Справа № 463/5902/18 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/2230/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м.Львова в складі судді Нора Н.В. від 12 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третьої особи Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про повернення зайво стягнутих коштів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 12 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 10351 грн. та 704,80 грн. сплаченого судового збору. В решті вимоги залишено без задоволення.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення повністю та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити.

Вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, відтак рішення є необґрунтованим і підлягає скасуванню. Зокрема зазначає, що з ОСОБА_3 стягувалися аліменти на сина ОСОБА_4 в межах двох виконавчих проваджень: виконавче провадження № 29321638 відкрите на підставі виконавчого документа згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17.12.2010 року. У виконавчому провадженні № 29321638 з ОСОБА_3 на аліменти на сина ОСОБА_4 стягувалися в сумі 2500 грн. щомісяця починаючи з 01.01.2008 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виконавче провадження № 29321638 було закрите постановою про закінчення виконавчого провадження від 15.04.2016 року внаслідок стягнення всієї суми аліментів за виконавчим документом; виконавче провадження № 37944019 відкрите на підставі виконавчого документа згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11.05.2012 року. У виконавчому провадженні № 37944019 з ОСОБА_3 на аліменти на сина ОСОБА_4 стягувалися в сумі 1000 грн. щомісяця починаючи з 26.10.2011 року до припинення навчання ОСОБА_4 , але не більше ніж до досягненням ним 23 років. ОСОБА_4 продовжував навчання, тому аліменти повинні були стягуватися до досягнення ОСОБА_4 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виконавче провадження № 37944019 було закрите постановою про закінчення виконавчого провадження від 28.02.2017 року внаслідок стягнення всієї суми аліментів за виконавчим документом. Вказує, що в копіях довідок № 22 від 27.06.2014 p.; № 409 від 01.10.2015 р. не зазначено в межах яких саме виконавчих проваджень та на чию користь стягнуті відповідні суми коштів, суд не повинен був брати до уваги вказані докази, оскільки вони однозначно не підтверджують те, що вписані у цих довідках суми сплачувалися саме за виконавчими документами, щодо стягнення коштів на аліменти на утримання ОСОБА_4 , а не за будь-яким іншим виконавчим документом. В заочному рішенні Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2019 року відсутній розрахунок суми, яка нібито безпідставно стягнута з ОСОБА_3 . Суд першої інстанції зазначив, що як вбачається з матеріалів справи, з позивача Личаківським відділом державної виконавчої служби було безпідставно стягнуто зайвих 10351 гри., проте не зрозуміло звідки взялася саме вказана сума і якими саме доказами підтверджується ця сума коштів. Грошові кошти в сумі 10351 гри., які нібито безпідставно стягнені із ОСОБА_3 зазначається тільки в позовній заяві, в якій також не проводиться розрахунків, які б її підтвердили, натомість є посилання на розрахунок державних виконавців А.М. Бурка та Н.С. Стасюка, проте в матеріалах справи відсутній такий доказ як розрахунок надміру стягнених коштів із ОСОБА_3 , який був би підписаний державними виконавцями А.М. Бурко та Н.С. Стасюк. Також зазначає, що стягувачем у виконавчому проваджені № 29321638 була ОСОБА_2 , а у провадженні № 37944019 - ОСОБА_4 . Жодними доказами, які є в матеріалах справи не доводиться те, що нібито безпідставно стягнуті кошти в сумі 10351 грн. як аліменти стягнені тільки в межах виконавчого провадження № 29321638 де стягувачем була ОСОБА_2 , а не у межах виконавчого провадження № 37944019 де стягувачем був ОСОБА_4 . Вказує, що письмові докази додані до позовної заяви про стягнення безпідставно одержаних коштів в сумі 10351 грн. не посвідченні позивачем також в позовній заяві не зазначено де знаходяться оригінали доказів.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Клопотання ОСОБА_3 про витребування із архіву Личаківського ВДВС ЛМУЮ матеріали по виконавчих провадженнях згідно постанов №29321638 від 21.09.2012 року та №37944019 колегія суддів вважала не обґрунтованим та відхилила, оскільки таке клопотання не подавалось стороною в суд першої інстанції та стороною позивача не наведено жодних мотивів неможливості подання такого у суд першої інстанції чи труднощів у цьому.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, уточненої позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.625, ч.1 ст.1212, ч.1 ст.1213, п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, ст.ст.2, 12, 13, 81, 103, 141, 263-265, 282-284, 289 ЦПК України та частково задовольняючи позов, виходив з того, що Личаківським відділом державної виконавчої служби проводилось стягнення аліментів з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 01.01.2008року і до досягнення дитиною повноліття. Постанова про закінчення виконавчого провадження (ВП №29321638) винесена 15.04.2016р. державним виконавцем Стасюк Н.С. (а.с. 13), син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 набув повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того встановлено, що Личаківським відділом державної виконавчої служби проводилось стягнення аліментів з ОСОБА_3 в користь повнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 26.10.2011р. до припинення ним навчання але не більше ніж до досягнення 23 віку (до 01.08.2016р.) Постанова про закінчення виконавчого провадження (ВП №37944019) винесена 28.02.2017р. старшим державним виконавцем Стасюк Н.С. Як вбачається з матеріалів справи, з позивача Личаківським відділом державної виконавчої служби було безпідставно стягнуто зайвих 10351 грн., а тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підставні і ухвалив про стягнення з відповідача безпідставно набутої суми коштів в розмірі 10351 грн. Що стосується про стягнення процентів за користування коштами, то в цій частині вимог суд відмовив, так як вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України позивач не пред`явив.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, обставини які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

10.10.2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив повернути безпідставно стягнені кошти в розмірі 10 351, 00 грн згідно підрахунку проведеного державними виконавцями А.М.Бурко та ОСОБА_7 , а також всі судові витрати покласти на відповідачів.

В уточненій позовній заяві від 10.03.2019 року ОСОБА_3 просив основним відповідачем вважати ОСОБА_2 , а Личаківський відділ державної виконавчої служби ЛМУЮ третьою особою. Також, просив повернути безпідставно стягнені кошти в розмірі 10 351, 00 грн згідно підрахунку проведеного державними виконавцями ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , стягнути з відповідача ОСОБА_2 проценти за користування безпідставно стягнутими коштами починаючи з лютого 2015 року (момент відчуження моєї частки квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 для покриття боргу згідно судового рішення), а також всі судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування своїх вимог покликався на те, що протягом майже чотирьох років відбувалось стягнення з нього виконавчою службою аліментів на сина ОСОБА_9 в розмірі 2500 грн. щомісячно за період з 01.01.2008р. до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а потім по 1000 грн. щомісячно до припинення навчання або досягнення сином двадцятитрьохрічного віку. Незважаючи на попередження державного виконавця про завершення періоду стягнень аліментів, кошти все одно стягувались. Згідно перерахунку проведеного державними виконавцями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , встановлено, що було безпідставно стягнуто зайвих 10351 грн. Станом на сьогоднішній день вказані кошти не повернуто, тому просив позов задовольнити. Також, просив стягнути проценти за користування безпідставно стягнутими коштами починаючи з лютого 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Личаківським відділом державної виконавчої служби проводилось стягнення аліментів з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 01.01.2008року і до досягнення дитиною повноліття. Постанова про закінчення виконавчого провадження (ВП №29321638) винесена 15.04.2016р. державним виконавцем Стасюк Н.С. (а.с. 13), син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 набув повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, встановлено, що Личаківським відділом державної виконавчої служби проводилось стягнення аліментів з ОСОБА_3 в користь повнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 26.10.2011р. до припинення ним навчання але не більше ніж до досягнення 23 віку (до 01.08.2016р.) Постанова про закінчення виконавчого провадження (ВП №37944019) винесена 28.02.2017р. старшим державним виконавцем Стасюк Н.С. (а.с. 7).

Вказаного сторонами не оспорювалось та не спростовано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових коштів.

Так, як на підставу повернення зайво стягнутих коштів, позивач посилається на підрахунок проведений державними виконавцями А.М. Бурко та ОСОБА_7 .

Однак, в матеріалах справи відсутній такий підрахунок проведений державними виконавцями А.М. Бурко та Н.С. Стасюк. Про витребування такого розрахунку (у випадку його існування) клопотань позивач у відповідності до вимог закону у суді першої інстанції не заявляв. Про неможливість витребування такого підрахунку (розрахунку) ним також не вказано і у суді апеляційної інстанції.

Розрахунок стягнень аліментів з ОСОБА_3 за виконавчим провадженням, доданий до позовної заяви та відзиву на апеляційну скаргу (який можна презюмувати виконаний самим позивачем), ніким не підписаний та такий не може вважатись належним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України (а.с. 22, 178).

Також, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достатні та достовірні дані про усі проведені виплати за згаданими вище виконавчими провадженнями та способи нарахування необхідних стягнень.

Таких доказів позивач не подав, про необхідність дослідження таких доказів позивач клопотань не заявляв, про такі не вказував та про перешкоди в отриманні таких даних не заявляв.

Відповідно у суду відсутні належні, допустимі, достатні та достовірні докази того, що при стягненні з позивача аліментів на користь відповідачки відбулася переплата таких аліментів, є підстави вважати, що відповідачка набула при цьому певну суму коштів без достатніх для цього підстав та відповідно для вирішення питання застосування статті 1215 ЦК України до правовідносин, що виникли між сторонами.

Враховуючи вказане, позивачем не надано доказів того, що відбулася переплата аліментів в розмірі 10351 грн., як відповідно і не додано доказів недобросовісності при набутті таких коштів з боку набувача чи рахункової помилки платника.

Згідно постанови державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Стасюк Н.С. від 15.04.2016 року виконавче провадження ВП 29321638 з примусового виконання виконавчого листа №2-1102 виданого 10.10.2011 року закінчено у зв`язку з виконанням рішення у повному обсязі.

Окрім цього, згідно постанови старшого державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Стасюк Н.С. від 28.07.2017 року виконавче провадження ВП 37944019 з примусового виконання виконавчого листа №2-1312/599 виданого 26.04.2013 року закінчено у зв`язку з виконанням рішення у повному обсязі.

Ряд платіжних документів та довідок про доходи позивача, доданих позивачем до позовної заяви не свідчить про факт переплати аліментів за відсутності вичерпних даних про спосіб нарахування стягнень за виконавчими провадженнями та усіх здійснених платежів за виконавчими провадженнями, про що йшлося.

Зважаючи на вказане, у суду першої інстанції не було підстав для часткового задоволення позову у зв`язку із його недоведеністю.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слід вважати обґрунтованою та задовольнити. рішення ж Личаківського районного суду м.Львова від 12 листопада 2019 року слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Личаківськогорайонного суду м.Львова від 12 листопада 2019 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третьої особи Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про повернення зайво стягнутих коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь до ОСОБА_2 1057,20 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2022 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Р.П. Цяцяк

М.М. Шандра