Провадження № 22-ц/801/445/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 рокуСправа № 127/28679/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2021 року та на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2021 року, ухвалені у складі судді Венгрин О.О., в залі суду,

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 16.12.2019 (справа №128/2578/18) ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.09.2018 і до досягнення старшою дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_5 старший син ОСОБА_5 досяг повноліття, у зв`язку із чим стягнення аліментів за рішенням суду на молодшого сина ОСОБА_6 припинено. Неповнолітня дитина перебуває на повному утриманні позивача, має проблеми зі здоров`ям, а також має значні успіхи у навчанні.

Відповідач має можливість утримувати неповнолітню дитину, при цьому отримує мінливий, нерегулярний дохід, тому позивач звернувшись в суд із позовом, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 2 000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в розмірі 1 800 грн, щомісячно, починаючи з 25.10.2021, до досягнення повноліття.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 817,20 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500,00 грн витрат на правничу допомогу.

Задовольняючи частково позовні вимоги та визначаючи розмір аліментів, судом першої інстанції враховано стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, питання щодо розподілу судових витрат вирішено пропорційно до суми задоволених вимог.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 2 000 грн витрат на правничу допомогу, в стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовлено.

Задовольняючи частково заяву позивача про стягнення із відповідача на її користь витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений розмір таких витрат не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), оскільки дана справа не є складною, в справі невелика кількість письмових доказів (справа в одному томі), розгляд справи відбувся за одне судове засідання, позов задоволено частково. Крім того, суд першої інстанції прийняв до уваги подане представником відповідача клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Не погодившись із вказаними рішенням та додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій зазначено, що вказані рішення суду в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, ухваленими з порушенням норм процесуального права та без урахування усіх обставин справи, а відтак підлягають скасуванню та зміні. В іншій частині ухвалені у справі судові рішення учасниками справи не оскаржуються.

Так, у апеляційній скарзі зазначено, що визначена сума відшкодування судових витрат на користь відповідача в розмірі 500 грн. є необґрунтованою, оскільки місцевим судом не враховано, що представником відповідача заяви по суті спору та відзив на позовну заяву не подавались, що унеможливлює врахування вказаного часу при визначенні суми судових витрат, яка підлягає відшкодуванню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просить змінити додаткове рішення та прийняти нове рішення, яким її заяву про стягнення з відповідача на її користь судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити повністю.

Заявник апеляційної скарги вважає, що задовольняючи позов на 90 відсотків від суми позовних вимог, суд першої інстанції мав би пропорційно стягнути на її користь понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн., однак суд безпідставно зменшив розмір таких витрат до 2000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу протягом визначеного судом строку до не надходив.

Апеляційна скарга на підставі ст. 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та додаткове рішення вищевказаним вимогам закону відповідають.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити із положень ст. 137 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлено клопотання про стягнення з позивача на його користь понесених витрат на правничу допомогу, до якого було надано Договір про надання правничої допомоги № 45-Д від 29.11.2011 року, укладеного між адвокатом Дмитрійчук А.А. та Юрієм Ю.М., відповідно до якого адвокат зобов`язався надати правову допомогу клієнту, а також надано розрахунок вартості адвокатських послуг з урахуванням виконаних робіт від 15.12.2021 року та квитанцію №45 на суму 5000 грн..

Ухвалюючи рішення про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги в розмірі 500 грн., суд першої інстанції виходив з того, що саме така сума підлягає стягненню як пропорційна задоволеним позовним вимогам.

Як зазначено вище, ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, керуючись принципом пропорційності, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката.

Отже, задовольняючи позовні вимоги частково та ухвалюючи рішення у справі і зменшивши суму, що підлягає відшкодуванню позивачем на користь відповідача за професійну правничу допомогу до 500 грн. місцевий суд, посилаючись на ст. 141 ЦПК України, дійшов вірного висновку про те, що судові витрати саме в такому розмірі є пропорційними розміру позовних вимог, в частині яких позивачу відмовлено, а тому підлягають стягненню з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу саме у вказаному розмірі.

Крім того, 17.12.2021 року позивач звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 5000 грн. як витрат, понесених нею на професійну правничу допомогу при розгляді даної справи. До заяви ОСОБА_1 додала Договір про надання правової допомоги від 22.10.2021 року, укладений між адвокатом Кравчуком М.О. та Юрій Р.Ф., Акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правничої допомоги від 22.10.2021 року та Квитанцію №2 від 17.12.2021 року про отримання адвокатом гонорару в сумі 5000 грн.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про зменшення судових витрат на правничу допомогу, в якому посилаючись на нескладність справи та завищений розмір судових витрат, які просить стягнути з нього позивач, просив суд зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 з 5000 грн. до 1500 грн.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в додатковому рішенні суду від 22 грудня 2021 року, оскільки вирішуючи питання щодо зменшення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції належним чином дослідив подані на підтвердження відповідних витрат докази, перевірив доводи сторін, у тому числі заперечення відповідача щодо розміру заявлених до стягнення вимог та їх співмірність, надав оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат та дійшов правильного і обґрунтованого висновку про часткове задоволення цієї вимоги з урахуванням вимог пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України.

Отже, з підстав наведених вище не заслуговують на увагу вказані в апеляційній скарзі доводи про необхідність виключення з розрахунку часу, витраченого адвокатом відповідача на підготовку процесуальних документів, у зв`язку з неподанням таких документів до суду, непропорційне стягнення судових витрат на правничу допомогу з відповідача на її користь та безпідставність зменшення суми судових витрат на правничу допомогу, що мала б бути стягнута на її користь.

Крім того, згідно частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В даному випадку, під час розгляду справи та ухвалення додаткового рішення суду, представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Дмитрійчук А.А. було використано його право сторони на подання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яке є обґрунтованим та було прийнято судом до уваги.

В свою чергу, позивач, будучи наділена рівними правами з відповідачем, своїм правом заявити клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу не скористалась.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2021 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук