Справа № 638/4958/21
Провадження № 4-с/638/51/22
УХВАЛА

Іменем України

15 лютого 2022 року м. Харків

15.02.2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В.В.,

за участю секретаря Рєзніка І.П.,

за участю стягувача ОСОБА_1

за участю представників стягувача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця з примусового виконання ухвали суду про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2021 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із скаргою на дії державного виконавця з примусового виконання ухвали суду про забезпечення позову, яка в подальшому була уточнена, та згідно якої заявник просить суд: 1) визнати незаконним та скасувати повідомлення головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Бакшеєва С. М. від 19.11.2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; 2) повернути виконавчий документ ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2021 року по справі №638/4958/21 для подальшого виконання. Вимог скарги обґрунтовує тим, що 24.05.2021 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий документ ухвалу від 21.05.2021 року про забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом встановлення обов`язку ОСОБА_4 передавати матері ОСОБА_1 малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щотижня кожного вівторка з 11.00 год. до 11.00 год. кожної суботи. Оскільки відповідач умисно не виконує рішення суду, стягувач ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) щодо примусового виконання ухвали суду з заявою разом з додатками, а саме копією паспорта стягувача, свідоцтва про народження дитини, копією паспорта боржника та довідки про ІНН боржника. Однак, виконавче провадження не було відкрито, оскільки на думку державного виконавця виконавчий документ має невідповідності вимогам, передбаченим ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Стягувач не згодна з таким рішенням державного виконавця та вважає його дії протиправними, адже відсутність даних боржника та стягувача не є підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання. Державний виконавець зобов`язаний вживати заходів для примусового виконання рішення суду, протилежне свідчить про його небажання виконувати це рішення. Просить суд скаргу задовольнити.

Стягувач ОСОБА_1 , а також її представники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримали у повному обсязі, просили суд її задовольнити.

Представник боржника ОСОБА_4 ОСОБА_6 належним чином повідомлена про час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явилася, надіслала клопотання про відкладення розгляду скарги. Причини неявки в суд ОСОБА_6 визнані судом неповажними, проте, враховуючи надання відзиву представником боржника на скаргу, неявка боржника, який також не з`явився у судове засідання та був повідомлений про час та місце розгляду скарги, та його представника не перешкоджає розгляду скарги за наявними матеріалами. У відзиві ОСОБА_6 зазначає, що скарга задоволенню не підлягає, адже частина 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік вимог до виконавчого документа, яким ухвала суду про забезпечення позову не відповідає. Зазначення стягувачем у заяві цих даних та відомостей не може прийматися державним виконавцем як належне, оскільки стягувач є заінтересованою особою, а завданням ДВС є виконання саме судового рішення, повідомлення ж боржником будь-яких відомостей не може замінювати вимоги до виконавчого документу. Вимоги скарги про визнання незаконним повідомлення державного виконавця задоволенню не підлягають, оскільки не базуються на вимогах закону та виходять за межі повноважень суду. Вважає, що державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим підстави для задоволення скарги відсутні.

Головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєв С. М. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, проте надав до суду відзив на скаргу, згідно якої просить суд у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі у зв`язку з наступним. Так, 19.11.2021 року до відділу надійшла заява ОСОБА_1 про примусове виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.05.2021 року по справі №638/4958/21, яка була передана у провадження головного державного виконавця Бакшеєва С. М. та того ж дня виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття його до виконання. Так, у виконавчому документі не зазначені адреси місця проживання боржника та стягувача, дата народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та не вказано про обставини, що відповідно до законодавства є підставою для його відсутності, що суперечать вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Також, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, однак згідно письмової заяви стягувача боржник ОСОБА_4 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що не належить до території Шевченківського району м. Харкова та підвідомчості Шевченківського відділу ДВС. Проте, державний виконавець зазначає, що правовою підставою для повернення виконавчого документа стягувача без прийняття його до виконання є саме положення пункту 6 ч.4 ст.4 ЗУ "Провиконавче провадження", а не пункту 10 ч.4 ст.4 цього Закону (виконвчий документ пред`явлено не за місцем виконання). У зв`язку з чим на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повернув виконавчий документ стягувачу. Крім того, до повноважень суду не входить зобов`язання виконавця здійснити конкретні дії, зокрема розпочати виконавче провадження. Просить суд у задоволенні скарги відмовити.

Суд, дослідивши доводи стягувача та її представників, представника боржника, а також державного виконавця, викладені у письмових заявах по суті справи та надані у судовому засіданні, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Департамент служб у справах дітей про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів (справа №638/4958/21, головуючий суддя Щепіхіна В. В.).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №638/4958/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Департамент служб у справах дітей про відібрання дитини задоволено, забезпечено позов шляхом встановлення обов`язку відповідача передавати матері ОСОБА_1 її малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щотижня: з 11.00 год. кожного вівторка до 11.00 год. кожної суботи.

19.11.2021 року стягувач ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про примусове виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2021 року, вказавши, що відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , добровільно відмовляється виконати рішення суду.

