ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участі секретаря судового засідання Лиса Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» про стягнення заборгованості за інвестиційним договором,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» про стягнення заборгованості за інвестиційним договором.
В обґрунтування позову зазначив про те, що 01.09.2018 року між ним та відповідачем було укладено інвестиційний договір № 01/09/2018-02.
За умовами інвестиційного договору, позивачем, як Інвестором, передано у власність ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗІНГ», як Виконавцю, грошові кошти з метою активізації та збільшення обсягу продажу, установки, обслуговування і функціонування станцій зарядки для електромобілів, отримання фактичних результатів у вигляді прибутку від діяльності відповідача.
Пунктом 2.3 вказаного договору встановлено, що за користування інвестиційними коштами Виконавець сплачує Інвестору проценти у строки і в розмірі, встановленими цим договором. Даний договір набув чинності з моменту його підписання і діє до 01.09.2021 року, а щодо фінансових зобов`язань до їх повного виконання.
Відповідно до п. 4.4. зазначеного договору, Інвестор передав у власність Виконавцю грошові кошти в сумі 282 794,00 грн., що є еквівалентом 10 000,00 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент укладання даного договору, та зобов`язується повернути Інвестору суму грошових коштів в національній валюті України гривні, що буде еквівалентно 10 000,00 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення грошових коштів згідно умов цього договору, але, в будь-кому разі, не менше суми в гривнях, що була надана Інвестором.
За умовами цього договору, Виконавець виплачує Інвестору проценти у розмірі 3,00 відсотки від загальної суми інвестованих коштів з дня укладання договору, а саме з 01.09.2018 року по 30.09.2019 року, а починаючи з 01.10.2019 року по 01.09.2021 року виплачує проценти в розмірі 2,33 відсотки від загальної суми інвестиційних коштів, згідно додаткової угоди № 2 до інвестиційного договору № 01/09/2018-02.
Відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 договору, сторонами було домовлено, що виплата процентів здійснюється Виконавцем щомісячно шляхом перерахування відповідної суми на рахунок Інвестора до п`ятого числа кожного місяця наступного за звітним. Відповідно до п. 4.4. договору, Виконавець повертає Інвестору інвестиційні кошти одним платежем в день виплати процентів за останній місяць дії договору. Згідно п. 4.5 договору, інвестиційні кошти повертаються Інвестору в національній валюті України гривні, в сумі, що буде еквівалентній 10 000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення коштів, але в будь-якому разі, не менше суми в гривнях, що була надана Інвестором.
Позивач наголошує, що він повністю виконав свої зобов`язання та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США у національній валюті, що на день укладання Договору за офіційним курсом НБУ складало 282 794,00 грн.
Разом з тим, відповідач, в порушення умов інвестиційного договору № 01/09/2018-02 від 01.09.2018 року, свої зобов`язання належним чином не виконав.
Так, 14.09.2021 року позивачем на адресу відповідача надсилався лист з проханням про виконання останнім фінансових зобов`язань за договором від 01.09.2018 року і про повернення коштів, шляхом перерахування їх на його поточний рахунок. Проте його вимоги виконані не були, кошти відповідачем не сплачені.
Тому, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за інвестиційним договором № 01/09/2018-02 від 01.09.2018 року в сумі 369 863,30 грн., що станом на день звернення до суду складається з основного боргу 282 797,00 грн., та заборгованості за процентами 87 069,30 грн. Витрати по судовому збору віднести за рахунок ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗІНГ».
Ухвалою суду від 07.10.2021 року, позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення її недоліків. У наданий судом строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 26.10.2021 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.
В судове засідання позивач не з`явився, разом з тим подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяв відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, відзиву на позов подано не було.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 01.09.2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» було укладено інвестиційний договір № 01/09/2018-02.
За умовами інвестиційного договору ОСОБА_1 , як Інвестор, передав у власність ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ», як Виконавця, грошові кошти для придбання, встановлення, підключення, налагодження функціонування і обслуговування станції зарядки для електромобілів.
Пунктом 2.3 Договору встановлено, що за користування інвестиційними коштами Виконавець виплачує Інвестору проценти у строки і в розмірі, встановленими цим договором.
Даний договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 01.09.2021 року, а щодо фінансових зобов`язань до їх повного виконання.
Відповідно п. 4.1. Договору Інвестор передає у власність Виконавця грошові кошти в сумі 282 794,00 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення договору, а Виконавець приймає грошові кошти від Інвестора у власність та зобов`язується повернути Інвестору суму грошових коштів в національній валюті України - гривні, що буде еквівалентом 10 000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення грошових коштів.
За умовами договору Виконавець протягом строку користування інвестиційними коштами виплачує Інвестору проценти у розмірі 3% від загальної суми інвестованих коштів щомісячно шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок Інвестора до 31 числа кожного місяця наступного за звітним.
Виконавець зобов`язався повернути Інвестору інвестиційні кошти одним платежем в день виплати процентів за останній місяць дії Договору.
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США у національній валюті, що на день укладення Договору за офіційним курсом НБУ складало 282 794,00 грн.
Разом з тим, встановлено, що в порушення умов Інвестиційного договору № 01/09/2018-02 від 01.09.2018 року відповідач свої зобов`язання виконувати перестав, проценти за користування коштами за період з 01.07.2020 року по 01.02.2021 року та суму основного боргу не повернув.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
До відносин, які виникли між сторонами, підлягає застосуванню положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України.
Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На підставі ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Станом на час подання вказаного позову до суду, відповідачем зобов`язання за договором інвестиції не виконані, сума заборгованості по інвестиції позивачу не виплачена, що свідчить про те, що відповідач добровільно умови договору не виконує, а відтак у ході судового розгляду цивільної справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про порушення відповідачем своїх зобов`язань за інвестиційним договором № 01/09/2018-02 від 01.09.2018 року.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
При вирішенні справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-284цс17. Так, згідно ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно п. 4.5. Договору визначено, що розрахунки за цим договором проводяться в національній валюті України.
За період з 01.09.2018 року по 30.06.2020 року відповідач по оплаті процентів із позивачем розрахувався.
Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнений на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд доходить до висновку про те, що судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду слід стягнути з відповідача на користь держави, в розмірі 3 698,63 грн.
На підстави вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 280-289, 353-355 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» про стягнення заборгованості за інвестиційним договором - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» на користь ОСОБА_1 заборгованість за інвестиційним договором № 01/09/2018-02 від 01.09.2018 року яка складається з суми основного боргу 282 794,00 грн, процентів за користування інвестиційними коштами за період з 01.07.2020 року по 01.02.2021 року у розмірі 87 069,30 грн., а всього стягнути 369 863 (триста шістдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят три) грн. 30 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» на користь держави судові витрати у розмірі 3 698 (три тисячі шістсот дев`яносто вісім) грн. 63 коп.
Копію заочного рішення направити сторонам, які не з`явились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Суддя В.О. Макаров