Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2022 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю.О. при секретарі судового засідання Ситнік О.С., за участю позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визначення місця проживання дитини про визначення місця проживання дитини із батьком,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним, в обґрунтування якого зазначив, що під час сумісного проживання із відповідачкою в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З травня 2020 року вони припинили сумісне проживання. З березня 2021 року син постійно проживає із ним, був переведений до школи поблизу їх адреси, він його утримує, створив усі належні умови для повноцінного розвитку та навчання. Відповідачка не має постійного постійної роботи та доходів, існує на аліменти, які він їй сплачує на утримання дитини, між тим ці гроші на потреби дитини не використовує. Зазначає, що ніяких перешкод в спілкуванні дитини із матір`ю не створює, вона має можливість спілкуватись із дитиною в будь-якій час. Просить суд визначити місце проживання сина із ним, оскільки це буде відповідати інтересам дитини.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, зазначив, що протягом його перебування на роботі за дитиною додатково наглядає його племінниця, яка має дочку такого ж віку і вони разом ходять до одного класу. Відповідачка бачиться із дитиною, коли їй зручно, вона має ключі від його квартири.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, але просила їх вирішити на розсуд суду, пояснила, що син проживає із батьком, оскільки її мати створювала конфліктні ситуації, а вона не бажала, щоб дитина це бачила. Дитина проживає із батьком, оскільки вона не має постійного житла та роботи, живе на аліменти, які отримує від позивача на утримання дитини. Заперечує проти позовних вимог, оскільки в разі їх задоволення вона буде позбавлена аліментів, а це єдиний спосіб для її існування, оскільки за станом здоров`я вона не може знайти роботу. Підтвердила, що позивач не чинить перешкод в спілкуванні із сином, але вона це робить, коли їй зручно, в теперішній час вона спілкується із сином два рази на тиждень.

Представник третьої особи в судовому засіданні Бартош Н.О. в судове засідання не з`явилась, направила суду заяву про розгляду справи в її відсутність, надала висновок органу опіки та піклування Маріупольської міської ради від 25.01.2022 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є племінницею позивача. Її дочка та син позивача ходять до одного класу, вчитель пише домашні завдання, вона контролює їх виконання, поки позивач на роботі вона або її чоловік доглядають за дітьми, годують їх. Це не викликає в неї ніяких претензій або спірних питань. З відповідачкою вона бачилась лише один раз, коли вона відвідувала сина. Висловила думку, що відповідачка не бажає проживати із сином, але й не бажає втрачати аліменти, які сплачує позивач на її користь для утримання дитини, оскільки це є способом її існування.

Суд, вислухавши сторони, свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з нормами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони є батьками дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Судовим наказом Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 30.01.2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 листопада 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Сторонами не заперечується, що з березня 2021 року малолітня дитина проживає разом із батьком ОСОБА_1 .

Позивач має позитивну характеристику з місця проживання, працює в ТОВ «Метінвест-Маріупольський ремонтно-механічний завод» начальником дільниці, де характеризується виключно позитивно та має стабільний дохід.

Відповідачка не працює та не має постійного джерела доходу.

Органом опіки та піклування надано висновок виконавчого комітету Маріупольської міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 із батьком ОСОБА_1 , що відповідає інтересам дитини. Крім того, у вказаному висновку зазначено, що батько дитини спроможний виконувати батьківські обов`язки по вихованню дитини, стан батька не перешкоджає задоволенню потреб дитини, його батьківський потенціал належний, в квартирі створені всі умови для виховання дитини. Мати дитини здатна частково задовольняти потреби дитини, її батьківський потенціал належний, в квартирі створені належні умови для виховання дитини, між тим через стан здоров`я ОСОБА_2 не спроможна в повному обсязі виконувати батьківські обов`язки по вихованню дитини.

Частина 8 статті 7 Сімейного Кодексу України встановлює, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 160, 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Суд звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається долю дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "М. С. проти України" (рішення від 11 липня 2017 року, заява N 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява N 10383/09).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі N 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Зібрані та проаналізовані судом докази свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 має стабільний дохід, піклується про дитину, яка має усе необхідне для повноцінного та гармонійного розвитку, батько обізнаний в харчових вподобаннях та обмеженнях дитини, не заперечує щодо спілкування дитини з матір`ю, дитина перебуває під наглядом членів сім`ї позивача, які в період його зайнятості на роботі контролюють навчальний процес та організацію життя дитини.

Судом встановлено, що відповідачка не має роботи і, як наслідок, доходу, живе за рахунок аліментів, які, попри їх цільове призначення, не витрачає на дитину, не має постійного місця проживання, між тим не обмежена у спілкуванні із дитиною.

Таким чином, суд приходить до висновку про визначення місця проживання дитини із батьком, що буде відповідати інтересам дитини та забезпечить його гармонійний розвиток.

Визначення місця проживання дитини з батьком не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та її розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 80-82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визначення місця проживання дитини про визначення місця проживання дитини із батьком - задовольнити повністю.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем його постійного проживання АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення буде виготовлено протягом десяти днів.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю. О. Матвєєва