Справа № 756/3193/20
Провадження № 2/761/523/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путря Д.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивачів: ОСОБА_2

представника відповідача: Пісковенко І.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в місті Києві в приміщенні зали суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до Київської міської державної адміністрації про визнання розпорядження протиправним, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (далі по тексту - позивачі) звернулися до Оболонського районного суду м. Києва із позовною заявою до Київської міської державної адміністрації (далі по тексту - відповідач), у якому просили суд визнати Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 823 від 15.05.2018 року про відмову в реєстрації протиправним та зобов`язати відповідача зареєструвати Релігійну громаду "Церква об`єднання (у Оболонському районі м. Києва) як юридичну особу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Установчих Зборів Загальної Ради Релігійної громади «Церква об`єднання» (у Оболонському районі м. Києва) від 12.06.2017 р. прийнято Статут громади та вирішено звернутись до відповідача про проведення державної реєстрації Статуту Громади.

21.02.2018 р. подано відповідні документи на реєстрацію громади.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.05.2018 р. № 823 «Про відмову в реєстрації Статуту релігійної організації «Релігійна громада «Церква об`єднання» (у Оболонському районі м. Києва)» відмовлено в реєстрації Статуту релігійної організації «Релігійна громада «Церква об`єднання» (у Оболонському районі м. Києва)» у зв`язку з тим, що діяльність зазначеної релігійної організації не відповідає вимогам статей 3, 4, 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації». Також, додатки для вказаного розпорядження не містять даних про порушення вимог законодавства з боку вказаної релігійної громади та у них відсутня будь-які доводи про те, що діяльність громади суперечить чинному законодавству. Між тим, у висновках Державного комітету у справах релігій від 14.11.2001 року та у протоколі засідання експертної ради з питань свободи совісті та діяльності релігійних організацій від 06.03.2018 року жодних порушень законодавства з боку громади, закликів до розпалювання релігійної ворожнечі, втручання в діяльність інших релігій не виявлено, як не доведено, що елементи культової практики та соціальної діяльності громади суперечать Конституції України чи ЗУ «Про свободу совітсі та релігійні організацій".

Позивачі звернулися з метою захистом свої прав до Окружного адміністративного суду м. Києва. У ході перегляду справи у апеляційному порядку, Шостий апеляційний адміністративний суд м. Києва постановою від 30 січня 2020 року у справі №640/18981/18 провадження у справі закрито та роз`яснено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

З метою захисту своїх прав, позивачами було подано даний позов, оскільки, на їх думку, відповідач безпідставно відмовив їм в реєстрації Статуту, а без реєстрації вони позбавлені можливості здійснювати дії, які необхідні для проведення релігійної діяльності.

У відзиві на позовну заяву зазначено, що у пункті 1.1 Статуту Громади чітко не визначено її віросповідну приналежність, а саме, до якого напрямку протестантизму вона відноситься, що не відповідає ст. 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», діяльність організації не відповідає вимогам ст. 3, 4, 5 вказаного Закону. Відповідно до ст. 14 Закону, Державним комітетом України у справах релігій (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, станом на 2001 рік) підготовлено Релігієзнавчий висновок про релігійну організацію «Церква Єднання - Асоціація Святого Духа за єднання світового християнства» від 14.11.2001 № 7-3548/15 та Департаментом у справах релігій та забезпечення свободи совісті Державного комітету України у справах національностей та релігій (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, станом на 2007 рік) підготовлено релігієзнавчий висновок щодо віровчення та культової практики Церкви Єднання - Асоціація Святого Духа за єднання світового християнства від 30.08.2007 №10/4-13-57. Крім того, під час прийняття рішення враховано лист Служби безпеки України від 26 лютого 2018 року № 5/3/3-2599. Також представник вказав, що Експертна рада з питань свободи совісті та діяльності релігійних організацій є постійним консультативно-дорадчим органом, утвореним при Міністерстві культури України, а її висновки, пропозиції та рекомендації носять рекомендаційний характер. Тому, протокол засідання Експертної ради з питань свободи совісті та діяльності релігійних організацій від 06.03.2018 № 2-(17) є рекомендацією і не носить загальнообов`язковий характер, а питання реєстрації статутів релігійних громад як місцевих релігійних організацій є виключною компетенцією державних адміністрацій. Також було з`ясовано, що діяльність громади здійснюється на території Київської області, а тому, питання реєстрації Статуту має вирішувати за місцем здійснення основної діяльності. Окрім цього з`ясовано, що раніше до Київської міської державної адміністрації надходили скарги громадян стосовно діяльності Громади. Через Управління міжнародних зв`язків апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) отримано листи з ряду посольств України за кордоном щодо юридичного статусу та діяльності організацій Церкви Єднання - Асоціації Святого Духа за єднання світового християнства в цих країнах, в яких зокрема йдеться або про відсутність офіційно зареєстрованих її центрів або її неоднозначну репутацію та віроповчальну доктрину. Крім того, Громада є організацією закритого типу, що унеможливлює в повній мірі вивчити її культову та віросповідну практику, що, в свою чергу, не дає можливість забезпечити охорону громадської безпеки та порядку, може складати потенційну загрозу життю та здоров`ю громадян України та порушувати їхні права і свободи. Тому, представник просив суд відмовити у задоволенні даного позову у повному обсязі.

