Ухвала

Іменем України

14 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 447/2779/21

провадження № 61-1485ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02 вересня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом та із заявою про забезпечення позову, яку мотивовано забезпеченням виконання рішення суду та необхідністю накласти арешт на спільне придбане сторонами у шлюбі нерухоме майно, так як воно знаходиться в розпорядженні відповідача та існує реальна загроза порушення майнових прав позивача.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 02 вересня 2021 року, яку залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову в цивільній справі № 447/2779/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя шляхом накладення арешту на майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0617 га по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,04 га в с. Тростянець Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0089; виробничу будівлю № 5 в урочищі Трикутник, с. Тростянець Миколаївського району Львівської областї (майстерню по ремонту коліс) загальною площею 201,6 кв.м; вантажний автомобіль - сідловий тягач DAF FT ХF 105.510, д.н.з. НОМЕР_1 ; напівпричіп - н/п платформа SCHMITZ, д.н.з. НОМЕР_2 .

Судові рішення мотивовано тим, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача.

У січні 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02 вересня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року, повний текст якої складено 30 грудня 2021.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували подану позивачем заяву про зміну позовних вимог, згідно якої спірний житловий будинок до якого застосовано заходи забезпечення позову, не входить до предмету позову та вказане майно перебуває у спільній частковій власності позивача, тому такі заходи забезпечення позову є не співмірними із заявленими позовними вимногами. Вказує на відсутність у нього мотивів відчуження спірного майна, а також відсутність доказів цьому в матеріалах справи.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, позивач звернулася до суду з вимогами про поділ спільного майна подружжя.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно є обґрунтованим та співмірним із заявленими вимогами, про що судом апеляційної інстанції було зроблено вірний висновок.

Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову спрямовані на попередження недобросовісної поведінки власника майна під час розгляду судового спору, недопущення з його боку дій, які можуть ускладнити у майбутньому виконання ймовірного судового рішення.

Аргументи касаційної скарги щодо подання позивачем заяви про зміну позовних вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів касаційного провадження вбачається, що вона була подана після постановлення ухвали суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги, зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та не спростовують правильних по суті спору висновків судів попередніх інстанцій.

За наведених обставин судом на законних підставах вжито зазначені заходи забезпечення позову.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на судові рішення, якими вирішено процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02 вересня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
С. Ю. Бурлаков В. М. Коротун