Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5463/21 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т. А.
Категорія 36 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 13 жовтня 2021 року суддею Воробйовою Т.А. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 13 жовтня 2021 року,

у справі №295/5463/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий газ,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» (далі Товариство, ТОВ «Житомиргаз Збут») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на користь Товариства заборгованість за спожитий природний газ в сумі 28878,19 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_1 , використовуючи природний газ для опалення газової плити, колонки, у період з 01 листопада 2015 року по 01 квітня 2021 року оплату (погашення боргу) за постачання природного газу здійснював несвоєчасно та не у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 28878,19 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 жовтня 2021 року позов Товариства задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства заборгованість за спожитий природний газ за період з 01 листопада 2015 року по 01 квітня 2021 року у розмірі 28878,19 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вказав, що в квартирі АДРЕСА_1 він не проживає більше п`яти років та послугами з газового постачання не користувався. Також, вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Зазначив, що заборгованість за послуги газопостачання нараховувалась щомісяця, а відтак, перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

Також у своїх доводах послався на постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)).

У відзиві на апеляційну скаргу представник Товариства ОСОБА_2 просив залишити її без задоволення, посилаючись на її безпідставність. Зокрема зазначив, що ОСОБА_1 у порушення п.п.6 п.5.2. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам не повідомив постачальника газу про звільнення займаного приміщення, припинення користування природним газом та остаточного розрахунку з постачальником. Така обставина спростовує доводи скаржника щодо його не проживання протягом більше 5 років за адресою: АДРЕСА_2 . Вказав, що за даною адресою укладено один договір постачання природного газу, квартира належить відповідачу, тому саме він несе тягар утримання майна. Клопотання ОСОБА_1 про застосування позовної давності свідчить про визнання ним позову. Окрім того, просив врахувати п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Стан карантину в країні впроваджений з 12.03.2020 з подальшим продовженням станом на сьогоднішній день. Отже, саме з цього часу строки позовної давності продовжуються.

Окрім того, долучив Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 25.01.2022, яка підтверджує, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.111-117).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон), а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пункт 5 ч. 2 ст. 7 Закону зазначає, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно зі ст.13 (на час виникнення спірних правовідносин) та ст.5 (у чинній редакції) Закону, залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом (ч. 4 ст. 13 Закону).

Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

У відповідності до п. 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу (далі Правил), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2496, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

За умовами Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам підтвердженням приєднання до умов договору є підписана та повернута заява-приєднання, та/або сплачений споживачем рахунок постачальника за поставлений природний газ, та/або фактичне споживання природного газу.

Положеннями ст. 14 Закону передбачено розподіл житлово-комунальних послуг за порядком затвердження цін і тарифів на них.

Відповідно до ст.12 (у чинній редакції) Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 (у чинній редакції) Закону передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 (у чинній редакції) цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із ч. 1 ст. 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору (п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону).

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до договору; замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Товариство надає послуги з постачання природного газу побутовим споживачам на підставі Типового договору, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2500 (а.с.26-34).

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником та є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього Договору.

Відповідач ОСОБА_1 є споживачем природного газу, який отримує за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Згідно розрахунку споживання природного газу (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) заборгованість станом на 01 квітня 2021 року за період з 01 листопада 2015 року по 31 березня 2021 року становить 28878,19 грн (а.с. 10).

Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 (зареєстрований 01.08.2019) (а.с.42).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.80, 111-117).

Довідкою, виданою старшим менеджером зі збуту Житомирського відділу продажів ТОВ «Житомиргаз збут» ОСОБА_3 та головним бухгалтером ОСОБА_4 , повідомлено про те, що станом на 01 квітня 2021 року Товариством споживачу ОСОБА_1 , який проживає (зареєстрований) за адресою: АДРЕСА_2 , надаються послуги з постачання природного газу (а.с.11).

Матеріалами справи також встановлено, що 22 грудня 2015 року Товариством на офіційному веб-сайті було розміщено, а в газеті «Житомирщина» №134-135 від 22.12.2015 та №136 від 25.12.2015 опубліковано повідомлення про Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам та заяву приєднання і надано послуги з постачання природного газу побутовим споживачам на території ліцензійної діяльності позивача (а.с.22-24).

Згідно п. 2.1 Договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.

Пунктами 4.1., 4.2. Договору встановлено, що споживач розраховується з постачальником за природний газ за ціною, що встановлюється Регулятором.

Ціна на газ має зазначатися постачальником у платіжних документах (рахунках та/або квитанціях абонентської книжки) про сплату послуг за цим Договором, у тому числі у разі її зміни.

Згідно з п. 4.4. Договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора газотранспортної системи та доведені споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період.

Згідно з п.п. 4,3., 4.6. Договору, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог Правил.

З довідки про нарахування та оплати за природний газ за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2021 року позивачем нараховувалася щомісячно плата за спожитий природний газ, але відповідачем оплата здійснювалася не в повному обсязі, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 28878,19 грн за період з 01 листопада 2015 року по 01 квітня 2021 року (а.с. 12).

Отже, з огляду на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та встановлені обставини справи, суд першої інстанції правильно виходив із того, що споживач не виконав зобов`язань за договором постачання природного газу побутовим споживачам щодо своєчасної і в повному обсязі оплати за спожитий природний газ, унаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь постачальника.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, судом проведено розгляд справи в порядку, спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв`язку із чим був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права, подати відзив на позовну заяву, подати заяву про застосування позовної давності, яка у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦПК України могла бути зроблена до винесення судом рішення, тощо.

Матеріали справи свідчать, що відповідачу не були вручені копії ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження та позовної заяви з додатками, які були повернуті поштовим відділенням з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.46, 47, 51, 53-78, 79).

Таким чином, відповідач був позбавлений можливості заявити в суді першої інстанції про застосування позовної давності до вимог ТОВ «Житомиргаз Збут» про стягнення заборгованості.

За таких обставин, заява відповідача про застосування спливу позовної давності підлягає розгляду в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості Товариство подало 30 квітня 2021 року (а.с. 37-38).

Тому, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ «Житомиргаз Збут» має право на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті послуг з постачання природного газу побутовим споживачам у межах позовної давності, тобто за період з 01 травня 2018 року по 31 березня 2021 року в сумі 20574,12 грн.

З огляду на вищенаведене, рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши суму стягнення з 28878,19 грн до 20574,12 грн, а судових витрат з 2270 грн до 1617,15 грн (з огляду на часткове задоволення позовних вимог на 71,25 %). Також, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги (на 29,76%), з Товариства на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1013,33 грн понесених ним судових витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не проживає за адресою: АДРЕСА_2 більше п`яти років і послугами з газового постачання не користується, є безпідставними. Так, у частині 4 статті 319 ЦК України закріплене правило про те, що власність зобов`язує. Отже, відповідач, набувши у власність вказану квартиру, є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг у розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й зобов`язаний сплачувати надані позивачем послуги з постачання природного газу.

Окрім того, доказів спростування наданого Товариством розрахунку заборгованості ОСОБА_1 суду не надано.

Аргументи представника позивача у відзиві на апеляційну скаргу щодо відсутності підстав для застосування спливу позовної давності у зв`язку з продовженням, відповідно до п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, на час дії карантину строків, встановлених ст. 257 цього Кодексу, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позов до суду подано Товариством 30 квітня 2021 року і будь-яких обставин, які б об`єктивно перешкоджали позивачу звернутися до суду з позовом під час введення на території України карантину з дотриманням встановлених законодавством строків не наведено.

Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 жовтня 2021 року змінити, зменшивши суму стягнення з 28878,19 грн до 20574,12 грн, а судових витрат з 2270 грн до 1617,15 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1013,33 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 25 лютого 2022 року.