У відповіді на відзив вказано, що стороною відповідача не спростовано підстав обґрунтованості позовних вимог, а вказані ним обставини не можуть слугувати для відмови у позові.

В запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача додатково акцентував увагу суду на правомірність видачі оскаржуваного розпорядження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві та запереченнях.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦПК України).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27.03.2020 р. зазначену позовну заяву передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 21.10.2020 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 30.03.2021 року до матеріалів справи долучено відзив з додатками, відповідь на відзив з додатками, заперечення на відповідь на відзив з додатками. Крім того, постановлено долучити до матеріалів справи міркування, але не приймати їх до уваги. Також відмовлено у задоволенні клопотань про витребування оригіналу листа СБ України, про доручення копії запиту та листа, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 17.08.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання про доручення доказів у зв`язку з пропуском строків.

Ухвалою від 17.08.2021 питання про відвід судді Осаулова А.А. за заявою представника позивачів передано для визначення іншого судді в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2021, вирішення питання про відвід головуючого у справі судді Осаулова А.А. передано судді Шевченківського районного суду м. Києва Макаренко І.О.

Ухвалою судді Макаренко І.О. від 30.08.2021 року у задоволенні заяви про відвід судді Осаулова А.А. відмовлено.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що рішенням Загальних зборів віруючих Релігійної громади «Церква об`єднання» в Оболонському районі м. Києва», оформленого протоколом від 12.06.2017 р. прийнято статут релігійної організації та вирішено звернутись до голови Київської міської державної адміністрації із заявою про його реєстрацію (а.с. 35-36).

21 лютого 2018 року до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшла заява уповноважених представників релігійної організації «Релігійна громада «Церква об`єднання» в Оболонському районі м. Києва» щодо реєстрації Статуту зазначеної релігійної громади (а.с. 43).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.05.2018 р. № 823 «Про відмову в реєстрації Статуту релігійної організації «Релігійна громада «Церква об`єднання» у Оболонському районі м. Києва» відмовлено в реєстрації Статуту релігійної організації «Релігійна громада «Церква об`єднання» у Оболонському районі м. Києва» у зв`язку з тим, що діяльність зазначеної релігійної організації не відповідає вимогам статей 3, 4, 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» (а.с. 32).

Позивачі, не погоджуючись із вказаним рішенням, звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.09.2019 року у справі № 640/18981/18 позовні вимоги про визнання розпорядження відповідача від 15.05.2018 р. № 823 про відмову в реєстрації протиправним та зобов`язання відповідача зареєструвати Релігійну громаду «Церква об`єднання» у Оболонському районі м. Києва» як юридичну особу залишено без задоволення (а.с. 72).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2020 року рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 19 вересня 2019 року скасовано, провадження у справі закрито, роз`яснено позивачам їх право на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку цивільного судочинства (а.с. 73-78).

Оскільки позивачі вважають, що їм безпідставно відмовлено в реєстрації статуту, останні звернулись до суду в порядку цивільного судочинства з даним позовом.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон), релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Згідно ст. 8 Закону, релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних і організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості. Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обов`язковим.

Стеттею 12 Закону встановлено, що Статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Статут (положення) релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних з`їздах, конференціях.

Статут (положення) релігійної організації повинен містити відомості про:

1) вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження;

2) місце релігійної організації в організаційній структурі релігійного об`єднання;

3) майновий стан релігійної організації;

4) права релігійної організації на заснування підприємств, засобів масової інформації, інших релігійних організацій, створення навчальних закладів;

5) порядок внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної організації;

6) порядок вирішення майнових та інших питань у разі припинення діяльності релігійної організації.

Статут (положення) може містити й інші відомості, пов`язані з особливостями діяльності даної релігійної організації.

Статут (положення) релігійної організації не повинен суперечити чинному законодавству.

Документи, які визначають віросповідну діяльність, вирішують інші внутрішні питання релігійної організації, не підлягають реєстрації в державних органах.

Відповідно до ст. 14 Закону, для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Релігійні центри, управління, монастирі, релігійні братства, місії та духовні навчальні заклади подають на реєстрацію статут (положення) до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії.

Орган, який здійснює реєстрацію, в місячний термін розглядає заяву, статут (положення) релігійної організації, приймає відповідне рішення і не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомляє про нього заявникам.

У необхідних випадках орган, який здійснює реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій, може зажадати висновок місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів. У цьому разі рішення про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій приймається у тримісячний термін.

Перевищення встановленого цим Законом терміну прийняття рішень про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій може бути оскаржено в суд у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України.

Зміни і доповнення статутів (положень) релігійних організацій підлягають реєстрації в тому ж порядку і в ті ж терміни, що і реєстрація статутів (положень).

У разі необхідності в розгляді питання про реєстрацію статуту (положення) можуть брати участь з дорадчим голосом представники релігійної організації.

Статтею 15 Закону, встановлено, що у реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути відмовлено, якщо її статут (положення) або діяльність суперечать чинному законодавству.

Рішення про відмову в реєстрації статуту (положення) релігійної організації із зазначенням підстав відмови повідомляється заявникам письмово в десятиденний термін. Це рішення може бути оскаржено в суд у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України.

У даній справі, оскаржуваним розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.05.2018 р. № 823 відмовлено в реєстрації статуту релігійної організації у зв`язку з тим, що її діяльність не відповідає вимогам статей 3, 4, 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Як вбачається із пояснювальної записки до проекту розпорядження Київської міської державної адміністрації «Про відмову в реєстрації Статуту релігійної організації «Релігійна громада «Церква об`єднання» у Оболонському районі м. Києва», працівниками управління у справах національностей та релігій вивчалася культова практика та віровчення вказаної релігійної організації. Але, оскільки релігійні організації послідовників вчення Сан Мьон Муна є нетрадиційними для України, керуючись ст. 14 зазначеного Закону України, для допомоги у проведенні юридичної та релігієзнавчої експертизи основ віровчення направлено відповідний запит до Служби Безпеки України, Міністерства культури України, Міністерства закордонних справ України та дипломатичних представництв ряду іноземних країн. Окрім того, засновники згаданої релігійної організації на запрошення до відділу з питань релігій для особистої співбесіди з метою вивчення релігійної діяльності не з`являлися, що унеможливлює повне вивчення діяльності згаданої релігійної громади на відповідність законодавству України (а.с. 33-34).

Так, управлінням релігієзнавчої та аналітичної роботи Державного комітету України у справах релігій було підготовлено Релігієзнавчий висновок про релігійну організацію «Церква Єднання-Асоціація Святого Духа за Єднання Світового Християнства» від 14.11.2001 р. № 7-3548/15, в якому йдеться про те, що частина авторитетних зарубіжних релігієзнавців рішуче спростовують причетність вчення Муна до християнства і критикують його за відвертий антисемітський характер. Неоднозначне сприйняття віроповчальної доктрини, реальної культової практики та соціально-економічної діяльності "Церкви Єднання" в країнах поширення, в тому числі і пов`язаної з протиставленням власного віровчення адептів Муна до традиційного християнства можуть ускладнити міжконфесійні відносини в Україні. Зважаючи на викладене, прийняттю відповідного рішення щодо реєстрації статуту громади "Церкви Єднання" має передувати грунтовне вивчення її соціально-релігійної діяльності та реальної культової практики, як це передбачено Законом України "Про свободу совісті та релігійні організації" (а.с. 49-50).

У той же час, як вбачається із Релігієзнавчого висновку щодо віровчення та культової практики Церкви Єднання (Асоціація Святого Духа за єднання світового християнства) від 30.08.2007 року №10/4-13-57 Департаменту у справах релігії та забезпечення свободи совісті Державного комітету України у справах національностей та релігій, за даними зарубіжних засобів масової інформації Церква Єднання тримає деяких країнах монополію в банківській справі, готельному бізнесі, а також торгівлі тонізуючими напоями. Засновник руху Сан Мьон Мун заарештовувся властями США, КНДР, Південної Кореї по звинуваченню у протиправній фінансовій діяльності та несплаті податків. За інформацією, якою володіє Департамент, функціонери церкви під час відвідання регіонів нашої країни вивчали можливості створення своїх комерційних структур, придбання акцій провідних українських підприємств, інвестування коштів у ряд гуманітарних проектів та програм з метою створення церковного лобі у низці вітчизняних громадських організації зї малочисельних політичних партій. З огляду на викладене, прийняття рішення щодо можливої реєстрації релігійної громади Церкви Єднання (Асоціація Святого Духа за єднання світового християнства) у м. Києві повинно узгоджуватися із вимогами ст.ст. 3.4 6, Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» (а.с. 51).

У відповідності до листа Департаменту захисту національної державності Служби Безпеки України від 26 лютого 2018 року №5/3/3-2599 «Щодо діяльності неорелігійної організації «Церква Об&apos;єднання», українські осередки закордонного центру «Церкви Об`єднання» (Сеул, Південна Корея) функціонують поза реєстрацією у Харківській, Дніпропетровській, Львівській, Житомирській та Одеській областях і підпорядковуються центральній церкві т.зв. «Хун-Хва-Вон» у м. Київ (керівник М.Ільїн), яка розташована у приватному будинку за адресою: Київська область, с.Мархалівка, вул. Сагайдачного, б. 13 . Разом з тим, під час перебування в Україні окремих служителів «Церкви Муна» з числа іноземців, ними допускалися порушення чинного законодавства, а саме, Законів України «Про свободу совісті та релігійні організації», «Про правовий статус іноземців», Постанови Кабінету Міністрів України «Про правила в`їзду іноземців в Україну і виїзду з України і транзитного проїзду через її територію» та інші. Водночас, іноземні та вітчизняні фахівці у сфері релігієзнавства відносять «Церкву Об`єднання» до тоталітарних та деструктивних культів, віровчення якої може нанести шкоду фізичному та психічному здоров`ю громадян. При цьому, факт отримання юридичного статусу «Церквою Об`єднання» в нашій державі може викликати невдоволення у представників традиційних конфесій, що в подальшому призведе до провокування конфлікту на релігійному підґрунті (а.с. 182).

Крім того, у матеріалах справи наявна позиція Всеукраїнського союзу церков євангелійських християн-паптистів, а саме: через суттєві розбіжності і у віровченні, і у практиці віри вони не вважають Церкву Об`єднання ні братерською, ні християнською церквою взагалі та не бачать того, як діяльність Церкви Об`єднання слугуватиме християнській єдності чи взагалі добру народу України (а.с. 187).

Також протягом розгляду справи встановлено, що відповідачем вже розглядались установчі документи релігійних громад, які є послідовниками вчення Сан Мьон Муна щодо реєстрації їх статутів, однак виконавчим органом було відмовлено в реєстрації таких статутів, що оскаржувалось в окремому порядку.

Досліджуючи наявні матеріали справи та положення Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» суд приходить до висновку, що вказаним законом чітко не встановлені підстави для відмови в реєстрації статуту релігійної організації. Проте, рішення про відмову в такій реєстрації повинно містити підстави відмови.

У той же час, як зазначалось вище, оскаржуваним розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.05.2018 р. № 823 відмовлено в реєстрації статуту релігійної організації у зв`язку з тим, що її діяльність не відповідає вимогам статей 3, 4, 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», що не може бути достатньою підставою для відмови в реєстрації.

Інші наявні матеріали, а саме, висновки центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, а також лист Департаменту захисту національної державності Служби Безпеки України не містять у собі відомостей про порушення вимог законодавства України саме позивачами у даній справи, які б слугували підставою для відмови в реєстрації статуту.

Крім того, фахівцями, які входять до складу Експертної ради у справах свободи совісті та діяльності релігійних організацій, що діє при Міністерстві культури України, було розглянуто звернення Департаменту культури Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 30.01.2018 № 060-764 (вх. Міністерства культури України від 06.02.2018 р. № 159/0/8-18) щодо проведення релігїєзнавчої експертизи статуту релігійної організації «Релігійна громада «Церква об`єднання» в Оболонському районі м. Києва». Так, фахівцями не виявлені вимоги і заклики до відмови від виконання своїх громадянських обов`язків, ухиляння від виконання обов`язку захищати Україну від зовнішньої агресії, до мобілізації, до дискредитації України як країни, котра веде оборонну війну, до вихваляння чи виправдання країни-агресора та/чи освячення священнослужителями Церкви зброї, спрямованої проти України; не встановлено наявності релігійних практик Церкви Об`єднання, які б становили загрозу життю чи здоров&apos;ю осіб, які брали участь у цих практиках; не виявлено закликів до дій, спрямованих проти іновірців, розпалювання ворожнечі на релігійному ґрунті, поширення наклепів на віровчення і практики інших релігій втручання у діяльність інших релігійних організацій; не встановлено фактів участі Церкви Об`єднання у діяльності політичних партій, надання ним фінансової підтримки, здійснення агітації або фінансування політики кампаній; експертами не підтверджуються факти практики в Європейському Союзі держав, де Церква Об`єднання заборонена за чи в судовому порядку (а.с. 47-48).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Тлумачачи статтю 9 у світлі статті 11 Конвенції, Європейський суд з прав людини вирішив, що можливість створити визнану державою юридичну особу для того, щоб забезпечити можливість колективних дій у релігійній сфері, є однією з найважливіших складових свободи релігії, без якої ця свобода втратить будь-який сенс. Відповідно, відмова визнати релігійну організацію як юридичну особу або надати їй такий статус, є втручанням у реалізацію прав, передбачених статтею 9, у їхньому зовнішньому, колективному вимірі, як щодо самої громади, так і щодо її членів (Eglise metropolitaine de Bessarabie і Інші проти Молдови, § 105; Religionsgemeinschaft der Zeugen Jehovas і Інші проти Австрії, § 62). Так на підставі статті 11 Суд постановив, що можливість для громадян створити юридичну особу для того, аби діяти разом у галузі спільних інтересів, є однією з найважливіших складових права на свободу об`єднання, без чого це право втратить будь-яке значення. Відмова державних органів надати статус юридичної особи об`єднанню фізичних осіб, в тому числі й з релігійною метою, є втручанням у реалізацію права на свободу об`єднання. Тож відмова державних органів зареєструвати громаду має прямий наслідок як для самої громади, так і для її керівників, засновників і індивідуальних членів (Kimlya і Інші проти Росії, § 84).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем неправомірно було відмовлено в реєстрації статуту, а тому слід визнати протиправними розпорядження Київської міської державної адміністрації №823 від 15.05.2018 року про відмову в реєстрації статуту релігійної організації «Релігійна громада» «Церква об`єднання» у Оболонському районі м.Києва, і, відповідно, задовольнити позов у цій частині.

У той же час, суд не може зобов`язати відповідача зареєструвати Релігійну громаду «Церква об`єднання» (у Оболонському районі м. Києва) як юридичну особу, оскільки прийняття рішення про реєстрацію статуту релігійної громади або про відмову у реєстрації відноситься до виключних повноважень обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та Ради міністрів Автономної Республіки Крим і суд не може втручатись у процес їх реалізації суб`єктом владних повноважень. Суди вправі зобов`язати відповідний орган розглянути певне питання, проте, не можуть зобов`язати цей орган прийняти конкретне рішення, оскільки це не належить до компетенції суду.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 27.11.2013 року у справі № К/800/36861/13.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволення позову, слід стягнути з відповідача на користь позивачів кошти судового збору у розмірі по 420,40 грн. на користь кожного з них.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 19, 53 Конституції України, ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 60, 76-81, 102, 211, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації», -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до Київської міської державної адміністрації про визнання розпорядження протиправним, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними розпорядження Київської міської державної адміністрації №823 від 15.05.2018 року про відмову в реєстрації статуту релігійної організації «Релігійна громада» «Церква об`єднання» у Оболонському районі м.Києва.

В задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Київської міської державної адміністрації зареєструвати релігійну громаду «Церква об`єднання» як юридичну особу, - відмовити.

Стягнути з Київської міської державної адміністрації на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 кошти судового збору у розмірі по - 420 грн. 40 коп. на користь кожного з них.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_2 .

Відповідач: Київська міська державна адміністрація, адреса: м.Київ, вул.Хрещатик, 36.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов

повний текст рішення виготовлено 11.02.2022 року