Справа № 202/191/21
Провадження № 2/202/140/2022
03 лютого 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючої судді - Бєсєди Г.В.
за участю секретаря - Голобородько О.М.
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особистої приватної власності подружжя, -
До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про визнання особистої приватної власності подружжя.
В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, 24.02.2004 року ним та ОСОБА_3 була придбана житлова квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Грошові кошти на купівлю даної квартири у сумі 23 000 грн. він взяв борг у своїх батьків. Грошові кошти в розмірі 37 000 грн. було взято в кредит шляхом укладення договору про іпотечний кредит від 24.02.2004 року, де стороною договору з акціонерним комерційним банком «Аркада» була ОСОБА_3 09.11.2005 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано. Всі зобов`язання відносно сплати іпотечного кредиту та зобов`язання щодо сплати боргу його батькам виконувалося ним особисто. З моменту купівлі квартири він постійно проживає в ній та несе всі витрати по її утриманню, сплачує комунальні послуги. Просив суд припинити право власності за ОСОБА_3 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 та його представник позов підтримали та просили задовольнити. ОСОБА_1 повідомив суду, що після розірвання шлюбу відповідач не проживала в квартирі та не сплачувала грошові кошти за договором іпотеки. Грошові кошти надані його батьками в борг він також повернув самостійно.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомила, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.
В судовому засіданні в якості свідків було допитано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 які є батьками позивача. Зазначили, що надали сину для купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_1 у борг 22 000 грн. Грошові кошти син повертав особисто. З відповідачем ОСОБА_3 перестав проживати через рік після придбання квартири, та остання ніколи не проживала в зазначеній квартирі.
В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_6 , якій повідомив суду, що ОСОБА_3 після розірвання шлюбу не проживала у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач самостійно сплачував усі платежі за договором іпотеки та грошові кошти надані в борг батьками.
Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі з 17.02.1990 року.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2005 року шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_3 розірвано.

У період перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 24.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А. та витягом № 3218052 від 30.03.2004 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Спірна квартира придбана за рахунок кредитних коштів, отриманих на підставі договору про іпотечний кредит № А391/03, укладеного 24.02.2004 року між ПАТ «АКБ «Аркада» та ОСОБА_3 .

Згідно розписки від 25.12.2003 року ОСОБА_1 взяв в борг грошові кошти у сумі 22 000 грн. у ОСОБА_4 , ОСОБА_5 для купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язався повернути грошові кошти до 25.12.2012 року.

Відповідно до наданих копій прибуткових касових ордерів та копій квитанцій позивач ОСОБА_1 з березня 2005 року по липень 2019 року здійснював погашення кредиту за договором про іпотечний кредит № А391/03 від 24.02.2004 року.

Згідно довідки № 78/20 від 25.07.2019 року, яка видана АТ АКБ «Аркада», позичальник ОСОБА_3 24.07.2019 року повністю достроково виконала свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит № А391/03 від 24.02.2004 року.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Позивачем презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно (спірну квартиру) не спростована.

Установлено, що спірна квартира придбана в період зареєстрованого шлюбу, за згодою позивача та за кредитні кошти та кошти надані за договором позики, які використані в інтересах та для потреб сім`ї на придбання житла, а тому воно підлягає поділу між сторонами в рівних частинах.

Належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно позивачем не надано, у тому числі не доведено факту внесення частини особистих коштів на придбання спірної квартири.

Позивачем не доведено підстав для відступу від рівності часток у спільному сумісному майні, а також, що його частка є більшою за рахунок внесення за придбання цього майна особистих коштів.

Посилання позивача на те, що після розірвання шлюбу кредит погашався ним особисто, не спростовують правового режиму спільного сумісного майна на спірну квартиру, придбану в період шлюбу в інтересах сім`ї.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їхньою спільною сумісною власністю.

Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він відповідно до частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регресу) до іншого з подружжя у відповідній частині.

Суд роз`яснює, що ОСОБА_1 після повного погашення заборгованості за кредитним договором не позбавлений права звернутися до ОСОБА_3 з вимогою про відшкодування нею половини коштів, сплачених ним в рахунок погашення боргу за кредитним договором та розпискою в період з моменту фактичного припинення шлюбних відносин до моменту повного розрахунку за вказаним договором.

Враховуючи те, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності сторін, суд приходить до висновку про часткове позовних вимог та у порядку поділу спільного майна подружжя вважає необхідним визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 76-81, 133, 141, 229, 258-259, 263-265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особистої приватної власності подружжя задовольнити частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 14 лютого 2022 року.

Суддя: Г.В. Бєсєда