САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/107/22
Провадження №2/726/103/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2022 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Асташева С. А.,

за участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

У С Т А Н О В И В:

25.01.2022 судом отримано позовну заяву виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: ОСОБА_3 , про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_1 та стягнення аліментів на її утримання у розмірі ј частки усіх видів доходів, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на даний час проживає з опікуном ОСОБА_3 . Мати дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батько, звільнений з місць позбавлення волі 30.08.2021 та фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, матеріальної допомоги дитині не надає.

Бабуся, опікун малолітньої, та сама малолітня просять залишити її на виховання бабусі. Вказують, що з 2019 року батько участі у вихованні дитини не приймає.

24.11.2021 прийнято рішення щодо надання до суду висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_1 .

З посиланням на відповідні докази, зважаючи на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, просить суд задовольнити позов.

Крім того, враховуючи, що батьки не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки.

Від відповідача відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 07 лютого 2022 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача у справі, прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 21 лютого 2022 року (а.с. 33).

Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося.

Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося.

У судове засідання позивач не з`явився. Разом із тим, до суду 21.02.2022 надійшла заява від начальника Служби у справах дітей Чернівецької міської ради Никитенко Інни, у якій остання просила розглянути справу за їх відсутності та врахувати інтереси дитини при винесенні рішення. Позовні вимоги, а також наданий висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав підтримала в повному обсязі.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Третя особа ОСОБА_3 , не з`явилася у судове засідання теж не з`явилася, що не позбавляє суд можливості розглянути справу за її відсутності.

Враховуючи факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за відсутності поважних причин їх неявки у судове засідання та клопотань про відкладення, суд вважає за можливе розглянути справу, на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, доведений і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 08 липня 2009 року, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис за № 1418. ЇЇ батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.6).

Мати малолітньої - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено актовий запис №1330 та що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 10 червня 2019 року (а.с.7).

Згідно даних витягу із рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 411/14 від 23.07.2019, ОСОБА_3 призначено опікуном над малолітньою ОСОБА_1 . Покладено на опікуна відповідальність за виховання, матеріальне утримання, збереження житла та вирішення питань правового захисту соціальних інтересів малолітньої. Закріплено за малолітньою право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

Відповідно до Довідки про склад сім`ї №676 від 05.04.2021, малолітня ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом із опікуном ОСОБА_3 (бабусею) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

У відповідності до даних Акту обстеження житлово-побутових умов від 26.03.2021 для виховання, розвитку і проживання дитини ОСОБА_1 створені умови, відведено окрему кімнату, закінчено ремонт, у дитини є смартфон для онлайн навчання, крім того, забезпечена усім необхідним (а.с. 20).

Згідно долучених до матеріалів справи письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що проживають по сусідству, останні вказують на те, що за період з 2019 року по 2021 рік ОСОБА_2 не бачили, останній участі у вихованні своєї доньки не бере. Малолітню виховує бабуся, дитина доглянута, проживає у належних умовах (а.с.29-30).

У відповідності до даних Довідки № 01-12/429 від 27.10.2021, виданої директором Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4, ОСОБА_7 навчається в 7-Б класі Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 Чернівецької міської ради (а.с.27).

Згідно характеристики на ОСОБА_1 , наданої по місцю навчання, остання навчається на задовільному рівні, заняття відвідує систематично, забезпечена необхідними речами. Бабуся ОСОБА_3 піклується про онуку, цікавиться її навчанням та поведінкою. Дитина забезпечена пільгами у школі (а.с.28).

Суду також надано копію Висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини ОСОБА_1 №158 від 04 серпня 2021 року(а.с.21).

Також до суду надано копію заяви ОСОБА_3 , у якій остання вказує на те, що являється опікуном малолітньої ОСОБА_1 . Зазначає, що батько з 2019 року не приймає участі у вихованні дитини, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, не хоче забирати дитину на виховання (а.с.23).

Із власноручної заяви малолітньої ОСОБА_1 вбачається, що остання вказує на те, що проживає із бабусею, яка її забезпечує. Батько звільнився із місць позбавлення волі та не бажає її забрати до себе, а тому вона не хоче із ним проживати, просить залишити її на виховання бабусі (а.с.25).

У своїй власноручні заяві, адресованій службі у справах дітей, ОСОБА_2 вказує на те, що не має бажання забрати дитину на виховання від бабуся, оскільки не має змоги матеріально забезпечувати доньку. Не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав (а.с. 26).

До матеріалів справи долучено, копію вироку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 лютого 2017 року, копію Довідки про звільнення ОСОБА_2 та Довідку ДУ «Райківецька виправна колонія (№78)» № 2694 від 04.07.2019 у відповідності до яких, ОСОБА_2 засуджений за ч.2 ст. 307 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла, та відбував міру покарання з 01.09.2017 року. Звільнений з місць позбавлення волі 30.08.2021 (а.с. 11-16, 22).

Згідно Рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 409/14 від 23.07.2019, надано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.17).

У відповідності до даних Висновку органу опіки та піклування, виконавчого комітету Чернівецької міської ради, № 01/02-24/3362 від 20 грудня 2021 року, розглянувши питання про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , з метою соціального захисту інтересів дитини, орган опіки та піклування визначив за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (а.с. 3-4).

Відповідно до витягу із Рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 972/29 від 14.12.2021, вирішено надати до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , батька малолітньої ОСОБА_1 (а.с.5).

При цьому судом встановлено, що батько ОСОБА_2 не займається вихованням доньки, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дитини, не бажає займатися її вихованням, забрати до себе та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11 вищезазначеного Закону).

Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке відповідно мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, зокрема, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3від 30 березня 2007 року, з наступними змінами, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а зазначені у ст. 164 СК України фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Питання про застосування такого крайнього заходу слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц та у постанові КЦС ВС від 29 листопада 2019 року у справі № 127/23281/18, зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на обох батьків.

Як безспірно встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , батько малолітньої, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки а саме: не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не допомагає матеріально, не цікавиться здоров`ям, навчанням та вихованням своєї дитини, по звільненню з місць відбування покарання не бажає забирати дитину, і таким чином ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки - ОСОБА_1 .

Обставини справи свідчать про відсутність будь-яких дій, які б свідчили про намір батька вчинити дії, спрямовані на виховання доньки.

Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає.

Більше того, останній не заперечує щодо свого позбавлення батьківських прав (а.с.26).

Мати дитини - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 10 червня 2019 року (а.с.7).

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

За таких обставин, за встановленого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, враховуючи права та інтереси дитини, яка на даний час знаходиться на повному утриманні та під опікою бабусі, суд дійшов висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У спірній по справі ситуації, суд, передусім, виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, яка бажає залишитися під опікою та доглядом бабусі (а.с.25), а тому задовольняючи позов суд вважає, що від такого вирішення справи у житті дитини настануть позитивні наслідки. Таке втручання для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції суд визнає виправданим у спірній по справі ситуації і здатним забезпечити належний захист інтересів дитини для її подальшого гармонійного розвитку.

При цьому, суд роз`яснює відповідачу, що останній у випадку зміни своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення його батьківських прав, відповідно до ст. 169 СК України має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд виходить із наступного.

У відповідності до ст.180 СК України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власної ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п.17 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ст. 430 ЦПК України, стягнення аліментів за один місяць підлягає зверненню до негайного виконання.

Таким чином, врахувавши вимоги СК України та інші обставини, що мають істотне значення, беручи до уваги, що позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку утримувати дитину, враховуючи встановлені по справі фактичні обставини, суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_1 , у розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 21.01.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, а також досліджені, встановлені обставини у справі, які є належним чином обґрунтовані та підтверджені доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивач був звільнений від сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. за позовними вимогами про позбавлення батьківських прав та в розмірі 992,40 грн. за позовними вимогами про стягнення аліментів, а позовні вимоги задоволено, то суд вважає, що згідно вимог ст. 141 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись положеннями Конституції України, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», Постановами Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року та «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»№ 3 від 15.05.2006 року, ст.ст.19, 150, 164-166, 180-182, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263- 265, 268, 273, 289, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 21.01.2022, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернути до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь держави 1 984 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Рішення не проголошувалося в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя С. А. Асташев