Справа № 345/4432/21
Провадження № 22-ц/4808/297/22
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О.,Василишин Л.В.

секретаря Мельник О.В.

з участю ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2021 року ухвалине у складі судді Онушканича В.В. у місті Калуш у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 належить ј частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2020. В даній квартирі вона проживала сама, а допомагав їй син ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті сина позивачка залишилася сама тому в 2020 році її онуки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали оголошення в газету "Вітрина Калуша" щоб знайти людину, яка б доглядала за бабусею, на яке відкликалася ОСОБА_7 . Вона почала приходити до позивачки двічі на день з метою догляду за нею. Натомість онуки сплачували ОСОБА_7 кошти за надані послуги шляхом перерахунку грошей на банківську карту. Проте, з часом склалася ситуація що позивачка перестала виходити на зв"язок зі своїми онуками, погіршився її емоційний та фізичний стан здоров"я. Причиною послужила та обставина, що особа-доглядальниця ОСОБА_7 забирала пенсійні кошти, в помешканні не прибирала, не оплачувала комунальні послуги у зв"язку з чим виникла суттєва заборгованість перед КП " Водотеплосервіс", РЕМ та Івано-Франківськгаз, які прийшлося згодом реструкторизувати, а також було припинено надання субсидії. Разом з тим шляхом погроз вимагала у позивачки документи про право власності на квартиру, які згодом так і забрала. Відповідач ОСОБА_3 являється чоловіком ОСОБА_7 який фактично не приходив в помешкання позивачки, вона бачила його один чи два рази. 09 лютого 2021 року відповідач разом зі своєю дружиною приїхали додому позивачки та відвезли її до нотаріуса, пояснивши, що потрібно підписати важливі документи. У приміщенні приватного нотаріуса Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М. того ж дня було підпиано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спадковий договір зареєстрований в реєстрі за № 37. До укладення договору сторони не обговорювали всі умови договору, і ніхто зміст договору не зачитував, а відтак позивачка не усвідомлювала суть угоди яку підписала. Даним договором були визначені права та обов`язки сторін. Однак з часу укладення спадкового договору ОСОБА_3 зовсім не виконував своїх обов`язків, які визначені договором. Він не допомагав позивачці та не здійснював догляд за нею. В кінцевому результаті позивачка була змушена змінити замок на вхідних дверях до квартири де проживає та звернутися за допомогою до правохоронних органів та суду. Всі документи з квартири позивачки забрала ОСОБА_7 в тому числі і спадковий договір. Просить спадковий договір укладений 09.02.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М., зареєстрованим в реєстрі за № 37 розірвати. Скасувати заборону відчуження на ј частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , накладену приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про розірвання спадкового договору від 09.02.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 37 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового яким просить розірвати спадковий договір укладений 09.02.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М., зареєстрованим в реєстрі за № 37. Скасувати заборону відчуження на ј частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , накладену приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М. Зокрема апелянт вказує, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення надав перевагу поясненням відповідача та свідка, яка є дружиною відповідача і являється заінтерисованою особою. Разом з тим, хоча нібито на підтвердження свого належного виконання умов договору відповідач надав суду ксерокопії чеків на придбання продуктів харчування в супермаркетах, проте саме придбання продуктів не свідчить про придбання їх саме для позивачки. Таким чином долучені відповідачем фіскальні чеки не містять інформації хто саме купив та здійснив оплату продуктів харчування та лікарських припаратів, а також не надано доказів на підтвердження призначення цих припаратів лікарем за результатами обстеження ОСОБА_1 і необхідності їх придбання саме для її лікування. Також вважає, що відповідно приписів ст.1302 ЦК України саме набувач за спадковим договором повинен виконувати розпорядження другої сторони, а не передавати такі обов`язки іншій особі. Вказує що через психологічний тиск, погрози та залякування зі сторони відповідача та його дружини, як до онуків позивачки так і до самої ОСОБА_9 , тому вона змушена була змінити замок до своєї квартири, щоб ОСОБА_10 зі своїм чоловіком не приходили до неї та не завдавали їй психологічної та матеріальної шкоди.

Поданий ОСОБА_3 відзив не відповідає вимогам ч.2 ст.360 ЦПК України, так як ним не підписаний, не додано доказів про надсилання копій відзиву іншим учасникам справи, тому судом неприймається до уваги.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просить задовольнити скаргу у повному обсязі.

ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, апеляційну скаргу не визнає, вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів невиконання обов`язків, обумовлених спадковим договором, позивачем не надано і не спростовано доводів відповідача про виконання ним особисто, так і про організацію надання необхідних послуг, тобто не доведено існування істотних порушень відповідачем умов договору, внаслідок чого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала, укладаючи договір.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи, так як суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, встановлені обставини є доведеними, та правильно застосував норми матеріального права.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, у червні 2020 року дружина відповідача ОСОБА_7 знайшла оголошення у газеті «Вітрина Калуша» про догляд за жінкою похилого віку. Під час зустрічі із онуком позивачки - ОСОБА_6 було досягнуто домовленості, що вона буде приходити 2 рази на день, в її обов`язки входило: готувати їжу, прибирати в квартирі на АДРЕСА_1 , виконувати іншу роботу, за яку оплата становила 4000,00 грн. в місяць. Проте, обумовлені кошти ОСОБА_7 не оплачувались, а було оплачено лише 16.06.2020 року - 1005,30 грн, 26.09.2020 року - 502,51 грн та 15.07.2020 року - 753,77 грн В подальшому позивачка посварилась зі своїми онуками і вони відмовились оплачувати роботу доглядальниці. Дружина відповідача продовжувала ходити до ОСОБА_1 та працювати без оплати деякий час. Тоді позивачка запропонувала ОСОБА_7 , щоб та продовжувала доглядати за нею, а вона залишить належну їй ј частину квартиру по АДРЕСА_1 , ј квартири по АДРЕСА_3 , автомобіль та гараж.

Через сварку зі своїми онуками 24.07.2020 року відповідач та його дружина поїхали із ОСОБА_1 до нотаріуса, де вона написала заяву, що буде приймати спадщину після смерті сина. В подальшому позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частину квартири по АДРЕСА_1 за видачу якого відповідач оплатив 2000,00 грн.

09.02.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М. і зареєстрований в реєстрі за №38 (а.с. 6-7).

Пунктом 1 цього Договору передбачено, що ОСОБА_1 передає після своєї смерті у власність ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності ј частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 6 спірного спадкового договору, за згодою сторін на набувача майна покладаються такі обов`язки:

6.1. щотижнево забезпечувати відчужувачу купівлю продуктів харчування за рахунок його коштів;

6.2. забезпечувати проведення прибирання квартири не менше одного разу на тиждень;

6.3. забезпечувати купівлю відчужувачу ліків та забезпечувати надання медичної допомоги у випадку захворювання за рахунок коштів відчужувача;

6.4. в разі смерті відчужувача поховати її (а.с.8 зворот).

Щодо комунальних послуг, позивачка просила оплачувати їх ОСОБА_10 , на що надавала їй грошові кошти. Проте в результаті не проведених оплат, виникли борги за комунальні послуги. В кінцевому результаті ці борги прийшлося оплатити самій позивачці. Через психологічний тиск, погрози та залякування зі сторони відповідача та його дружини, як до онуків позивачки, так і до самої ОСОБА_1 , остання змушена була змінити замок до своєї квартири, щоб ОСОБА_7 зі своїм чоловіком не приходили до неї та не завдавали їй психологічної та матеріальної шкоди.

Вважає обставини та факти, наведені у відзиві, є надуманими, наведені з метою ввести суд в оману та забезпечити за собою право на чуже майно без жодних та правових підстав.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно зі статтею 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Відповідно до частини першої статті 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Частиною першою статті 526 ЦК Українивизначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 6 спірного спадкового договору, за згодою сторін на набувача майна покладаються такі обов`язки: 6.1. щотижнево забезпечувати відчужувачу купівлю продуктів харчування за рахунок його коштів; 6.2. забезпечувати проведення прибирання квартири не менше одного разу на тиждень; 6.3. забезпечувати купівлю відчужувачу ліків та забезпечувати надання медичної допомоги у випадку захворювання за рахунок коштів відчужувача; 6.4. в разі смерті відчужувача поховати її

Статтею 651 ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що до укладання вказаного договору сторони не обговорювали всі умови договору і ніхто зміст договору не зачитував, а відтак позивачка не усвідомлювала суть угоди, яку підписала. Даним спадковим договором були визначені права та обов`язки сторін. Проте з часу укладення вказаного договору ОСОБА_3 зовсім не виконував своїх обов`язків, які визначені договором. Він не допомагав позивачці та не здійснював догляд за нею. В кінцевому результаті позивачка змушена була змінити замок на вхідних дверях до квартири, де проживає та звернутися за допомогою до правоохоронних органів і суду. Всі документи з квартири позивачки забрала ОСОБА_7 . У зв`язку із чим, як позивачка, так і її онуки, звернулися до поліції із заявами про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст.189 КК України (вимагання).

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Утановлено, що при укладанні 09 лютого 2021 року спадкового договору, відчужувачем та набувачем прочитаний і погоджений договір. Будь-яких претензій до нотаріуса, в тому числі щодо роз`яснень положень законодавства та інших прав та обов`язків сторони договору не мають, що підтверджується п.21 цього Договору (а.с.7).

Отже, посилання ОСОБА_1 на те, що до укладання вказаного договору сторони не обговорювали всі умови договору і ніхто зміст договору не зачитував, а відтак позивачка не усвідомлювала суть угоди, яку підписала, є голослівними й судом до уваги не приймаються, так як ґрунтувалися на припущеннях.

З цих же підстав суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що через психологічний тиск, погрози та залякування зі сторони відповідача та його дружини, як до онуків позивачки так і до самої ОСОБА_9 , тому остання змушена була змінити замок до своєї квартири, щоб ОСОБА_10 зі своїм чоловіком не приходили до неї та не задавали їй психологічної та матеріальної шкоди, оскільки не підтверджені доказами.

Разом з тим, встановлено і не заперечується позивачкою той факт, що частково і надавалася допомога щодо придбання продуктів харчування чи ліків для позивачки, то такі дії виконувала ОСОБА_7 , а не її чоловік - ОСОБА_3 , якого відповідача бачила тільки два рази: одного разу в своїй квартирі, а іншого - в нотаріуса.

Аналіз положень статей 1305 та 527 ЦК України не дає підстав для висновку, що за спадковим договором в усіх справах (випадках) одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) лише особисто, оскільки порядок виконання обов`язків набувача за спадковим договором визначається самим договором. Тобто особисте чи не особисте виконання умов спадкового договору набувачем, в тому числі таких умов як догляд відчужувача, визначається сторонами такого договору, а не законом.

Враховуючи наведене, суд такох відхиляє доводи апеляційної скарги, що саме набувач за спадковим договором повинен виконувати розпорядження другої сторони, а не передавати такі обов`язки іншій особі, оскільки суперечать ст. 1305, 527 ЦК України.

Установлено, що наявність заборгованості за житлово-комунальні послуги як підстава розірвання спадкового договоруто умовами спірного спадкового договору судом обґрунтовано відхилено, оскільки спірним договором не було передбачено відповідного обов`язку набувача оплачувати комунальні послуги. Тобто дана обставина не стосується предмета спадкового договору і не входить до переліку обставин, які підлягають доказуванню в межах розгляду даної справи(а.с. 13).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, розглянуто заяву у відповідності до норм матеріального права, прийнято обґрунтоване рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для справи, тому підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не встановлено.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.

Судді: В.Д. Фединяк Л.В.Василишин

І.О.Максюта