ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 637/248/21 Головуючий суддя І інстанції Островська Н. І.
Провадження № 22-ц/818/752/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи щодо стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В.,Котелевець А.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» - ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду Харківської області від 30 березня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості за послуги з газопостачання, з урахуванням втрат та 3% річних,

встановив:

У березні 2021 року ТОВ «Харківгаз Збут» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги з газопостачання, надані за період з грудня 2018 року по лютий 2021 року, а також інфляційних втрат на 3% річних.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 30 березня 2021 року у видачі судового наказу за заявою ТОВ «Харківгаз Збут» відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ТОВ «Харківгаз Збут» - адвокат Кіпоть І.Г. подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення суддею норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу ,який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказує, що нарахування інфляційних втрат на 3% річних ТОВ «Харківгаз Збут» є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати та 3% річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Відзиву на апеляційну не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак суд першої інстанції прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суддя першої інстанції керувався ч.2 ст.167 ЦПК України і виходив із того, що не вбачається виникнення права вимоги нарахованих 3%, оскільки відповідно до п.4 ч.3 Розділу Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби №530-ІХ від 17.03.2020 року яким забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Зазначено, що оскільки заявлені вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат взаємопов`язані із вимогами про стягнення заборгованості за послуги газопостачання, їх окремий розгляд є неможливим, у зв`язку з чим суд на підставі ч.3 ст.165 ЦПК України відмовив у видачі судового наказу.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до п.п. 3, 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Харківгаз Збут» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги з газопостачання, надані за період з грудня 2018 року по лютий 2021 року, а також відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати.

Пунктом 4 частини 3 Розділу Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України,спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) № 530-ІХ від 17.03.2020 визначено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.

Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Норма статті 625 ЦК передбачає нарахування процентів із застосуванням індексу інфляції, що має компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а нарахування 3 % річних від простроченої суми є платою за користування грошовими коштами, а не штрафною санкцією у розумінні положень статті 549 ЦК України.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що наявність заборони на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, яка містить у п.4 ч.3 Розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) № 530-ІХ від 17.03.2020- не поширюється на вимоги кредитора, які грунтуються на нормі ст. 625 ЦК України, та передбачені п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України в якості вимоги, за якими може бути виданий судовий наказ.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального законодавства дійшов помилкового висновку про необхідність повернення позовної заяви.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновок суду про відмову у видачі судового наказу порушує норми процесуального права, тому відповідно до статті 379 ЦПК України оскаржена ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» - Кіпоть Ірини Григорівни задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду Харківської області від 30 березня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 22 лютого 2022 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.