Справа № 161/1284/21 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/227/22 Категорія: 68 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Ганжа М. І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Служба у справах дітей Луцької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі матері у вихованні дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 подану його представником ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі матері у вихованні дитини покликаючись на такі обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 24 вересня 2010 року по 06 березня 2017 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_5 .

Рішенням суду місце проживання дитини було визначено з відповідачем у справі. Позивач звернулася до Служби у справах дітей Луцької міської ради із заявою про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з донькою. Рішенням органу опіки та піклування від 20 листопада 2019 року такий спосіб був встановлений із зазначенням конкретних днів відвідування доньки.

Позивач зазначає, що у них з відповідачем виникають постійне непорозуміння та конфлікти стосовно участі матері у спілкуванні та вихованні дитини.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила суд:

1) зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дозволити безперешкодно відвідувати місце проживання матері, надати можливість разом з дитиною відвідувати культурно-розважальні заклади у визначений судом час та спосіб.

2) визначити наступний спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- щовівторка з 10 год по 12 год;

- щоп`ятниці з 16 год по 18 год;

- щосуботи з 10 год по 19 год;

- спільний відпочинок із дитиною протягом 5 днів під час зимових канікул;

- спільний відпочинок із дитиною протягом 2 днів під час осінніх канікул;

- спільний відпочинок із дитиною протягом 30 днів під час літніх канікул;

- спільний відпочинок із дитиною протягом 2 днів під час весняних канікул.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 15 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Постановлено визначити ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні її малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним шляхом:

1)щоп`ятниці з 16 години до 18 години та щосуботи з 10 години до 19 години проводити спільний з дитиною відпочинок та дозвілля в межах населеного пункту постійного місця проживання дитини без участі батька дитини ОСОБА_3 ;

2)спільний відпочинок з дитиною протягом 5 днів під час зимових канікул;

3)спільний відпочинок з дитиною протягом 2 днів під час осінніх канікул;

4)спільний відпочинок з дитиною протягом 20 днів під час літніх канікул;

5)спільний відпочинок з дитиною протягом 2 днів під час весняних канікул.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 1 600 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та визначити можливість матері щоп`ятниці з 16.00 до 18.00 години та щосуботи з 12.00 до 18.00 години проводити спільний відпочинок та дозвілля в межах населеного пункту постійного проживання дитини за участі батька дитини ОСОБА_3 , оскільки матір ОСОБА_1 негативно впливає на психоемоційний стан дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує про наявність у неї рівного з батьком права на виховання дитини. Згідно з висновками психолога, емоційний стан матері врівноважений, мати готова до спілкування з дитиною. Психологом надано практичні рекомендації для відновлення втраченого психоемоційного зв`язку між донькою та матір`ю.

Вивчивши матеріали цивільної справи, аргументи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового процесу,суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 24 вересня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Донька ОСОБА_5 народилась у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням органу опіки та піклування від 20 листопада 2019 року був встановлений спосіб участі матері у вихованні дитини із зазначенням конкретних днів відвідування доньки.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з норм Сімейного Кодексу України, положень Декларації прав дитини, норми яких гарантують як право дитини підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з батьками, так і рівність прав кожного із батьків на особисте спілкування з дитиною, право того із батьків, кому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, на усунення цих перешкод в судовому порядку.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Рішенням Ратнівського районного суду від 20 серпня 2019 року визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_3 .

Батько з донькою проживає у місті Луцьку.

Матір дитини, хоча і має зареєстроване місце проживання в селі Річиця Ратнівського району Волинської області , однак фактично проживає в селі Зміїнець Луцького району, оскільки винайняла квартиру та працевлаштувалась неподалік міста Луцьк, щоб мати змогу бачитись з донькою.

Орган опіки і піклування у своєму висновку, викладеному в рішенні виконавчого комітету Луцької міської ради від 20 листопада 2019 року, визначив ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні дитини ОСОБА_5 :

Щовівторка з 16.00 год. до 18.00 год.

Щочетверга з 16.00 год. до 18.00 год.

Щосуботи з 10.00 год. до 19.00 год.

Спільний відпочинок із дитиною протягом 5 днів під час зимових канікул.

Спільний відпочинок з дитиною протягом 3 днів під час весняних та осінніх канікул.

У зв`язку з невиконанням батьком цього рішення, створенням відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною, позивач звернулася до суду.

Суд, виходячи із заявлених позовних вимог, врахував інтереси матері та дитини, взяв до уваги те, що на даний час неповнолітня ОСОБА_5 не прихильна до матері, та з метою забезпечення як права матері на участь у вихованні дитини, так і права дитини на спілкування з матір`ю, враховуючи необхідність під час зустрічей відновити зв`язок між дитиною та матір`ю, дещо змінив в оскраженому рішенні періодичність встановлених органом опіки і піклування днів зустрічей, тривалість днів спільного відпочинку під час канікул. На думку апеляційного суду такий порядок участі матері у вихованні та спілкуванні з донькою відповідає інтересам неповнолітньої дитини та забезпечує реалізацію прав матері.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Апеляційний суд відхиляє вимоги апеляційної скарги про надання можливості матері лише двічі на тиждень (сумарно-упродовж 8 годин) проводити час та дозвілля разом з неповнолітньою донькою за обов"язкової участі батька, оскільки такий порядок обмежуватиме право матері на участь у вихованні дитини, сприятиме ще більшому віддаленню дитини від матері та порушуватиме право дитини мати матір і бути з матір`ю, ураховуючи таке.

З матеріалів справи вбачається, що особисті стосунки між батьками неповнолітньої ОСОБА_7 та ОСОБА_3 є складними. У 2017 році, та в період часу 2018 - 2021 років відповідач ОСОБА_3 періодично звертався в органи поліції, органу опіки і піклування з приводу конфліктів з ОСОБА_1 .

Також наявне звернення до органів поліції і від ОСОБА_1 у 2017 році з приводу перешкод у спілкуванні з дитиною

Водночас, в матеріалах справи відсутні належні докази про вчинення ОСОБА_1 фізичного чи психологічного насильства по відношенню до дитини ОСОБА_7 .

З консультативного висновку спеціаліста (невролога) від 06 березня 2018 року вбачається про виявлений у дитини забій м`яких тканин голови, однак у цьому висновку не зазначено зі слів батька, унаслідок чого такий забій виник.

З листа Головного управління Національної поліції у Волинській області від 28 серпня 2019 року вбачається, що за наслідками звернення ОСОБА_8 , про події від 03 березня 2018 року, ОСОБА_1 була притягнута до відповідальності за частиною І статті 184 КпАП України неналежне виконання батьківських обов`язків, а не за нанесення тілесних ушкоджень дитині. Тому аргументи відповідача про нанесення позивачем ОСОБА_1 тілесних ушкоджень неповнолітній ОСОБА_9 не підтверджені належними доказами.

08 травня 2018 року надано інформацію за підписом практичного психолога та Директора НВК 10 міста Луцька, у якому навчається неповнолітня ОСОБА_5 , з якої вбачається, що на час спостереження з психологом дитина ОСОБА_5 перебувала в пригніченому стані, емоційно нестабільна, астенічна, невпевнена у собі, потребувала постійної підтримки та схвалення з боку дорослих.

З листа служби в справах дітей Луцької міської ради від 11липня 2018 року № 31-66/848 вбачається, що на звернення ОСОБА_3 роз`яснено як заявнику ОСОБА_3 так і ОСОБА_1 на необхідність створення сприятливого психоемоційного клімату в сім`ї, недопустимість скоєння насильства над дитиною та скоєння насильства у присутності дитини.

З протоколу індивідуальної психологічної консультаці , проведеної з позивачем ОСОБА_1 , 23 жовтня 2020 року, 27 жовтня 2020 року зроблено висновок , що емоційний стан ОСОБА_1 врівноважений, інтелектуальний рівень в нормі, мати з урахуванням індивідуальних психологічних властивостей готова до спілкування з дитиною.

У листі органу опіки і піклування від 19 січня 2021 року зазначено про недоведеність заявником ОСОБА_3 обставин, які підтверджують негативний вплив матері на виховання дитини та на її психоемоційний стан.

У характеристиці на ОСОБА_10 , виданій НВК-10 м. Луцька від 22 лютого 2021 року, крім іншого, вказано, що «дівчинка весела, комунікабельна, має авторитет серед товаришів».

Також з психологічної характеристики ОСОБА_7 від 18 листопада 2021 року вбачається, що дитина відкрита, комунікабельна, впевнена в собі. У цій характеристиці відмічено, що насторожене ставлення дитини до матері пов`язане з подіями минулого. Психолог не робив висновку про негативний вплив матері на дитину.

Отже, із порівняльного аналізу змісту характеристики на дитину на 2021 рік та відомостей про дитину , зазначених практичним психологом у 2018 вбачається, також з відомостей, зазначених психологом у психологічній характеристиці на ОСОБА_10 за 2021 рік, вбачається, що на даний час психологічний стан дитини задовільний.

Апеляційним судом встановлено, що після прийняття 20 листопада 2019 року рішення органом опіки і піклування щодо участі матері ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_7 , відповідач ОСОБА_3 , самостійно, всупереч рішенню органу опіки і піклування, ініціював зустрічі дитини та матері під його наглядом.

Позивач пояснила у даному судовому засіданні, що під час спільного проведення дозвілля з донькою під наглядом батька, неповнолітня ОСОБА_5 виглядає напруженою, «скованою» у спілкуванні, постійно оглядається на батька, на його реакцію . Указаних обставин відповідач не заперечував та не спростував. Крім того, ні орган опіки і піклування, ні практичний психолог, який надавав позивачу ОСОБА_1 індивідуальну психологічну консультацію та проводив діагностику психоемоційного стану матері та психологічну готовність до виховання дитини, ні психологи, які з ініціативи відповідача ОСОБА_3 консультували неповнолітню дитину, не висловлювали рекомендацій про необхідність проведення зустрічей матері ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_6 у присутності батька.

Також у суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 пояснила, що двічі на тиждень вона приносить доньці продукти харчування, солодощі, фрукти, дитина їх приймає, хоча у такі дні розмова з дитиною відбувається «крізь зачинені двері квартири», через заборону батька впускати матір у квартиру. Указаної обставини також не заперечував відповідач у суді апеляційної інстанції.

З наведеного вбачається, що дитина ОСОБА_5 сприймає позивача як матір, однак стосунки між ОСОБА_1 та неповнолітньою ОСОБА_6 є ускладненим унаслідок тривалої розлуки дитини та матері, створеними батьком ОСОБА_3 перешкодами у спілкуванні матері та дитини, складними відносинами між батьками та невиправдане втягування дитини у з`ясування стосунків між дорослими. Додатковими доказами цього є визнання відповідачем в суді апеляційної інстанції, що він викидає продукти харчування, принесені матір`ю, вважаючи, що позивач хоче їх отравити, не приймає одяг, куплений матір`ю, посилає позивачу СМС-повідомлення, що принесені нею для дитини продукти будуть викинуті на корм собакам.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, надаючи оцінку зібраним доказам в цілому, так і кожному зокрема, ураховуючи зміст психологічної характеристики малолітньої ОСОБА_7 від 18 листопада 2021 року, апеляційний суд дійшов висновку, що при вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , не прививається любов та повага до матері, що дає підстави для висновку, що саме ця обставина є однією з причин висловленого неповнолітньою ОСОБА_6 небажання бачитись з матір`ю.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції думки дитини щодо її небажання бачитися з матір`ю апеляційний суд визнає непереконливими з огляду на малолітній вік дитини, тривалий час проживання з батьком, особистий конфлікт між батьками та сприяння батька на формування негативного ставлення доньки до матері.

Посилання представника позивача на приписи статті 171 СК України, якими передбачено право дитини бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї, не спростовують висновків суду що права матері брати участь у спілкуванні і вихованні дитини у визначені судом дні та протягом визначеного судом часу, оскільки думка дитини не є для суду абсолютною і вирішальною та враховується судом у сукупності з усіма доказами та обставинами справи. У даній справі не встановлено, що висловлене неповнолітньою ОСОБА_6 заперечення бачитися з матір`ю, відповідає найкращим інтересам дитини.

Апеляційний суд вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції щодо створення відповідачем перешкод у спілкуванні малолітньої ОСОБА_7 з матір`ю ОСОБА_1 та вважає безпідставними доводи відповідача ОСОБА_3 про негативний вплив матері на психоемоційний стан дитини, оскільки вони не підтверджені належними доказами. На думку апеляційного суду вимога апеляційної скарги про встановлення мінімальної кількості днів (годин) для участі матері у виховані неповнолітньої доньки та виключно у присутності батька спрямована не для захисту інтересів дитини, а з метою безпідставного обмеження передбачених статтею 141 СК України прав матері, як однієї із батьків та прав дитини, передбачених статтею 6 Декларації прав дитини.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та вимоги указаного процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду в даній справі без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 389, 383-384,389,390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_8 подану його представником ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: