Справа № 308/5388/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Овсепян Кристина Адіківна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Івановим А.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Служби у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області про позбавлення батьківських прав

встановив:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи Служби у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі, однак рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 листопада 2017 року його було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачем. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2019 року з відповідача на її користь на утримання дитини - ОСОБА_3 стягнуто аліменти у розмірі 2000 грн щомісячно до досягнення останнім повноліття. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 припинив виконувати покладені на нього батьківські обов`язки. Понад два роки ОСОБА_2 не забезпечує дитині необхідного харчування, не піклується про здоров`я дитини, не цікавиться станом його здоров`я, не займається вихованням такого, не приводе дитину до дитячого садочка та не забирає його звідти. З 2017 року лише двічі намагався поспілкуватися з дитиною, але в цей час можливо був в стані наркотичного сп`яніння. Відповідач притягався до адміністративної відповідальності за незаконне зберігання наркотиків. Під час перебування в шлюбі часто поведінка відповідача була неадекватно, що і стало причиною розлучення. Крім того він спричиняв їй тілесні ушкодження та притягався до кримінальної відповідальності за крадіжку. Має заборгованість по сплаті аліментів. Все вищенаведене свідчить, на її думку, про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів сина, позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Овсепян К.А., оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування скарги посилається на помилковість висновку суду щодо відсутності доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Зокрема судом не врахованого того, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина. Вказане підтверджується висновками органу опіки та піклування, який судом не взято до уваги. Оскільки належними доказами, які надані позивачем, підтверджено факт невиконання відповідачем обов`язків по вихованню своєї дитини, зокрема: протягом тривалого часу останній не проявляє відносно свого сина належної турботи, уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан його здоров`я та розвитку, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, хоча зобов`язаний це робити та має таку можливість, а тому є всі підстави для застосування крайнього заходу впливу відносно відповідача щодо позбавлення його батьківських прав.

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Шкорка І.М., подав відзив на апеляційну скаргу в якій просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення суду. На його думку, неприязні відносини між ним та позивачем стали підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Ним сплачуються аліменти та він бажає проводити час з своїм сином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно з свідоцтва про народження НОМЕР_1 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено актовий запис № 95, його батьком записаний ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_4 (а.с. 10).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 11-12).

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стягнуті аліменти у розмірі 2000 гривень щомісячно. Із рішення видно, що ОСОБА_4 заявляла позовну вимогу про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , але така вимога за її заявою була залишена судом без розгляду (а.с. 13-16).

Згідно з довідки від 05 березня 2020 року за № 4393 та акту про фактичне проживання без реєстрації від 05 березня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації (а.с. 18).

Згідно характеристики ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_6 разом виховують і піклуються про дитину ОСОБА_3 . В свою чергу батько дитини ОСОБА_2 з часу проживання родини « ОСОБА_7 » за адресою АДРЕСА_1 до дитини не приходить, не видно, щоб він гуляв з дитиною та брав участь у вихованні дитини (а.с. 17).

Із довідки №45 від 11 березня 2020 року видно, що ОСОБА_3 відвідує заклад дошкільної освіти №38 м. Ужгорода. Оплата за харчування здійснюється регулярно (а.с. 20).

З психолого-педагогічної характеристики на дитину ОСОБА_3 , наданої ЗДО №38 загального розвитку, за № 46 від 13 березня 2020 року вихованням дитини займається мати - ОСОБА_1 . Батько жодного разу не приводив дитину в дитячий садочок і не забирав (а.с. 21).

Згідно з протоколу психологічного обстеження дитини, наданого Українською спілкою психотерапевтів від 25 травня 2020 року образ біологічного батька дитини ОСОБА_3 витіснений з реальності (а.с. 22).

Згідно з довідки відділу реєстрації місця проживання від 06 травня 2016 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 24).

Із постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 грудня 2018 року видно, що за незаконне зберігання наркотичної речовини канабісу відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 31).

Згідно з довідки-характеристики відділу превенції Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 характеризується негативно. Неодноразово потрапляв в поле зору працівників правоохоронних органів (а.с. 34).

Із талону повідомлення №2544 та повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви, витягу із кримінального провадження №0002798 видно, що до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області із заявою зверталась ОСОБА_4 , яка просила прийняти міри до свого чоловіка ОСОБА_2 , який 28.09.2017 року, перебуваючи в дитячій лікарні, наніс ОСОБА_4 тілесні ушкодження (а.с. 35, 36, 37).

Із витягу з кримінального провадження №0003633 від 15 листопада 2019 року видно, що ОСОБА_2 12 листопада 2019 року здійснив крадіжку ноутбука. Кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 185 КК України призначена до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 06 лютого 2019 року за ухвалою суду (а.с. 40).

Із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів по виконанню виконавчого листа №308/14374/18 від 27 листопада 2019 року видно, що ОСОБА_2 станом на 31 травня 2020 року має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 35 290,32 грн (а.с. 41,42).

Із постанов державного виконавця видно, що на ОСОБА_2 , як боржника, встановлені тимчасові обмеження у правах, до погашення заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу №308/14374/18 від 27 листопада 2019 року (а.с. 43-46).

Згідно висновку органу опіки і піклування №606/34-34 від 10 грудня 2018 року виконавчий комітет Ужгородської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини, сина ОСОБА_3 (а.с. 47).

Згідно з висновку органу опіки і піклування №461/23/02-19 від 07 липня 2020 року виконавчий комітет Ужгородської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини, сина ОСОБА_3 (а.с. 60).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина ОСОБА_3 не забезпечуватиме інтересів самої дитини а тому є недоцільним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий є обґрунтованим.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Такі правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Встановивши відсутність фактів злісного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо сина, врахувавши бажання батька спілкуватись з дитиною, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує й бажає приймати участь у вихованні дитини, надає матеріальну допомогу дитині, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його сина ОСОБА_3 .

При цьому суд першої інстанції правильно виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку. Достатні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав апеляційним судом не встановлені.

Крім того, судом враховано поведінку позивачки, спрямовану на створення перешкод відповідачу в спілкуванні з сином, дії відповідача направлені на погашення заборгованості по сплаті аліментів та бажанні спілкуватися з сином.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та відсутності правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи.

Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що така, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Овсепян Кристина Адіківна, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 28 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: