Справа № 357/2339/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі- головуючий суддя Цуранов А. Ю. , при секретарі Бутова Ю. В.,

за участю:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник відповідача-1 - Могилін С.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: 1) приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна; 2) ОСОБА_2 ; 3) ОСОБА_3 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить визнати виконавчий напис від 15.07.2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 4717 - вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову вказувала, що 02.07.1997 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб. 26.03.2003 року в шлюбі останнім придбано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . У 2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк» та ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір. У якості забезпечення виконання зобов`язань за даним договором 10.05.2007 року укладено договір іпотеки, предметом якої є вказана квартира. В подальшому, 27.06.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки. 15.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, реєстровий № 4717, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . 18.12.2018 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передало фактору - ТОВ «Довіра та гарантія» право грошової вимоги за кредитним договором з ОСОБА_2 . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2020 року по справі № 357/14190/19 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Позивач вважає, що оскільки спірна квартира була набута в шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, вказаний виконавчий документ порушує права позивача як співвласника зазначеного майна, а тому підлягає скасуванню, оскільки нотаріус при його вчиненні не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню та здійснив нотаріальну дію без оригіналу розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику (позивачу) письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання та довідки фінансової установи про ненадходження платежу. Зазначила, що про наявність оскаржуваного виконавчого напису дізналась лише 12.11.2020 року, коли отримала ухвалу про відкриття провадження від 07.10.2020 року у справі № 357/9161/20 про виселення.

02.03.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

09.03.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 , витребувано від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. копії документів та матеріалів на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис.

26.03.2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов лист приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про те, що згідно акту від 09.01.2018 року копії виконавчих написів та документи, на підставі яких вони вчинені, за 2013 рік було знищено за терміном зберігання.

05.04.2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» Могиліна С.С. надійшов відзив на позов. В обґрунтування вказаного відзиву зазначено, що позивач невірно визначив відповідача у справі, адже оскаржуваний виконавчий напис видано на користь іпотекодержателя ТОВ «ОТП Факторинг» для звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, проте новий кредитор ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» отримав за договором факторингу від 18.12.2018 року право грошової вимоги виключно за кредитним договором № CNL/OBB/024/2007 від 10.05.2007 року, укладеним між позивачем та АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступники - АТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна») не є правонаступником іпотекодержателя за договором іпотеки, адже згідно умов договору факторингу новому кредиторові не відступались права за договором іпотеки, оскільки на момент відступлення права вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» договір іпотеки був припинений шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто новий кредитор отримав право грошової вимоги лише за кредитним договором, а права за договором іпотеки не отримав. Внаслідок чого новий кредитор не є стороною договору іпотеки, не є стягувачем за виконавчим написом нотаріуса та йому не відомі обставини виконання спірного виконавчого напису. Виконавчий напис нотаріуса видано у 2013 році, про що направлялась вимога до ОСОБА_2 , а також у 2013 році було відкрито виконавче провадження, про що також повідомлений ОСОБА_2 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», адреси позивача та ОСОБА_2 співпадають, а рішенням суд від 08.10.2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 щодо оскарження виконавчого напису, тому потрібно застосувати строк позовної давності до заявлених вимог, адже з позовом позивач звернулась лише в 2021 році. Просив визнати ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» неналежним відповідачем та залучити останнього в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову, вирішити питання про спробу введення суду в оману.

14.07.2021 року ухвалою суду залучено в якості співвідповідача ТОВ «ОПТ Факторинг Україна» до участі у справі, витребувано від ТОВ «ОПТ Факторинг Україна» належним чином завірені копії документів та матеріалів на підставі яких вчинено оскаржуваний виконавчий напис, витребувано від Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 52476642, відкритого 05.10.2016 року про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

19.10.2021 року від представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - адвоката Череди Т.М., засобами поштового зв`язку надійшло повідомлення про неможливість подання документів, в якому зазначено про те, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису всі необхідні документи були передані приватному нотаріусу, а право грошової вимоги за кредитним договором було передано ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за договором факторингу від 18.12.2018 року, що підтверджується актом прийому-передачі, тому у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» витребувані документи відсутні.

23.10.2021 року від представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - адвоката Череди Т.М., засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позов, який обґрунтований тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України та не ставиться питання про його поновлення, внаслідок чого існують підстави для відмови у задоволенні позову. Крім того, питання визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню вже було розглянуто судом у справі № 357/2101/20 та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 . Вказаним рішення встановлено, що останній був повідомлений про існування вказаного виконавчого напису ще у 2013 році, оскільки ним було особисто 08.10.2013 року отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.08.2013 року у МВ ДВС БЦМУЮ. Крім того, під час укладення договору іпотеки між ОСОБА_2 та банком, ОСОБА_1 , як дружина ОСОБА_2 надала свою нотаріальну згоду на укладення такого правочину та їй було роз`яснено приписи Сімейного кодексу України. Вказано про зловживання позивачем процесуальними правами, оскільки позов є завідомо безпідставний та має штучний характер, не спрямований на захист прав. Просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

26.11.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просили суд задовольнити. Додатково зазначила, що до лютого 2020 року проживала зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_2 у шлюбі, тому про вчинення оскаржуваного виконавчого напису не знала.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, надав пояснення за змістом відзиву.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, звернулась до суду з листом про розгляд справи без її участі.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, а також дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02.07.1997 року по 14.02.2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2020 року у справі № 357/14190/19.

В період шлюбу, 26.03.2003 року ОСОБА_2 став власником квартири АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Панкратьевою Є.В., реєстровий № 2698.

Відповідне право власності за ОСОБА_2 зареєстроване Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 127806, номер запису 13096 в книзі 117, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 233934 від 26.03.2003 року.

10.05.2007 року на забезпечення виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору № CNL-0BB/024/07 від 10.05.2007 року, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір наступної іпотеки № РCNL-0BB/024/2007 від 10.05.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В. 10.05.2007 року, реєстровий № 1378, згідно з яким останній передав в іпотеку банку належне йому нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до підпункту g пункту 5.1 статті 5 вказаного договору іпотеки, договір укладено за згодою дружини іпотекодавця ОСОБА_1 , викладеної у вигляді заяви, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В. 10.05.2007 року № 1377, зміст заяви доведений до іпотекодержателя.

15.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 4717, за яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 10.05.2007 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В., реєстровий № 1378, передане в іпотеку ПрАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна». Право вимоги за зазначеним договором іпотеки було придбано ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором про відступлення права вимоги від 27.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., реєстровий № 3414. Строк платежу за вищезазначеним договором іпотеки настав 05.05.2013 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 70 799,37 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 13 482,97 доларів США; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1700 грн., що всього становить 84 282,34 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.07.2013 року (1 долар США =7,993 грн.) становить 673 668,74 грн. та 1700 грн. Строк за який проводиться стягнення з 10.05.2007 року по 27.06.2012 рік. Строк платежу за вищевказаним договором іпотеки настав 05.05.2013 року.

Згідно з актом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 09.01.2018 року, копії виконавчих написів та документи, на підставі яких вони вчинені за 2013 рік, було знищено за терміном зберігання.

18.12.2018 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, з пункту 6.1 якого вбачається, що у відповідності до умов цього договору фактор здійснює фінансування клієнта за набуття відступлених прав у національній валюті за плату, а клієнт відступає фактору права вимоги до боржників в розмірі портфеля заборгованості.

Згідно з пунктом 1209 додатку № 1 до договору факторингу від 18.12.2018 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № CNL-0BB/024/07 від 10.05.2007 року, загальна сума заборгованості по договору становить 265 883,51 грн., поручитель ОСОБА_1 .

За додатком № 2 до договору факторингу від 18.12.2018 року (акт прийому-передачі документації) до портфеля заборгованості ОСОБА_2 входить: кредитний договір, договір поруки, матеріали кредитної справи, матеріали судового провадження, матеріали виконавчого провадження.

08.10.2020 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/2101/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17.02.2021 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З даного рішення вбачається, що іпотекодержатесь ОСОБА_2 скористався своїм правом та оскаржив виконавчий напис № 4717 від 15.07.2013 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за яким звернуто стягнення на предмет іпотеки.

В рамках вказаної справи, судом було досліджено питання безспірності вказаного виконавчого напису та зроблено висновок про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису від 15.07.2013 року вказана відповідачем заборгованість є безспірною, а також те, що ОСОБА_2 звернувся до суду поза межами строку давності, оскільки з 08.10.2013 року знав про наявність виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 4717 від 15.07.2013 року, адже з ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2014 року у справі № 357/1693/14-ц вбачається, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.08.2013 року при примусовому виконанні спірного виконавчого напису була отримано особисто ОСОБА_2 08.10.2013 року у МВ ДВС БЦМУЮ, про що свідчить розписка ОСОБА_2 на оригіналі постанови від 30.08.2013 року.

В рамках зазначеної судової справи, судом досліджені матеріали виконавчого провадження № 52476642 по виконанню виконавчого напису № 4717 від 15.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в сумі 675 368,74 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 15 ЦК України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Тобто, необхідною умовою здійснення судового захисту, виходячи з положень статті 15 ЦК України, статті 4 ЦПК України, є наявність порушених прав особи, яка звернулась до суду.

Задоволенню в цивільному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи.

У розумінні ЦПК України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Звертаючись до суду з указаним позовом та оспорюючи виконавчий напис нотаріуса, ОСОБА_1 посилалась на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та безспірності характеру правовідносин сторін.

Правовідносини у даній справі виникли з приводу законності вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Судом встановлено, що боржником за кредитним договором є колишній чоловік позивача ОСОБА_2 , який в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором уклав договір іпотеки про передачу належного йому, набутого в шлюбі з ОСОБА_1 , нерухомого майна в іпотеку.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи ( частини перша статті 575 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодавець - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У статті 63 СК України зазначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Встановлено, що іпотекодавцем майна, відносно якого нотаріус вчинив виконавчий напис, є ОСОБА_2 , правовідносини щодо вчиненого виконавчого напису виникли між правонаступником кредитора та іпотекодавцем (він же боржник за кредитним договором). При цьому позивач, як дружина іпотекодавця, надала нотаріально посвідчену згоду на передачу спільного майна в іпотеку, що вбачається з договору іпотеки.

Чоловік позивача ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, оскаржив виконавчий напис № 4717 від 15.07.2013 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за яким звернуто стягнення на предмет іпотеки. Тож, питання безспірності вказаного виконавчого напису було досліджено Білоцерківським міськрайонним судом Київської області в рамках справи № 357/2101/20 та рішенням від 08.10.2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звернувшись до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання, ОСОБА_1 посилається на ті самі обставини, що посилався її чоловік при оскарженні спірного виконавчого напису, тим самим фактично добиваючись перегляду рішення суду, яке набуло статусу остаточного.

Враховуючи вищезазначене, надавши згоду на передачу нерухомого майна в іпотеку, позивач тим самим засвідчила згоду на реалізацію цього майна у разі невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору на користь третіх осіб, а також на звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовий спосіб.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 року у справі № 200/13852/17 та від 09.09.2021 року у справі № 161/9644/19.

З урахуванням встановлених обставин та відсутності у позивача статусу іпотекодавця спірного майна, згоду на передачу якого в іпотеку вона надала при укладенні договору іпотеки, правових підстав вважати, що вчиненим виконавчим написом будь-яким чином порушуються права чи інтересу позивача, які підлягають судовому захисту, немає.

З огляду на вказаний висновок суду, не підлягають дослідженню доводи щодо строку звернення позивача до суду.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 81, 258, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Київського апеляційного суду.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.02.2022 року.

СуддяА. Ю. Цуранов