Провадження № 2/161/1350/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Фурман Ю. В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 , Акціонерне товариство "БМ-2018" про витребування майна із чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

19.08.2020 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , АТ "БМ Банк" про витребування майна із чужого незаконного володіння. Свій позов обгрунтовує тим, що ним, на підставі Кредитного договору № 10/71/230511 від 23 травня 2011 року, було отримано кредит в установі АТ «БМ Банк» в розмірі 500 000, 00 грн., наданий з метою придбання автомобіля TOYOTA SEQUOIA 5663, 2011 року випуску. Вказаний автомобіль до сьогоднішнього дня перебуває в заставі АТ «БМ Банк» згідно укладеного договору застави №10/71/230511/1 від 23 травня 2011 року. 24.10.2017 року йому та його дружині стало відомо про той факт, що 06.03.2014 року ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві було здійснено перереєстрацію автомобіля марки TOYOTA SEQUOIA 5663, д.н.з. НОМЕР_1 , який належав їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, за довідкою-рахунком на іншу особу - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), з видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 та присвоєнням державного номерного знака: НОМЕР_3 . Зазначає, що його дружина - ОСОБА_5 не надавала своєї згоди на укладання будь - яких правочинів направлених на відчуження транспортного засобу TOYOTA SEQUOIA 5663, на користь будь - яких фізичних або юридичних осіб, у той час як він не міг одноосібно розпоряджатися вказаним транспортним засобом. Вказує, що будь-яких правочинів направлених на відчуження транспортного засобу він не укладав та не видавав будь-яким особам довіреності чи іншого документа на право відчуження транспортного засобу, на користь будь-яких фізичних або юридичних осіб. Враховуючи очевидну незаконність вибуття майна з його власності, ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним правочину (довідки-рахунка), на підставі якої було здійснено незаконну перереєстрацію автомобіля на іншу особу. Як наслідок, у цивільній справі № 570/5526/17 за позовом ОСОБА_5 було ухвалено рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 травня 2019 року про задоволення позовних вимог, зокрема, визнано недійсною Довідку-рахунок серії ВІА № 396011 від 06.03.2014 року, що була видана ТОВ «ОРЕОН-ТРЕЙД» , на підставі якої ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві здійснено перереєстрацію транспортного засобу марки TOYOTA SEQUOIA 5663. Після цього, він звернувся до Регіонального сервісного центру МВС України у Рівненські області з метою відновлення запису про реєстрацію автомобіля на своє ім`я, внаслідок чого дізнався про те, що автомобіль ТОУОТА SEQUOIA 5663 був вчергово перереєстрований і на сьогоднішній день перебуває у власності гр. України ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , з присвоєнням автомобілю державного номерного знака - НОМЕР_4 . Таким чином, транспортний засіб на сьогоднішній день перебуває в заставі, грошові кошти від його відчуження йому, як власнику, не находили. ОСОБА_6 набув транспортний засіб ОСОБА_3 у власність незаконно, а отже подальше придбання автомобіля здійснювалося у особи, яка не мала права його відчужувати, тому у нього, як законного власника майна, наявні всі правові підстави для пред`явлення віндикаційного позову та витребування автомобіля у кінцевого набувача. На підставі викладеного, просить суд виитребувати автомобіль TOYOTA SEQUOIA 5663, номер шасі НОМЕР_5 , рік випуску 2011 р., колір чорний, з чужого незаконного володіння громадянина України ОСОБА_4 , шляхом реєстрації права власності на вказаний автомобіль за ним, з фізичною передачею автомобіля та ключів від нього на його користь, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 24.11.2020 року витребувано із Територіального сервісного центру МВС в Рівненській області (м. Рівне вул. Макарова, 21) інформацію щодо того, коли, на підставі якого документу та за ким зареєстроване право власності на автомобіль марки ТОYОТА модель SEQUOIA 5663, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_5 .

28.12.2020 року представником третьої особи ОСОБА_5 адвокатом Курило Р.М. надано суду письмові пояснення, згідно яких останній зазначає, що ОСОБА_5 підтверджує викладені в позові обставини. Автомобіль TOYOTA SEQUOIA 5663, 2011 року випуску є спільною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в зв`язку з цим ОСОБА_5 не надавала будь якої згоди на відчуження вищевказаного спільного автомобіля та не надавала жодних довіреностей щодо розпорядження спільним майном. Зазначає, що підстав для перереєстрації чи зняття з обліку для відчуження спільного автомобіля TOYOTA SEQUOIA 5663, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_5 нема, оскільки крім того, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, він також перебуває під обтяженням (заставою) ПАТ «БМ Банк», відтак його відчуження без згоди Застоводержателя є неможливим. ОСОБА_3 , як власник будь яких дій щодо здійснення зняття з реєстрації чи перереєстрації вказаного автомобіля не вчиняв. Крім того, на підставі позову ОСОБА_5 28 травня 2019 року Рівненським районним судом Рівненської області ухвалено рішення у справі № 570/5526/17, згідно якого визнано недійсною Довідку-розрахунок серії ВІА №396011 від 06.03.2014 року, що була видана ТОВ «ОРЕОН-ТРЕЙД» () на підставі якої ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві було здійснено перереєстрацію автомобіля марки - TOYOTA SEQUOIA 5663, номер шасі - НОМЕР_5 , рік випуску 2011 р. Відтак, представник ОСОБА_5 зазначає, що вказаний автомобіль незаконно вибув з власності ОСОБА_3 , останній є законним власник та має право на витребування вказаного транспортного засобу з чужого незаконного володіння, з вказаних підстав повністю підтримує позов та не заперечує проти його задоволення судом.

29.12.2020 року на виконання ухвали суду від 24 листопада 2020 року до суду надійшла інформація (видрук з бази НАІС) від Територіального сервісного центру №5641 регіонального сервісного ГСЦ МВС в Рівненській області (філія ГСЦ МВС).

У судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача адвокат Іванюк І.В. просив задовольнити позов в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача адвокат Римарчук А.І. просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у запереченнях.

Треті особи у судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлена належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі Кредитного договору № 10/71/230511 від 23 травня 2011 року, ОСОБА_3 було отримано кредит в установі АТ «БМ Банк» в розмірі 500 000,00 грн. на придбання автомобіля TOYOTA SEQUOIA 5663, 2011 року випуску, який згідно Договору застави № 10/71/230511/1 від 23 травня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацьким І.С., р.№ 931 перебуває у заставі у АТ «БМ Банку». Вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ..

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області від 24.10.2017 року, що 06.03.2014 року ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві було здійснено перереєстрацію автомобіля марки - TOYOTA SEQUOIA 5663, номер шасі - НОМЕР_5 , рік випуску 2011 р., за довідкою-рахунком на іншу особу ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), з видачою Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 та присвоєнням державного номерного знаку: НОМЕР_3 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що він є власником транспортного засобу марки - TOYOTA SEQUOIA 5663, номер шасі - НОМЕР_5 , рік випуску 2011 р., що підтверджується копією Договору купівлі-продажу №20/01 від 20.05.2011 року, наявною в матеріалах справи. Вказаний транспортний засіб вибув з володіння без його волі, як власника та з порушенням прав заставодержателя, оскільки вказаний автомобіль придбаний на кредитні кошти та перебуває у заставі АТ «БМ Банк».

Також, оскільки транспортний засіб марки - TOYOTA SEQUOIA 5663, номер шасі - НОМЕР_5 , рік випуску 2011 р. є об`єктом спільного майна подружжя, в зв`язку з незаконним вибуттям з його власності автомобіля було порушено і права ОСОБА_5 28 травня 2019 року за позовом ОСОБА_5 Рівненським районним судом Рівненської області ухвалене рішення у цивільній справі № 570/5526/17, визнано недійсною Довідку-рахунок серії ВІА № 396011 від 06.03.2014 року, що була видана ТОВ «ОРЕОН-ТРЕЙД» (, юридична адреса: 61052, Харківська обл., місто Харків, вул. Ярославська, будинок 24, офіс 3), на підставі якої ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві була здійснена перереєстрація транспортного засобу марки TOYOTA SEQUOIA 5663, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_5 .

Втім, відновити запис про реєстрацію вказаного транспортного засобу позивач на підставі рішення суду не зміг, оскільки автомобіль TOYOTA SEQUOIA 5663, номер шасі - НОМЕР_5 , рік випуску 2011 р., колір чорний, був перереєстрований і на сьогоднішній день він зареєстрований за гр. України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з присвоєнням автомобілю державного номерного знаку НОМЕР_4 .

Тому, з метою відновлення своїх порушених прав, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно вимог ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

У даному випадку суд при вирішенні спору приймає до уваги наступне.

Факт, що було визнано недійсною Довідку-рахунок серії ВІА № 396011 від 06.03.2014 року, що була видана ТОВ «ОРЕОН-ТРЕЙД» (, юридична адреса: 61052, Харківська обл., місто Харків, вул. Ярославська, будинок 24, офіс 3), на підставі якої ВРЕР-7 УДАІ в м. Києві була здійснена перереєстрація транспортного засобу марки TOYOTA SEQUOIA 5663, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області справі № 570/5526/17.

Набуття права власності на спірний транспортного засобу марки TOYOTA SEQUOIA 5663, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 .

Судом також враховується, що «власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника ( постанова ВП ВС, 14.11.18, справа №183/1617/16).

Крім того, суд зауважує на наступному.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала

Згідно ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави дійти висновку, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 25.11.2020 року в справі №600/435/16-ц.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №753/15556/15-ц, яка є обов`язковою для застосування судом в силу вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Статтею 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На переконання суду, факт вибуття спірного автомобіля з власності ОСОБА_3 без його волі не підтверджується висновками та фактичними обставинами справи, викладеними у рішенні Рівненського районного суду Рівненської області від 28.05.2019 року у цивільній справі № 570/5526/17, щодо визнання недійсною Довідки-рахунка серії ВІА № 396011 від 06.03.2014 року, що була видана ТОВ «ОРЕОН-ТРЕЙД».

Рішенням суду встановлено порушення майнових прав позивачки ОСОБА_5 під час перебування у шлюбі із ОСОБА_3 , а не про вибуття спірного автомобіля з володіння позивача поза його волею.

І в рішенні суду, і в даному судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтвердили, що ОСОБА_3 передав належний йому автомобіль TOYOTA SEQUOIA 5663, рік випуску 2011 р., колір чорний, у користування ОСОБА_7 , а останній мав погашати кредит за позивача.

ОСОБА_3 зазначав, що звертався в правоохоронні органи із заявою про викрадення автомобіля, однак даний факт нічим не підтверджено, а відповідь з Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області від 24.10.2017 року про перереєстрацію транспортного засобу не свідчить про вибуття спірного автомобіля із володіння позивача поза його волею.

Отже, враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що позивачем не доведено факт вибуття транспортного засобу поза його волею, оскільки в підтвердження зазначених обставин позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу зазначених обставин.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності судом встановлено, що автомобіль TOYOTA SEQUOIA 5663, номер шасі - НОМЕР_5 , рік випуску 2011 р., колір чорний, вибув із володіння власника ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунка серії ВІА №396011 від 06.03.2014 року, тобто на підставі платного відчуження автомобіля.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України З розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позову про витребування майна відповідач, згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Разом із тим відплатність придбання майна сама по собі не свідчить про добросовісність набувача.

Згідно до п. 26 вказаної вище Постанови Пленуму, «відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.»

При вирішенні даного спору судом також враховується, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право

За змістом постанови ВП ВС від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16 : «втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07))».

В даному випадку витребування майна від добросовісного набувача буде порушувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Платність відчуження майна позивачем, свідчить про застосування судом при вирішенні цього спору балансу між легітимністю мети захисту прав позивача та втручанням у мирне користування майном з боку відповідача.

За таких обставин обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не є ефективним способом захисту прав.

З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 , АТ "БМ-2018" про витребування майна із чужого незаконного володіння, задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, судовий збір, сплачений позивачем, не підлягає стягненню із відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 263 ЦПК України, ст.ст. 321, 328, 330, 388 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 , Акціонерне товариство "БМ-2018" про витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Треті особи: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Акціонерне товариство "БМ-2018", адреса: 01032, м. Київ, бульвар Шевченка, 37/112, .

Рішення у повному обсязі складено 18 лютого 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук