЕСА_4 .

Вказана обставина також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 276484594.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯП № 436327 позивач є власником земельної ділянки площею 0,0289 га., яка розташована за адресою АДРЕСА_2 .

Як вбачається з довідки від 15.09.2021р. № 441, виданої КП «Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації» житлова площа квартири АДРЕСА_1 збільшилася на 32,3 кв.м за рахунок внутрішнього перепланування, що не потребує дозвільних документів, а загальна площа збільшилася на 20,0 кв.м. за рахунок прибудови до квартири без дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 2 ст.331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У відповідності до положень ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 3 ст.376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як роз`яснюється у пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №3«Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, а тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

На підставі вищенаведеного, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, зокрема врахувавши те, що позивач здійснив будівництво нерухомого майна на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності, передпокій відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації, прав та інтересів інших осіб самочинно збудована будівля не порушує, а відповідачі не заперечують проти визнання права власності на таку за позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання права власності на самочинно збудований передпокій 2-1, площею 22,1 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про виділення позивачу в натурі 49/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомості житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та припинення права спільної часткової власності сторін на вказаний об`єкт суд враховує наступне.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 276484594 позивачу належить 49/100 частки, а відповідачам по 255/1000 частки квартири АДРЕСА_1 .

З технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленому КП «Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації» в користуванні позивача знаходяться приміщення передпокій 2-1, площею 22,1 кв.м., коридор 2-2, площею 4,4 кв.м., житлова 2-3, площею 8,6 кв.м., житлова 2-4, площею 13,9 кв.м., санвузол 2-5, площею 2,2 кв.м., кухня 2-6, площею 3,9 кв.м., житлова 2-7, площею 14,7 кв.м., загальною площею 69,8 кв.м., в тому числі житловою 37,2 кв.м., допоміжною 32,6 кв.м.

Згідно ч.1 ст.364 ЦПК України Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч.3 ст.364 ЦПК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Належні позивачу приміщення, та приміщення, які належать іншим співвласникам, відокремлені один від одного суцільними цегляними стінами, мають окремі входи та не мають спільних приміщень. Таким чином, не порушуючи будівельних норм та правил, є реальна можливість виділу 49/100 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачу, як окремий об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.133, 141, 142, 200, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник якого ОСОБА_4 , про визнання права власності на самочинне будівництво, визнання частини домоволодіння окремим об`єктом нерухомості - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на самочинно збудований передпокій 2-1, площею 22,1 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в натурі 49/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , в окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомості житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що складається з: передпокій 2-1, площею 22,1 кв.м., коридор 2-2, площею 4,4 кв.м., житлова 2-3, площею 8,6 кв.м., житлова 2-4, площею 13,9 кв.м., санвузол 2-5, площею 2,2 кв.м., кухня 2-6, площею 3,9 кв.м., житлова 2-7, площею 14,7 кв.м., загальною площею 69,8 кв.м., в тому числі житловою 37,2 кв.м., допоміжною 32,6 кв.м.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Здолбунівський районний суд Рівненської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя