Справа № 509/942/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

при секретарі Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

25.02.2021 р., позивач звернувся з вищевказаним позовом у якому просив суд, стягнути з ОСОБА_2 на користь за ОСОБА_1 кошти у розмірі 19 100 доларів США, як вбачається з позовної заяви вказані кошті було отримано відповідачем в результаті реалізації спільної сумісної власності подружжя.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що 26 вересня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції міста Одеси, актовий запис № 559.

Під час шлюбу було придбано майно, а саме: автомобіль TOYOTA COROLA 1.8 D 1994 року випуску,автомобіль SANGYONG KYRON 2010 року випуску, підсобного приміщення площею 7.8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , телевізор SAMSUNG, морозильну камеру, комод, диван, килим та весь посуд загальна сума вище вказаного майна склала на думку позивача 19 100 (дев`ятнадцять тисяч сто) доларів США.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання були належним чином повідомлені, надали до суду відзив на позовну заяву, в якій позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні, також представником відповідача заявлено клопотання про допит свідка, який двічі викликався до суду, однак покази так і не надав, відповідач явку свідка не забезпечив, справу розглядали за відсутністю представника відповідача, який був належним чином повідмлений про час та дату судового засідання.

Дослідивши письмові докази по справі суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції міста Одеси, актовий запис № 559.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.11.2018 у справі №521/9419/18 шлюб між сторонами

розірвано. Рішення набрало законної сили 20 травня 2019 року.

З відповідей головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області) від 12.01.2021 №31/15-06аз та від 19.08.2021 №31/15-316 аз транспортні засобі автомобіль TOYOTA COROLA 1.8 D 1994 року випуску, 27.12.2012 перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 , перереєстрація здійснена без згоди

ОСОБА_1 та вказаний факт визнано ОСОБА_2 , що підтверджено її смс повідомленням в Viber, у відзиві відповідач зазначила, що існує свідок, який може засвідчити, що передав кошти позивачу, однак явку свідка відповідач не забезпечив, покази свідка у матеріалах справи відсутні. Автомобіль SANGYONG KYRON 2010 року випуску був перереєстрований ОСОБА_2 у березні 2018 року, без згоди ОСОБА_1 тому як фактично подружжя перестало спілкуватись з 11.01.2018, що підтверджено зверненням ОСОБА_1 до поліції від 11.01.2018.

У матеріалах справи містяться копії роздруківок з сайту https://auto.ria.com/uk/ ринкової вартості вище вказаних транспортних засобів.

Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц та від 09 січня 2019 року у справі № 643/4589/15-ц, зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого та у зв`язку із цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

При цьому суд враховує роз`яснення, що містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Крім того, правоохоронними органами зафіксовано, що з квартири номер АДРЕСА_2 зникло майно, яке вивезено відповідачкою, що підтверджено висновком старшого дільничного офіцеру поліції СП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від 08.02.2018.

У матеріалах справи міститься довідка Банку Південного від 09.10.2020 вих.

№ 233-001-36610БТ-2020 в якій відображено виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з моменту відкриття 31.03.2006 по 31.12.2011 відповідно до інформації Банку на рахунку накопичились кошти на загальну суму 67 351 (шістдесят сім тисяч триста п`ятдесят один долар США).

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає про права на підсобне приміщення площею 7.8 кв.м. розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , для зберігання речей вартістю 2400 (дві тисячі чотириста) доларів США. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що у зв`язку із тим що майно, оформлене на ОСОБА_2 за договором дарування від 06.07.2015, що підтверджено витягом, суд вважає таке майно особистою приватною власністю відповідача. Згідно п.2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до ст.ст. 58-60,10 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст. 60,61,63,65,69,70,57 СК України, ст.ст. 368,372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладені договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до пунктів 22,23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерела і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири; жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному із подружжя особисто…

Відповідно до ст. 368, ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це майно може бути поділене між подружжям за домовленістю між ними або судом у випадку спору.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна спільна сумісна власність припиняється.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Згідно з ч. 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В силу ч. ч. 1, 2, 4 ст. 71 Сімейного Кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України.

Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає доведеним, що придбане сторонами під час шлюбу частини майна належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає розподілу, оскільки відповідач з позивачем згоди не дійшли.

Зокрема, суд доходить висновку, що автомобіль TOYOTACOROLA 1.8 D 1994 року випуску,автомобіль SANGYONG KYRON 2010 року випуску,телевізор SAMSUNG, морозильну камеру, комод, диван, килим та весь посуд є спільною сумісноювласністю подружжя, оскільки придбаваючи вказанемайно сторони перебували у шлюбі.

З таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 57, ст. 60, ст. 61, ст. ст. 69-71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10-13, ст. 17,ст133, ст. ст. 258-259, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 16.06.1999, АДРЕСА_3 , Ідентифікаційний код № НОМЕР_2 ) на користь за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 30 березня 1998 року Ідентифікаційний код № НОМЕР_4 ) кошти у розмірі 9 550 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) доларів США.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.К. Кочко