Згідно повідомлення головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєва С. М. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19.11.2021 року, виконавчий документ ухвалу №638/4958/21, видану 24.05.2021 року Дзержинський районним судом м. Харкова про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відібрання дитини повернуто без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, через відсутність у виконавчому документі адреси місця проживання боржника та стягувача, дати народження боржника, реєстраційного номеру облікової картки платника податків та не вказано про обставини, що відповідно до чинного законодавства є підставою для його відсутності, що суперечить вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковими до виконання, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно із статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий суд, яке передбачає як прийняття судом остаточного рішення, так і його виконання, яке забезпечується державою.

ЄСПЛ вказує, що право на суд, захищене статтею 6 Конвекції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення ЄСПЛ від 28.07.1999 у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У пункті 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Разом з тим, відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника та ідентифікаційний номер не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання.

Саме таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 26.12.2018 року у справі №749/1181/16-ц (провадження № 61-1115св18), від 08.05.2019 року у справі №813/2125/16 (провадження № К/9901/21841/18), від 19.09.2019 року у справі №469/1357/16-ц (провадження № 61-35493св18).

Сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про сторону виконавчого проживання не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29.04.2021 року у справі №686/3941/19 (провадження №61-13029св20), 24.12.2020 року у справі №639/2561/18-ц (провадження №61-578св19).

Також, згідно частини 2 статті 32 Конституції України, частини 1 статті 302 Цивільного кодексу України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Отже, відсутність у виконавчому листі адреси місця проживання боржника та стягувача, дати народження боржника, реєстраційного номеру облікової картки платника податків не є безумовною підставою для повернення виконавчого документа, а тому дії державного виконавця щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку із відсутністю у ньому вказаних реквізитів, порушують права стягувача та є такими, що не відповідають вимогам закону.

Разом з тим, щодо вимоги скаржника про повернення виконавчого документу для подальшого виконання, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Зокрема, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби провести певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Суд враховує в якості консультативних роз`яснень викладене в абз. 3 п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», де зазначено, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця або іншу посадову особу до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, суд наголошує, що він не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу. Таким чином, суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, зокрема, постановити ухвалу про зобов`язання державного виконавця розпочати виконавче провадження чи повернути йому виконавчий документ для подальшого виконання, оскільки вказаним Законом передбачено і інші підстави для повернення виконавчого документу та відмови у відкритті виконавчого провадження, які підлягають самостійній перевірці державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі №761/13085/14-ц (провадження №61-12576св19), процесуальна діяльність виконавця розпочинається саме з відкриття виконавчого провадження з виконання певного виконавчого документа, реалізація якої належить до повноважень цієї посадової особи, визначених законом, та відбувається на його розсуд. Верховний Суд виходить з того, що зобов`язання виконавця усунути виявлені порушення полягає у покладенні на нього обов`язку усунути їх певним чином, таке зобов`язання має бути конкретним, а не абстрактним. Така процесуальна вказівка суду не може викладатися у формі доручення виконувати певне судове рішення в цілому, оскільки таке зобов`язання покладається на уповноваженого виконавця законом. Так само суд не повинен визначати спосіб його виконання у тому випадку, якщо законом повноваження виконавця визначено дискреційно, тобто виконавець наділений правом обирати варіант своєї процесуальної поведінки на власний розсуд з-поміж усіх, дозволених законом.

Враховуючи викладене, а також виходячи зі змісту прав та обов`язків виконавця при проведенні виконавчих дій, визначених Законом України «Про виконавче провадження», суд вважає, що належним способом захисту заявника є зобов`язання державного виконавця вирішити питання про прийняття виконавчого документа до виконання.

Щодо посилань заявника про неправомірність дій головного державного виконавця в частині неврахування тієї обставини, що боржник ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , то суд їх відхиляє з огляду на те, що підставою прийняття повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 19.11.2021 року було порушення пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», тобто невідповідність виконавчого документу вимогам Закону, а не пред`явлення виконавчого документу не за місцем виконання або не за підвідомчістю, про що вказано у самому повідомленні та не заперечується державним виконавцем у його відзиві на скаргу.

Отже, суд дійшов висновку, що незазначення у виконавчому документі, яким є ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2021 року про забезпечення позову по цивільній справі №638/4958/21 адреси місця проживання боржника та стягувача, дати народження боржника, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, не може бути підставою для повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття його до виконання, адже головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєв С. М. своїм правом на отримання конфіденційної інформації не скористався, та 19.11.2021 року прийняв рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання, тим самим допустив у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів стягувача, у зв`язку з чим винесене ним повідомлення є неправомірним, прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства та норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню із зобов`язанням державного виконавця вирішити процесуальне питання про прийняття виконавчого документа до виконання.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця з примусового виконання ухвали суду про забезпечення позову задовольнити частково.

Визнати дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєва С. М. щодо повернення виконавчого документу - ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2021 року про забезпечення позову по цивільній справі №638/4958/21 без прийняття до виконання неправомірними.

Скасувати повідомлення головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєва С. М. від 19.11.2021 про повернення виконавчого документу - ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2021 року про забезпечення позову по цивільній справі №638/4958/21 стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) усунути порушення, зокрема розглянути питання щодо прийняття виконавчого документа - ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2021 року про забезпечення позову по цивільній справі №638/4958/21 до виконання з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Головуючий В. В. Щепіхіна