Справа № 182/4627/19
Провадження № 2/0182/877/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Рибакової В.В.

при секретарі Шалівській А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; зустрічним позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про припинення дії договору та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 04.07.2019 року надійшла позовна заява АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.4-6), яка обґрунтована наступним.

ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до банку, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 21.12.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3.,2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов`язувався належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії,пені тощо) у встановлені терміни. У порушення ст.ст.526,527,530,1054 ЦК України та умов Договору відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав.

Станом на 14.05.2019 року заборгованість відповідача за Договором склала 28238 грн. 04 коп., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 12218,43 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 5412,32 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн., пеня за прострочене зобов`язання 8286,43 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100, 00 грн. 500,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1320,86 грн.

Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором у розмірі 28238 грн. 04 коп. та понесені ними судові витрати.

Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.09.2019 року (а.с.58,59) позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; відкрито провадження по справі.

16.10.2019 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с.62-64,65-69), згідно яких просить у позові відмовити. Зазначила, що їй не було надано примірник спірного договору з додатками. Вважає умови договору несправедливими та суму нарахованої заборгованості не вірною. Зазначила, що має статус одинокої матері. Просила застосувати строки позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

25.10.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про припинення дії договору та зобов`язання вчинити певні дії (а.с.72-75). Вказала, що позивач надсилає їй листи кожний раз з посиланням на різні кредитні договори, що свідчить про його недобросовісність та обман. Умови договору є несправедливими. Просить припинити дію договору з позивачем та зобов`язати позивача не вчиняти незаконних дій проти неї.

Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.01.2020 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд позовної заяви з викликом сторін в судові зсідання відмовлено (а.с.79).

Ухвалою суду від 20.01.2020 року (а.с.80,81) прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про припинення дії договору та зобов`язання вчинити певні дії до спільного розгляду з первісним позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, об`єднано їх в одне провадження за №182/4627/19; вирішено перейти до розгляду справи за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; зустрічним позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про припинення дії договору та зобов`язання вчинити певні дії за правилами загального позовного провадження; почато підготовче провадження.

22.04.2020 року до суду від позивача (по первісному позову) надійшла відповідь на відзив (а.с.98-103). Зазначено, що відповідач ОСОБА_1 підписанням Анкети-заяви позичальника від 21.12.2010 року приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Вказав, що сторони вільні в укладені правочинів. Правила та Умови, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією. На підставі заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок, ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач. Сплата неустойки, штрафів, пені передбачена законодавством. Зазначив, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, який надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт користується кредитом в межах строку дії картки. Картка діє до останнього дня квітня 2021 року, позивач звернувся до суду з позовом 29.05.2019 року - до спливу строку позовної давності.

22.04.2020 року від позивача (по первісному позову та відповідача по зустрічному позову) до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.112-120), згідно якого у задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Зазначено, що Банком було надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Посилання ОСОБА_1 на Закон України «Про захист прав споживачів» є безпідставним, так як вказаний закон не поширюється на правовідносини, що склалися між сторонами, адже грошові кошти було надано у вигляді встановленого кредитного ліміту. На момент укладання спірного договору волевиявлення учасників було вільним, між ними були досягнуті усі істотні умови договору. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справ не призначались. Підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Також банком подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.122-123), в якій зазначив, що спірний кредитний договір було укладено 21.12.2010 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом в 2019 році, тобто з пропуском строку позовної давності, який сплинув в 2013 році.

Ухвалою суду від 28.09.2020 року (а.с.147,148) закрито підготовче провадження по справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача (по первісному позову) у судове засідання не з`явився. 30.03.2021 року на електрону адресу суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.158), позовні вимоги Банку підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач (по первісному позову) в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду повернувся конверт, як не вручений з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.165). Відповідно до п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Також ОСОБА_1 було повідомлено про розгляд справи смс-повідомленням, яке доставлене 20.12.2021 (а.с.166).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини щодо укладення кредитного договору.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 21.12.2010 року (а.с.55).

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На правовідносини, які склалися між сторонами також розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів», що вбачається зі ст.ст.1,2 цього Закону. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами послуг і надавачами послуг. Суд вважає помилковими посилання позивача на те, що вказаний Закон не розповсюджується на дані правовідносини, так як позивач є споживачем послуг, які надає позивач.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Відповідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

ОСОБА_1 (позивачем по зустрічному позову) в обґрунтування своїх вимог жодних доказів до зустрічного позову не додано, не зазначено який саме договір вона просить припинити та які саме дії банку не вчиняти.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Частиною 7 ст. 81 ЦПК України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 обставин викладених у зустрічній позовній заяві не довела, то у задоволенні вимог зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Банку щодо припинення дії договору та зобов`язання вчинити певні дії слід відмовити за недоведеністю.

Позивачем (по первісному позову) заявлено про застосування строків позовної давності до вимог по зустрічному позову. Суд відмовив відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні зустрічної позовної заяви за недоведеністю, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Як вбачається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 21.12.2010 року (а.с.55), відповідач ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що дана Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у Заяві. Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банка, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

У графі ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я: «платіжну картку кредитка «Універсальна», «зарплатну картку», «картку GOLD», «пенсійну картку», «ощадкнижку (депозит)», «дебетову особисту картку», «ідентифікація з паспортом» міститься пробіл (а.с.55-на звороті).

У розділі «відмітки банку» 21.12.2010 року проставлений підпис працівника банку щодо перевірки правильності та достовірності відомостей. Відомості про кредитний ліміт та умови його отримання в заяві відсутні.

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_1 (а.с.42), старт карткового рахунку, дата проведення 24.12.2013 року, 249324, встановлення кредитного ліміту 500,00 грн.; 13.07.2016 року відбулось збільшення кредитного ліміту 2000,00 грн.; 20.07.2017 року відбулось збільшення кредитного ліміту 9000,00 грн.; 19.10.2017 року відбулось збільшення кредитного ліміту 14000 грн. 00 коп.; 13.09.2018 року відбулось зниження кредитного ліміту 0,00 грн.

Згідно представленої позивачем довідки (а.с.43), ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н надано наступні кредитні картки № НОМЕР_1 дата відкриття 24.12.2013 року, термін дії 07/16; № НОМЕР_2 дата відкриття 09.09.2014 року, термін дії 03/18; № НОМЕР_3 дата відкриття 24.04.2017 року, термін дії 04/21; № НОМЕР_3 дата відкриття 13.06.2017 року, термін дії 04/21.

До кредитного договору банк додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.14,15-29).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 21.12.2010 року процентна ставка не зазначена.

Також у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, також заява не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 21.12.2010 року станом на 14.05.2019 року заборгованість відповідача за Договором склала 28238 грн. 04 коп., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 12218,43 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 5412,32 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн., пеня за прострочене зобов`язання 8286,43 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100, 00 грн. 500,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1320,86 грн., на підтвердження чого Банком надано розрахунок, виписку по особовому рахунку боржника (а.с.7-12,44-54,124-133).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, пені.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 21.12.2010 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»» та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Також позивачем надано суду Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", з якого вбачається, що існують такі види тарифів: "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна CONTRACT", "Універсальна GOLD". За різними тарифами встановлено різні відсоткові ставки та різні умови, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що сторони були узгоджені умови кредитного договору з обслуговування кредитної картки «Універсальна», та який саме вид кредитки "Універсальна" було узгоджено сторонами. Вказаний Витяг не містить підпису позичальника - відповідача у справі ОСОБА_1 .

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Зазначені норми процесуального права узгоджуються і з положеннями статті 20 ЦК України, згідно якої право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2010 року у формулярі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» заповнена інформація про персональні та контактні дані ОСОБА_1 , а також останньою проставлено підпис під текстом у розділі «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я. Зазначений розділ передбачає проставляння відміток навпроти запропонованого виду карток, а саме: картка "Універсальна", зарплатна картка, картка Gold, ідентифікація з паспортом, пенсійна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста картка, а також суму бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка "Універсальна"/ Gold. З наданої Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 21.12.2010 року вбачається, що відмітку про виявлення бажання щодо оформлення кредитної картки відповідачем ОСОБА_1 не проставлено. Позивачем АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» не зазначено, яку саме картку було видано відповідачу та не надано належних та допустимих доказів цього. Будь-яких заяв чи клопотань з цього приводу позивачем не заявлено.

Використання даних наведених Тарифів є можливим лише за умови, що в Анкеті-заяві позначено про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та виходячи з чого має орієнтуватися суд під час розгляду справи. Окрім того, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач при заповненні Анкети-заяви був ознайомлений та погодив використання саме цих Тарифів.

Анкета-заява не містить таких основоположних умов, виходячи з яких суд мав би реальну можливість установити укладення договору, конкретні його умови, встановити, яка відсоткова ставка мала б відповідати правовідносинам сторін, строк дії цього договору тощо. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом і не може свідчити про умови кредиту. Доказів на підтвердження визначених банком показників, матеріали справи не містять.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 старт карткового рахунку, дата проведення 24.12.2013 року, № НОМЕР_1 . Згідно довідки ОСОБА_1 відповідно кредитного договору №б/н отримано кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття 24.12.2013 року, термін дії 07/16. Враховуючи, що предметом позову є правовідносини, які склалися на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ОСОБА_1 від 21.12.2010 року, факт видачі кредитної картки та встановлення кредитного ліміту на виконання умов договору від 21.12.2010 року банком не підтверджений.

Враховуючи вищевикладене, те, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання кредитної картки позичальником, що є предметом розгляду даної справи, оскільки в Анкеті-заяві відсутній номер картки, яку отримав позичальник, крім того, з розділу Анкети-заяви не вбачається, що відповідач бажав отримати кредитну карту, не надано доказів на підтвердження отримання кредиту у будь-якій іншій формі, не доведено існування кредитних зобов`язань відповідача за Договором № б/н від 21.12.2010 року, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача за безпідставністю та недоведеністю.

Так як позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, то не підлягає стягненню з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір, що відповідає положенням ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12,13,76-78,81,89,259,263-265,268 ЦПК України, п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ - 14360570) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ - 14360570) про припинення дії договору та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. В. Рибакова