Справа № 214/2153/20
2/214/249/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21 лютого 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді Попова В.В.,
при секретарі Гулковському О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації частини квартири, -
Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь компенсацію вартості 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 у розмірі 342809 грн. 40 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач з 15 листопада 2005 року по 07 червня 2014 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання є двоє малолітніх дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факт перебування позивача та відповідача у фактичних шлюбних відносинах підтверджується рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.12.2015 року по справі №345/4402/15-ц, яке набрало законної сили 10 січня 2016 року. Під час перебування позивача та відповідача у фактичних шлюбних відносинах ними було придбано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку було оформлено на відповідача. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.12.2017 року (справа №214/362/16-ц) зазначена квартира була визнана спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Між тим, 22 січня 2015 року відповідач продав вище вказану квартиру без згоди позивача, при цьому остання грошових коштів від продажу квартири не отримала. Таким чином, позивач вважає, що оскільки саме з нею проживають їх спільні з відповідачем малолітні діти, саме вона займається їх вихованням, лікуванням тощо, матеріальної допомоги, яку відповідач надає на утримання дітей не вистачає, оскільки їх дочка є інвалідом, а відтак відповідач має сплатити їй компенсацію вартості 2/3 частки від спільної квартири, яка була продана відповідачем без її згоди.
Позивач у судове засідання не з`явилась, але її представник надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Так, як убачається зі змісту позову та встановлено рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.12.2017 року (справа №214/362/16-ц), позивач та відповідач з 15 листопада 2005 року по 07 червня 2014 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких є двоє малолітніх дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем. Факт перебування позивача та відповідача у фактичних шлюбних відносинах підтверджується рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.12.2015 року по справі №345/4402/15-ц, яке набрало законної сили 10 січня 2016 року. Під час перебування позивача та відповідача у фактичних шлюбних відносинах ними було придбано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку було оформлено на відповідача. Цим же рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.12.2017 року зазначена квартира була визнана спільною сумісною власністю позивача та відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно довідки про склад сім`ї від 24.09.2019 року, позивач разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно довідки за вих. 328 від 17.09.2019 року позивач знаходиться на обліку в УСЗН Калуської міської ради та отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 60 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Отже, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.12.2017 року визнано квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю позивача та відповідача.
Між тим, як убачається з матеріалів, надісланих приватним нотаріусом Січкар Б.В. на ухвалу суду про витребування доказів, а також встановлено вказаним вище рішеннямСаксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.12.2017 року, відповідач згідно договору купівлі-продажу житлового приміщення від 22.01.2015 року, без згоди позивача, продав їх спільну з позивачем квартиру ОСОБА_5 , оціночна вартість якої як встановлено у договорі купівлі-продажу згідно звіту про оцінку майна №KV210115-03, складеному 21 січня 2015 року суб`єктом оціночної діяльності СПД ОСОБА_6 , та погоджена відповідачем, становить 504214 грн. 00 коп.
Так, вищезазначені обставини свідчать про те, що відповідач у порушення вимог ст. 68 СК України розпорядився спільним сумісним майном без згоди позивача після припинення ними шлюбних відносин.
Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що у випадку, коли один із подружжя здійснив відчуження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні із виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Отже, зважаючи на вище викладене, суд уважає, що частки, які б припадали на позивача та відповідача у їх спільній квартирі за наявності на те правових підстав були б рівними, а тому відповідач повинен відшкодувати позивачу грошову компенсацію вартості 1/2 частки спірної квартири, що становить 252107 грн. 00 коп. від оціночної вартості квартири згідно звіту про оцінку майна №KV210115-03, складеному 21 січня 2015 року суб`єктом оціночної діяльності СПД ОСОБА_6 .
При цьому суд зауважує, що не приймає до уваги твердження позивача щодо збільшення її частки до 2/3 часток, які б припадали на неї у спільній власності, позаяк проживання дітей з позивачем, з огляду на встановлені обставини та положення статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем не доведено. При цьому, позивачем також не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження розміру витрат, які вона щомісячно несе на утримання дітей, а також, що розмір матеріальної допомоги, який вона одержує від відповідача є недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей та їх лікування.
Відтак, зважаючи на вище викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2521 грн. 07 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 68, 70 СК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 141, 263-265, 268, 273, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) компенсацію вартості 1/2 частини відчуженої квартири АДРЕСА_1 у розмірі 252107 (двісті п`ятдесят дві тисячі сто сім) грн. 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 2521 (дві тисячі п`ятсот двадцять одну) грн. 07 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог ст. 285 ЦПК України, та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.В. Попов.