Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2022 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого - судді Ханас М.М.,

з участю секретаря судового засідання - Хмельовської І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гайвороні справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Гайворонський тепловозоремонтний завод" про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в:

стислий виклад позицій сторін.

ОСОБА_1 звернулася до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Гайворонський тепловозоремонтний завод", в якому просить стягнути з відповідача ПАТ «Гайворонський тепловозоремонтний завод» на її користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 23086 гривні 01 копійок, а також середній заробіток за час затримки розрахунку по день прийняття судового рішення. Крім того, просить стягнути з відповідача у її користь судові витрати у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 02.04.2012 року по 31.07.2020 року вона працювала фельдшером медпункту в ПАТ "Гайворонський тепловозоремонтний завод". Згідно довідки станом на 01.01.2020 року підприємство перед позивачем має заборгованість із заробітної плати у сумі 23086 гривень01 копійку.

З огляду на те, що з вини відповідача позивачу не виплачено заробітну плату, тому позивач просить її стягнути в судовому порядку, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку, який з моменту звільнення та по 02.02.2022 року складає 91309 грн. 40 копійок. При обчисленні середньоденної заробітної плати позивач виходила із розміру заробітної плати за останні два місяці перед звільненням, зазначеної в довідці Пенсійного фонду України Форми ОК-5. Просить середній заробіток за час затримки розрахунку стягнути по день прийняття судового рішення.

Позиція відповідача.

Відповідач правом подачі відзиву не скористався.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 02.02.2022 року відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Представник відповідача ПАТ «Гайворонський тепловозоремонтний завод» в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча у відповідності до вимог ч.10 ст. 128 ЦПК України був завчасно належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду через надіслання поштового повідомлення за юридичною адресою місцезнаходження відповідача, зафіксованої в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 з 02.04.2012 року по 31.07.2020 року працювала фельдшером медпункту в ПАТ «Гайворонський тепловозоремонтний завод», відповідно до Наказу № 24 від 31.07.2020 року на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України звільнена за згодою сторін, що стверджується даними копії трудової книжки Серія НОМЕР_1 (а.с. 9).

З довідки за підписом директора ГТРЗ Кузьміна М.Р. з відтиском печатки ПрАТ «ГТРЗ» без вихідного номера та дати її видачі, виданої ОСОБА_1 , вбачається, що вона працювала на даному підприємстві фельдшером медпункту, заборгованість із нарахованої заробітної плати такої станом на 01.08.2020 року становить 23086 грн. 01 коп., сума до сплати становить 20000 грн. 15 коп., відображено інформацію за період з серпня 2019 року по липень місяць 2020 року. Крім того, позивачу виплачено натуральну оплату за вересень 2019 року у розмірі 288 грн. (а.с.8).

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України за формою ОК-5 відносно ОСОБА_1 , така працювала з 1999 року до 2020 року.

У відомостях відображені страхувальники застрахованої особи, в тому числі «Гайворонський тепловозоремонтний завод з кодом 01057723 та дані про звітний місяць (чисельник: сума заробітку для нарахування пенсії (грн), знаменник, ліва частина: кількість днів стажу в місяці, права частина: позначка про сплату страхових внесків (а. с. 10-12).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до положень статті 43 Конституції України та статті 2 Кодексу законів про працю України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При цьому, за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

За положеннями ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до п. 14.1.180 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу

Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.

168.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до положень п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Позивачем доведено, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем по 31.07.2020 року, проте при звільненні не отримала всі належні їй виплати.

Зокрема позивачем надано довідку про наявність в ПрАТ ГТРЗ перед нею заборгованості в розмірі нарахованої 23086,01 грн. з урахуванням податків та зборів, до сплати 20000,15 грн.

Слід зазначити, що відповідач не надав доказів, які б підтверджували виконання ним вимог статей 47, 116 КЗпП України, а саме доказів щодо виплати при звільненні ОСОБА_1 належних їй сум.

Вирішуючи спірні правовідносини, які виникли в даній справі між сторонами, суд вважає доведеною наявність перед позивачем заборгованості із нарахованої заробітної плати, яка становить 22 798 гривень 01 копійок, (з урахуванням виплаченої натуральної оплати), а до сплати 20000 гривень 15 копійок, оскільки саме ця сума зазначена в доданій до позовної заяви довідці (а.с. 8) і саме ця сума підлягає оподаткуванню при її виплаті в якості заробітної плати.

Ураховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість із заробітної плати в розмірі 22 798 гривень 01 копійка з врахуванням утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз`яснення цієї норми права надав Конституційний Суд України у своєму рішенні № 4-рп/2012 від 22.02.2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України.

У своїй постанові від 30.01.2019 ВП ВС (справа № 910/4518/16) вказала, що за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 «Про судоустрій і статус суддів», при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що на момент звільнення, а саме: станом на 31.07.2020 року відповідачем не здійснено повний розрахунок з позивачем. Доказів виплати заробітної плати позивачу відповідач суду не надав.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення нароботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з ч.2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи норми закону, час затримки належних позивачу, як звільненій 31.07.2020 року працівнику сум складає період з 01.08.2020 року і по день ухвалення рішення 24.02.2022 року.

За таких обставин, до стягнення з ПАТ «Гайворонський тепловозоремонтний завод» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2020 року по 24.02.2022 року (дата ухвалення рішення).

При цьому, при розрахунку оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з положень «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 зазначеного Порядку - середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, відповідно до п.5 розділу IV порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абз.1 п.8 розділу IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку.

Такий розрахунок відповідає змісту зазначених вище норм права та практиці їх застосування, зокрема, Постанові Верховного Суду України від 01.03.2017р. у справі №635/2084/16-ц та Постанові Верховного Суду від 02.08.2019р. у справі №755/17855/16-ц.

Так, кількість робочих днів за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи (31.07.2020) травень та червень 2020 року - 19 і 20 відповідно, тобто в сумі 39 день. Розмір її заробітку за ці місяці, згідно інформації з довідки, виданої ПрАТ «ГТРЗ», становить 1610 грн. 60 коп. та 1600 грн. за кожен місяць відповідно (а.с. 8).

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складає: (1610,60+1600):39 = 82,32 грн.

При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п`ятиденного робочого тижня позивача та даних, викладених у листі Мінсоцполітики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік».

Кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні з 01.08.2020 року, дня наступного за днем звільнення, до дня ухвалення рішення складає 393 робочих днів.

Зважаючи на це, розмір середнього заробітку за весь період затримки розрахунку на день ухвалення рішення становить 32 351 грн. 76 коп. (із розрахунку 82,32 грн. (середньоденний заробіток позивача х 393 робочих дні) і саме ця сума підлягає до стягнення з відповідача.

При обчисленні середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку працівника суд виходив з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, дані про які зазначені в довідці, виданій ПрАТ «ГТРЗ», а не з даних, які зазначені в індивідуальних відомостях про застраховану особу Пенсійного фонду України за формою ОК-5 відносно ОСОБА_1 , які були ураховані позивачем при обчисленні середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку з огляду на наступне.

З огляду на статтю 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті 77, 81 ЦПК України).

Копія довідки з індивідуальних відомостей про застраховану особу, видана управлінням Пенсійного фонду України, не підтверджує наявність заборгованості по заробітній платі та не визначає її розмір.

Таким чином, офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 відносно ОСОБА_1 підтверджують лише її страховий стаж за період з 1999 року до 2020 року та не можуть бути прийняті судом, як належні докази щодо розміру заробітної плати за два останні місяці роботи, які враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку працівника.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 16 серпня 2018 року у справі № 242/5780/16-ц (провадження № 61-34037св18) та від 31 травня 2021 року у справі № 242/3051/18 (провадження № 61-1021св19).

Що стосується понесених позивачем витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно вимог п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Повноваження адвоката Ковальчука С.Я. у справі як представника позивача підтверджуються ордером серія ВА № 1026149, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (а.с. 19).

Представником позивача долучено Акт виконаних робіт від 28.01.2022 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 32 від 28.01.2022 року, згідно яких загальна вартість витрат позивача на професійну правничу допомогу складає 4 000 грн. (а.с. 13-17).

Ураховуючи вимоги ч.4 ст. 137 ЦПК України, суд дійшов висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним, враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Частиною 9 статті 139 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд із урахуванням думки сторін, критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, складності та конкретних обставин справи, приходить до висновку, що на користь позивача з відповідача слід стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Позивачем заявлялись дві позовні вимоги - про стягнення заробітної плати та про стягнення компенсації за затримку розрахунку.

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі (пункт 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 979,99 грн. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за позовну вимогу про стягнення невиплаченої заробітної плати.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 992,40 грн. судового збору за задоволену позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку.

Окрім того, суд вважає за необхідне відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 141, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Гайворонський тепловозоремонтний завод" про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Гайворонський тепловозоремонтний завод" (місцезнаходження: 26300, вул. Великого Кобзаря, 9, м. Гайворон, Кіровоградська область, ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість по заробітній платі в розмірі 22798 (двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто вісім) гривень 01 копійка зі стягненням при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

Рішення в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Гайворонський тепловозоремонтний завод" (місцезнаходження: 26300, вул. Великого Кобзаря, 9, м. Гайворон, Кіровоградська область, ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 01.08.2020 року по 24.02.2022 року в розмірі 32 351(тридцять дві тисячі триста п`ятдесят одна) гривня 76 копійок зі стягненням при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Гайворонський тепловозоремонтний завод" (місцезнаходження: 26300, вул. Великого Кобзаря, 9, м. Гайворон, Кіровоградська область, ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Гайворонський тепловозоремонтний завод" в дохід держави 979 (дев`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 99 копійок судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Гайворонський тепловозоремонтний завод" (місцезнаходження: 26300, вул. Великого Кобзаря, 9, м. Гайворон, Кіровоградська область, ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору.

Урешті вимог позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М. М. Ханас

Дата документу 24.02.2022