Ухвала

Іменем України

08 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 541/1511/21

провадження № 61-1338ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 та її адвоката Куцина Василя Юрійовича на постанову Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання виділити у приватну власність земельну ділянку в натурі,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Великосорочинської сільської ради та просила визнати дії відповідача щодо відмови в задоволенні її заяви незаконними та зобов`язати виділити їй у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель комунальної власності, розташованих за межами населеного пункту відповідно до сертифіката на право на земельну частку серії РН № 782626 розміром 3,83 в умовних кадастрових гектарів.

Крім того, ОСОБА_1 звернулась із заявою про забезпечення позову, в якій просила заборонити Великосорочинській сільській раді Миргородського району Полтавської області вчиняти дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:011:0417 площею 12,2192 га, цільове призначення 16.00 землі запасу, яка згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно перебуває у комунальній власності Великосорочинської об`єднаної територіальної громади в особі Великосорочинської сільської ради (Великосорочинська об`єднана територіальна громада) а саме - надавати дозволи на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), проектів землеустрою та іншої землевпорядної документації, передавати в оренду, передавати в постійне користування, передавати у власність та інше до виконання рішення суду.

Ухвалою від 09 вересня 2021 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області заяву про забезпечення позову задовольнив.

Вжив заходів забезпечення позову шляхом заборони Великосорочинській сільській раді Миргородського району Полтавської області вчиняти дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:011:0417 площею 12,2192 га, цільове призначення 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), яка згідно з Державним реєстром речових прав на перебуває у комунальній власності Великосорочинської об`єднаної територіальної громади в особі Великосорочинської сільської ради (Великосорочинська об`єднана територіальна громада) а саме - надавати дозволи на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), проектів землеустрою та іншої землевпорядної документації, передавати в оренду, передавати в постійне користування, передавати у власність та інше до виконання рішення суду.

Додатковою ухвалою від 09 вересня 2021 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області доповнив пункт 3 резолютивної частини: «Заборонено державному реєстратору вчинення будь яких реєстраційних дій щодо земельної ділянки кадастровим номером :00:011:0417 площею 12,2192 га, цільове призначення 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), яка згідно з Державним реєстром речових прав не перебуває у комунальній власності Великосорочинської об`єднаної територіальної громади в особі Великосорочинської сільської ради (Великосорочинська об`єднана територіальна громада)».

Постановою від 22 грудня 2021 року Полтавський апеляційний суд апеляційну скаргу Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області задовольнив.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2021 року та додаткову ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2021 року скасував та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року.

У лютому 2022 року адвокат Куцин В. Ю. звернувся до Верховного Суду в інтересах ОСОБА_1 із касаційними скаргами на постанову Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року.

Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, особи, які подали касаційні скарги, просять скасувати судове рішення та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Крім того, адвокат Куцин В. Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить поновити строк на касаційне оскарження.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що постанову суду апеляційної інстанції особа, яка подала касаційні скарги, отримала 08 січня 2021 року та подала скарги протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що в провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання виділити у приватну власність земельну ділянку в натурі.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій вона просила заборонити відповідачу вчиняти дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:011:0417 площею 12,2192 га, цільове призначення 16.00 землі запасу, а саме - надавати дозволи на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), проектів землеустрою та іншої землевпорядної документації, передавати в оренду, передавати в постійне користування, передавати у власність та інше до виконання рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом цієї справи є вимога позивача про виділення їй у приватну власність земельної ділянки відповідно до сертифікату про право на земельну частку (пай) площею 3,83 га.

Разом з тим, звертаючись із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 просила заборонити Великосорочинській сільській раді вчиняти дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:011:0417 площею 12,2192 га, з чим погодився суд першої інстанції, визнавши обґрунтованою таку вимогу.

Суд апеляційної інстанції вірно вказав на те, що суд першої інстанції не пересвідчився, в чому саме існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не співвставив можливі негативні наслідки від вжиття запропонованого позивачем способу забезпечення її вимог з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову, порушив принцип співмірності, з огляду на те, що позивач захищає своє право на отримання земельної ділянки площею 3,83 га, а застосовані судом заходи забезпечення вжиті стосовно конкретної, вже сформованої земельної ділянки загальною площею12,2192 га, що втричі перевищує сам предмет спору.

Крім того, суд апеляційної інстанції вірно зауважив, що забезпечуючи позов, суд першої інстанції ускладнив виконання відповідачем як розпорядником земель комунальної власності своїх функцій по формуванню земельних ділянок та здійснення їх подальшого розподілу особам, які мають право на їх отримання.

Скасовуючи додаткову ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ЦПК України не передбачає можливості постановлення додаткових ухвал з приводу розгляду заяв про забезпечення позову у спосіб внесення змін у його резолютивну частину; суд першої інстанції заборонив вчиняти дії реєстратору, який не є учасником справи; суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог про визнання незаконними рішення сільської ради та виділення їй у власність земельної ділянки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про скасування ухвали та додаткової ухвали суду та відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зі змісту касаційних скарг, судового рішення, що оскаржене,та доданих до касаційних скарг матеріалів убачається, що скарги є необґрунтованими, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною першою статті 389, частиною другою статті 390, частиною другою та четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити адвокату Куцину Василю Юрійовичу строк касаційного оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 та її адвоката Куцина Василя Юрійовича на постанову Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання виділити у приватну власність земельну ділянку в натурі.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська