КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 495/4016/21
Провадження № 2/947/581/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Ратовської А.С.,

за участю сторін:

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2021 року ОСОБА_2 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його - ОСОБА_2 користь заборгованість за договором позики (розписки) від 30 квітня 2020 року у розмірі 380 000 гривень 00 копійок, а також судові витрати.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 30.04.2020 року між ним - ОСОБА_2 та відповідачем - ОСОБА_1 було укладено договір позики, за яким він надав відповідачу в борг грошові кошти у розмірі 380 000,00 гривень для придбання у власність квартири АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що на підтвердження виникнення боргових зобов`язань відповідач - ОСОБА_1 надала розписку від 30 квітня 2020 року про отримання грошових коштів у розмірі 380 000,00 гривень в якості боргу, які відповідач зобов`язалась повернути в строк не пізніше 01 березня 2021 року в повному обсязі.

Однак, як вказує позивач, відповідач свого обов`язку з повернення отриманих в борг грошових коштів не виконав, суму боргу не повернув.

З урахуванням викладеного, оскільки в порушення умов укладеного договору позики, відповідач ухиляється від виконання зобов`язань, борг у встановлений строк не повертає, ОСОБА_2 звернувся до суду із відповідним позовом.

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2021 року матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики було направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Київського районного суду м. Одеси, оскільки відповідач - ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що територіально належить до Київського районного суду м. Одеси.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 05.10.2021 року було прийнятодо розгляду цивільну справу № 495/4016/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

07.02.2022 року відповідач - ОСОБА_1 надала до канцелярії суду заяву, в якій зазначила, що позов визнає у повному обсязі на загальну суму 380 000,00 гривень.

У підготовче засідання 14.02.2022 року позивач не з`явився, однак 15.11.2021 року надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

У підготовче засідання 14.02.2022 року з`явилась відповідач - ОСОБА_1 , позов визнала у повному обсязі, просила суд його задовольнити, пояснила, що дійсно отримала у борг від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 380 000,00 гривень на покупку квартири, про що власноручно написала розписку, однак грошові кошти до теперішнього часу не повернула.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що дії відповідача щодо визнання позову не суперечать чинному законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд вважає за необхідне прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 30 квітня 2020 року відповідач - ОСОБА_1 взяла у позивача - ОСОБА_2 в борг грошові кошти у розмірі 380 000 (триста вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок для придбання у власність квартири АДРЕСА_1 .

Грошові кошти у розмірі 380 000 (триста вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок, які отримані ОСОБА_1 30 квітня 2020 року в м. Білгород-Дністровському Одеської області в якості боргу від ОСОБА_2 з метою придбання у власність квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 зобов`язалась повернути ОСОБА_2 не пізніше 01 березня 2021 року на території м. Білгород-Дністровський Одеської області, у зв`язку з чим, ОСОБА_2 має повернути ОСОБА_1 оригінал цієї розписки.

Даний факт підтверджується оригіналом розписки від 30.04.2020 року, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 9).

Оригінал вказаної розписки було оглянуто судом у судовому засіданні 14.07.2021року.

Однак, до теперішнього часу відповідач своє зобов`язання щодо повернення грошей не виконав, у зв`язку з чим, ОСОБА_2 звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належить й відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів повернення грошових коштів відповідачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики (розписки), відповідачем - ОСОБА_1 не було повернуто у встановлений строк ОСОБА_2 позику, а саме: грошові кошти у розмірі 380 000,00 грн., що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, з урахуванням визнання позову відповідачем, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики (розписки) від 30 квітня 2020 року у розмірі 380 000,00 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 800, 00 грн.

Керуючись ст.ст.10, 12, 19, 81, 141, 200, 206, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , папсорт громадлянина України № 001228705, виданий 20.11.2017 року, орган, що видав - 5112, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 29.02.2008 року Білгород-Дністровським МВ ГУМВС України в Одеській області, заборгованість за договором позики (розписки) від 30 квітня 2020 року у розмірі 380 000 (триста вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , папсорт громадлянина України № 001228705, виданий 20.11.2017 року, орган, що видав - 5112, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 29.02.2008 року Білгород-Дністровським МВ ГУМВС України в Одеській області, витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 800 (три тисячі вісімсот) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 15.02.2022 року.

Суддя Петренко В. С.