Справа № 442/4569/20 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/811/229/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в складі судді Павлів З.С. від 23 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 54000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 840,80 гривень судового збору в дохід держави.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вважає рішення безпідставним, необґрунтованим, таким, що винесене із порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи. Вказує на те, що категорично заперечує факт укладення між ним та ОСОБА_2 27.06.2017 року угод фінансового характеру, в тому числі підписання розписки від 27.06.2017 року ним не заперечується, однак свої боргові зобов`язання за вказаними розписками перед ОСОБА_2 ним виконано повністю. На підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики (борговими розписками) від 23.05.2012 року та від 27.05.2012 року відповідачем представлено суду оригінали розписок здійснені ОСОБА_2 про повернення заборгованості за вказаними договорами позики. Звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_2 підтвердив достовірність вказаних розписок та визнав факт повернення йому відповідачем ОСОБА_1 заборгованості за вказаними борговими розписками, однак був не згідний з розміром повернутого боргу, покликаючись на тривалість повернення та штрафні санкції. Вказує, що ним повернуто позивачу заборгованість за борговими розписками в розмірі понад 100000 грн., що в двічі перевищує розмір боргу за борговими розписками. На думку відповідача, твердження позивача про існування штрафних санкцій щодо неповернутого боргу є безпідставним та необґрунтованим, оскільки предметом спору являється заборгованість за борговими розписками, тілом позики. Вважає, що визнання позивачем ОСОБА_2 факту повернення боргу за борговими розписками від 23.05.2012 року та від 27.05.2012 року, наявністю у ОСОБА_1 оригіналів розписок про повернення заборгованості, матеріалами справи та встановленими в судовому засіданні обставинами, повністю доведено виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за борговими розписками від 23.05.2012 року та від 27.05.2012 року. Крім того, відповідач не погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність невиконаного боргового зобов`язання ОСОБА_1 та покликанням суду на представлену позивачем ОСОБА_2 розписку від 27.06.2017 року про зобов`язання повернення коштів за борговими розписками від 23.05.2012 року в сумі 18000,00 грн. та від 27.05.2012 року в сумі 36000.00 грн. ОСОБА_1 категорично заперечує факт укладення між ним та ОСОБА_2 27 червня 2017 року угод фінансового характеру, в тому числі підписання згаданої розписки від 27.06.2017 року. Вказує, що судом боргова розписка від 27.06.2017 року не досліджувалась, зокрема не досліджено сам факт отримання коштів та виконання ОСОБА_1 зобов`язання за розписками від 23.05.2012 року та від 27.05.2012 року. Звертає увагу, що дана розписка не містить реквізитів сторін (ПІБ, ІДН, місце реєстрації/проживання кредитора і боржника, паспортні дані сторін, контактні телефони,електронну пошту тощо), а також не містить відомостей ким саме вона підписана, так як текст розписки надруковано за допомогою комп`ютерної техніки. Тобто, на думку відповідача, наявні сумніви щодо виконання такої саме ОСОБА_1 . Також відповідач вважає, що підписання даної розписки від 27.06.2017 року ставить під сумнів покази ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про не підтримання відносин, в тому числі договірних, після повернення ОСОБА_1 боргу, а саме в кінці 2015 року. Зазначає, що судом дані обставини залишені поза увагою, належним чином не перевірено та не встановлено існування боргових зобов`язань, безпідставно підтверджено факт переривання строків позовної давності, тим самим безпідставно відхилено заяву про застосування строків позовної давності за борговими розписками від 23.05.2012 року та від 27.05.2012 року .

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводів учасників справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, а також додаткових письмових пояснень позивача у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.2, ст.12, ст.13, ч.ч.1, 2, 4 ст.44, ч.1, 2 ст.77, ст.79, ст.81, ст.178, п.6 ч.1 ст.264, ч.1 ст.275 ЦПК України, ч.1ст.15, ч.1 ст.16, ст.1046, ст.1047, ч.1ст. 1049, ст.527, ч.3,4 ст.545 ЦК України, висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12.11.2020 у справі №154/3443/18 та задовольняючи позов, виходив з того, що 23.05.2012 ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 18000 гривень, які зобов`язався повернути через місяць до 23.06.2012. В заставу передав масло солодковершкове в кількості 500 кг, яке є пропечатане ОСОБА_3 . На підтвердження отримання коштів та взятих зобов`язань надав ОСОБА_2 відповідну розписку. 7.05.2012 ОСОБА_1 власноруч написав розписку, відповідно до якої він того ж дня позичив у ОСОБА_2 36000 грн., які зобов`язався повернути через місяць до 27.06.2012. В заставу передав масло солодковершкове в кількості 1000 кг, яке є пропечатане ОСОБА_3 . Крім цього, позивачем представлено суду розписку від 27.06.2017 про те, що ОСОБА_1 зобов`язався повернути ОСОБА_2 раніш позичені за розписками від 23.05.2012 в сумі 18000 грн. та розпискою від 27.05.2012 в сумі 36000 грн. до 27.05.2020. Як встановлено судом, оригінали вищевказаних боргових розписок перебувають в позикодавця, на них не зазначено про повернення оспорюваних сум, що свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. За таких обставин, установивши, що вказані розписки підтверджують отримання ОСОБА_1 від позивача як позику коштів у загальному розмірі 54000 грн., а договір позики передбачає обов`язок позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики), а тому сума боргу підлягає стягненню з відповідача. Крім цього, суд вважав за необхідне зазначити про те, що відхиляє заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності за розписками від 23.05.2012 та від 27.05.2012, оскільки на підтвердження факту переривання строків позовної давності позивачем представлено розписку, надану ОСОБА_1 про зобов`язання повернути заборгованість за цими розписками в строк до 27.05.2020.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції немає. Висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи.

17 липня 2020 року ОСОБА_2 звернувся в судв з позовом до ОСОБА_1 в якому просив стягнути з ОСОБА_1 в його користь грошові кошти в сумі 54000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 23.05.2012 до нього звернувся відповідач з проханням позичити йому 18000 грн. терміном на 30 днів, тобто до 23.06.2012 під заставу масла солодко-вершкового в кількості 500 кг, яке було пропечатане штампом ОСОБА_3 та зберігалось у холодильнику відповідача. На підтвердження укладення договору позики, відповідач надав йому відповідну розписку. 27.05.2012 до нього повторно звернувся відповідач з проханням позичити йому 36000 грн. терміном на 30 днів, тобто до 27.06.2012 під заставу масла солодко-вершкове в кількості 1000 кг., яке було пропечатане штампом ОСОБА_3 та зберігалось у холодильнику відповідача. На підтвердження передачі коштів та зобов`язання повернути кошти в строк, відповідач також надав відповідну розписку. 27.06.2017 відповідач надав йому розписку в якій зобов`язався повернути йому позичені кошти за попередніми розписками до 27.05.2020. Однак, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав. Неодноразові звернення повернути кошти ігнорує.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, 23.05.2012 відповідачем ОСОБА_1 була написанавласноручно розписка такого змісту:

«Розписка

Я, ОСОБА_1 , отримав від ОСОБА_2 18000,00 грн. Зобов`язуюсь повернути через місяць до 23.06.2012 р. Заставою виступає масло солодко вершкове в кількості 500 кг., яке є пропечатане « ОСОБА_3 ».

23.05.2012 року /підпис/».

Також, 27.05.2012 відповідачем ОСОБА_1 була написанавласноручно розписка такого змісту:

«Розписка

Я, ОСОБА_1 , отримав від ОСОБА_2 36000,00 грн. Зобов`язуюсь повернути через місяць до 27.06.2012 р.

27.05.2012 року /підпис/

Заставою виступає масло солодко вершкове в кількості 1000 кг., яке є пропечатане « ОСОБА_3 ».

Свідки:

1)ОСОБА_3

2)ОСОБА_4 ».

Окрім цього, 27.06.2017 відповідачем ОСОБА_1 була написанарозписка такого змісту:

«Розписка

Я, ОСОБА_1 зобов`язуюсь повернути ОСОБА_2 раніше позичені за розписками від 23.05.2012 року в сумі 18000 гривень, та розпискою від 27.05.2012 року в сумі 36000 гривень до 27.05.2020 року.

27.06.2017 року /підпис/».

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 Цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Тлумачення частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Крім цього, із правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Також, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вказано вище, 23.05.2012 ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 18000 гривень, які зобов`язався повернути через місяць до 23.06.2012. В заставу передав масло солодковершкове в кількості 500 кг, яке є пропечатане ОСОБА_3 . На підтвердження отримання коштів та взятих зобов`язань надав ОСОБА_2 відповідну розписку.27.05.2012 ОСОБА_1 власноруч написав розписку, відповідно до якої він того ж дня позичив у ОСОБА_2 36000 грн., які зобов`язався повернути через місяць до 27.06.2012. В заставу передав масло солодковершкове в кількості 1000 кг, яке є пропечатане ОСОБА_3 .

Факт написання вказаних розписок відповідачем не заперечується.

Згідно ст. 527 ЦК України, Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, оригінали вищевказаних боргових розписок перебувають в позикодавця, на них не зазначено про повернення оспорюваних сум, що свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Наявні в матеріалах справи копії певних документів, які не є жодними розписками, як вказує відповідач, а більше схожі на певні книги, журнали обліку матеріальних цінностей, грошових коштів, записки, тощо (а.с. 30-36) свідчать про певні інші правовідносини між сторонами та не свідчать про погашення заборгованості за згаданими договорами позики.

Відтак, матеріали справи не містять розписок відповідача про погашення боргу за договорами позики та такими не слід вважати згадані копії документів.

Що стосується клопотання представника відповідача у суді першої інстанції про призначення почеркознавчої експертизи розписки від 27.06.2017 року, то слід вказати наступне.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім цього за ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до розділу ІІІ ЦПК України позовне провадження може здійснюватися в порядку загального (зокрема глави 6-9 розділу ІІІ ЦПК України) або спрощеного (зокрема глава 10 розділу ІІІ ЦПК України) позовного провадження.

Із вказаних частин ЦПК України вбачається, що загальне позовне провадження, включає в себе певні стадії, які відповідно не містить спрощене позовне провадження.

Так, однією із важливих відмінностей цих проваджень є стадія підготовчого судового засідання (ст.ст. 196-198 ЦПК України), яка наявна у загальному позовному провадженні та відповідно у спрощеному відсутня.

Так, відповідно до ст. 196 ЦПК України, для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій. Підготовче засідання має бути розпочате не пізніше ніж через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Також, згідно ст. 197 ЦПК України, підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи. У підготовчому засіданні суд:

1) оголошує склад суду, а також прізвища, імена та по батькові секретаря судового засідання, перекладача, спеціаліста, з`ясовує наявність підстав для відводів;

2) з`ясовує, чи бажають сторони укласти мирову угоду, передати справу на розгляд третейського суду або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді;

3) у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви;

4) вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше;

5) може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи;

6) з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі;

7) з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше;

8) вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста;

9) за клопотанням учасників справи вирішує питання про забезпечення позову, про зустрічне забезпечення;

10) вирішує заяви та клопотання учасників справи;

11) направляє судові доручення;

12) встановлює строки для подання відповіді на відзив та заперечення;

13) встановлює строк для подання пояснень третіми особами та відповіді учасників справи на такі пояснення;

14) встановлює строки та порядок врегулювання спору за участю судді за наявності згоди сторін на його проведення;

15) призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті;

16) встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання;

17) з`ясовує розмір заявлених сторонами судових витрат;

18) вирішує питання про колегіальний розгляд справи;

19) здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

За статтею ж 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно підготовче судове засідання є надзвичайно важливою та невід`ємною частиною загального позовного провадження та така стадія у спрощеному провадженні відсутня і відповідно питання, які вирішуються на стадії підготовчого судового засідання не вирішуються у такий же спосіб під час спрощеного позовного провадження, що нівелювало б цю різницю проваджень.

Крім цього, відповідно до ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.

З вказаного вище вбачається, що питання про призначення експертизи вирішується виключно у підготовчому судовому засіданні, яке може бути проведене виключно у загальному позовному провадженні та призначення експертизи у спрощеному позовному провадженні не передбачено чинним процесуальним законом.

Як вбачається із матеріалів справи ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Крім цього, слід вказати про те, що ні відповідачем ні його представником не заявлялось клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні.

Враховуючи вказане у суду першої інстанції були відсутні підстави вирішувати, а тим більше задовольняти клопотання про призначення експертизи у спрощеному позовному провадженні. Крім цього, таке клопотання було заявлене у останньому судовому засіданні, задовго після відкриття провадження у справі (17.08.2020), та відкриття першого судового засідання та початку розгляду справи по суті (16.10.2020) (ст. 279 ЦПК України).

Відтак, судом першої інстанції вірно взято до уваги всі три розписки написані відповідачем та встановлено, що вказані розписки підтверджують отримання ОСОБА_1 від позивача як позику коштів у загальному розмірі 54000 грн., а договір позики передбачає обов`язок позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики), а тому сума боргу підлягає стягненню з відповідача.

Окрім цього, судом вірно відхилено заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності за розписками від 23.05.2012 та від 27.05.2012, оскільки на підтвердження факту переривання строків позовної давності позивачем представлено розписку, надану ОСОБА_1 про зобов`язання повернути заборгованість за цими розписками в строк до 27.05.2020, а в суд позивач звернувся 17.07.2020 року.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2022 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра