РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Бакшина К.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради про визнання осіб, такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що він з 10.10.1992 року по 15.11.2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Від даного шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період шлюбу ними було придбано житловий будинок з господарським будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 25.04.2013 року вказаний вище житловий будинок визнано спільним майном подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ,визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому належну ОСОБА_2 Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0493 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 було реалізовано на електронних торгах в межах виконавчого провадження № 35533705. Переможцем торгів визнано ОСОБА_1 , що підтверджується актом державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні від 22.03.2016 року.

На підставі, вказаного вище акта державного виконавця, приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. посвідчено свідоцтво про належить ОСОБА_1 на праві власності Ѕ частини житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0493 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що раніше належали ОСОБА_2 на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 25.04.2013 року.

Отже, станом на дату звернення до суду з вказаним позовом, житловий будинок АДРЕСА_1 належить позивачу.

У жовтня і 2016 року відповіді добровільно виселились зі спірного житлового будинку та вселились в належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 в м.херсоні, де і мешкають до цього часу.

В добровільному порядку відповідачі відмовляються знятись з реєстраційного обліку, що порушує права позивача як власника. Просить суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 , скасувати реєстрацію відповідачів за вказаною адресою.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.03.2021 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відзив не надходив.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10.10.1992 року по 15.11.2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Від даного шлюбу мають спільну доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період шлюбу ними було придбано житловий будинок з господарським будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 25.04.2013 року вказаний вище житловий будинок визнано спільним майном подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому належну ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0493 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 було реалізовано на електронних торгах в межах виконавчого провадження № 35533705. Переможцем торгів визнано ОСОБА_1 , що підтверджується актом державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні від 22.03.2016 року.

На підставі, вказаного вище акта державного виконавця, приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. посвідчено свідоцтво про належить ОСОБА_1 на праві власності Ѕ частини житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0493 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що раніше належали ОСОБА_2 на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 25.04.2013 року.

Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом №237221782 від 16.12.2020 року.

Відповідно до акту №3, складеного Квартальним комітетом №11 від 29.01.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані, але з 2016 року не проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 228049569 від 13.10.2020 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2016 року належить квартира АДРЕСА_2 .

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Позивач самостійно здійснює витрати щодо утримання будинку, сплачує комунальні послуги. В свою чергу відповідач, спільного господарства з мешканцями будинку не веде, комунальних послуг не оплачує та не бере участі в утриманні майна, не є членом сім`ї власника майна. Факт реєстрації відповідача, тягне за собою додаткові матеріальні витрати на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальну шкоду та неможливість оформлення пільг у визначеному законом порядку.

Відповідно до положень ст. 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачами не надано заперечень на спростування позовних вимог.

При цьому суд вважає важливими та прийнятними доводи позивача про те, що реєстрація відповідачів у належному позивачу будинку, порушує його права як власника, відтак визначений спосіб захисту відповідає вимогам ст. 16 ЦК України.

З врахуванням встановлених обставин справи, а також відсутності будь-якої домовленістю між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно дост.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно зіст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і зазначення про це у рішенні суду є зайвим.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і лише в разі відмови цього органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду із залученням компетентного органу в якості відповідача.

На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., керуючись ст. ст. 6-13, 81, 133, 258, 259, 263- 265,279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Рішення є підставою для скасування реєстрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою:АДРЕСА_1 .

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Суддя: В.В. Прохоренко