ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Валентина Григорівна про встановлення факту батьківства визначення спадкоємцем першої черги, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 , де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, визначила приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Валентину Григорівну, на предмет про встановлення факту, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визначення неповнолітнього ОСОБА_4 спадкоємцем першої черги після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , в обґрунтування якого посилалась на те, що в Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська знаходилась цивільна справа окремого провадження за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, в рамках якої проведено судову медичну молекулярно-генетичну експертизу, де у висновку №325 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 99,99 % є біологічним батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровську від 27 липня 2017 року заяву ОСОБА_2 задоволено та визнано батьківство померлого ОСОБА_3 біологічним батьком її дитини ОСОБА_4 , однак постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року рішення суду скасовано з підстав встановлення наявності спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з приводу спадкового майна, належного померлому, що не підлягає розглядові в порядку окремого провадження цивільного судочинства, з приводу чого позивач вважає, що батьківство померлого ОСОБА_3 підтверджено висновком судової експертизи та її неповнолітній син ОСОБА_4 є сином померлого та спадкоємцем першої черги спадкування за законом.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Валентина Григорівна про встановлення батьківства та визначення спадкоємцем першої черги задоволені частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (померлий ІНФОРМАЦІЯ_5 ) є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.184-187 Том ІІ).

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 24 травня 2021 року подала апеляційну скаргу, яку уточнила 07 червня 2021 року, в якій просить рішення суду скасувати в частині визнання факту батьківства ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ухвалити нове, яким в задоволенні зазначених вимог відмовити, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права у зв`язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи, які суд вважав встановленими, тобто судом невірно встановлено факт батьківства лише на підставі висновку експертизи, який є сумнівним для відповідача, при цьому маючої невірне зазначення прізвища померлого як ОСОБА_5 , замість вірного ОСОБА_6 , у відповідності до свідоцтва про смерть, як і не доведено позивачем належними та допустимими доказами спільне сумісне проживання її та померлого, піклування та утримання дитини, визнання дитини за життя шляхом запису у свідоцтві про народження померлого батьком дитини (а.с. 193-198 Том ІІ).

27 вересня 2021 року, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, ОСОБА_2 через свого представника адвоката Костогриза О.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в кому зазначила, що єдиним науковим методом точного встановлення біологічного споріднення ймовірного батька та дитини є ДНК-тест, а висновок медичного експерта, який був повідомлений про кримінальну відповідальність при проведенні дослідження та надання висновку, є єдиним належним та допустимим доказом у вирішенні позовних вимог позивача, що і ухвалено судом першої інстанції, при цьому не належить доводити про спільне проживання батьків дитини, реєстрацію шлюбу тощо, висновку якого дійшов Верховний суд 25 серпня 2021 року у справі №478/690/18 у своїй постанові, з огляду на що просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетрвоська від 29 квітня 2021 року залишити без змін.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження та ухвалою суду від 03 червня 2021 року справу призначено до розгляду в апеляційній інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, враховуючи оскарження рішення суду лише в частині встановлення факту батьківства, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін в частині встановлення факту батьківства, оскільки в іншій частині рішення суду не переглядається, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції позовні вимоги позивача ОСОБА_2 задовольнив в встановлення факту батьківства, в іншій частині вимог про визначення спадкоємцем першої черги відмовив, розглянувши їх в межах позовних вимог на засадах диспозитивності, змагальності, без виникнення процесуальних ускладнень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 його матір`ю є ОСОБА_2 , батько записаний згідно ст. 135 СК україни (а.с. 10).

Згідно копії листа КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР» від 07.12.2017 року видно, що КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР» проведено судово-медичне дослідження трупа гр-на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за направленням старшого слідчого СУ ГУ НП в Дніпропетровській області ст.лейтенанта поліції Карабеза В.І. В ході дослідження для проведення додаткових методів дослідження були взяті: на судово-гістологічне дослідження взяті шматочки внутрішніх органів; на судово-токсикологічне дослідження взяті кров та сеча для визначення наявності алкоголю в них; на судово-імунологічне дослідження взята кров та волосся з 5 областей голови для встановлення групової належності (а.с. 89 том 1).

Згідно копії висновку експерта № 325від 05.07.2017 року встановлено, що відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини серед досліджених локусів не виявлено алелів умовно батьківського (нематеринського) походження, які б не виявились у припустимого батька.

Таким чином встановлено, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , народженого громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Вірогідність того, що ОСОБА_3 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,999999% (а.с. 117-122 том 1).

Разом з тим судом першої інстанції встановлено, що вказаний висновок експерта має описку в дослідній частині опису біологічних зразків (а.с. 118) в прізвищі « ОСОБА_7 ».

Однак, суд, надаючи оцінку цьому, не вважає цю описку підставою для відмови в задоволенні позовних вимог чи підставою для не прийняття в якості доказу копії вищевказаної експертизи, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки листом КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР» від 06.09.2019 року № 1460 повідомлено про те, що у відділення судово-медичної експертизи надійшов зразок крові трупа громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (акт СМДТ № 168) в рідкому стані, згідно направлення судово-медичного експерта Рябченко С.М. від 24.01.2017 року. Після проведення судово-імунологічного дослідження (акт СІД № 92 від 26.01.2017 року), зразок крові був висушений на марлевій серветці, упакований в паперовий конверт з написом: «Тр 92 ОСОБА_7 168/24.01.2017» та поміщений в архів відділення судово-медичної імунології КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР» для збереження. Тому слід вважати опискою у прізвищі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відомості про що викладені в дослідницькій частині «Висновку експерта» в частині «опис біологічних зразків», де зазначено «Тр 92 ОСОБА_7 168/24.01.17 А 26.01.2017» (а.с. 121 том 2).

При цьому у суду відсутні сумніви в тому, що судово-генетичне дослідження проводилось саме з біологічними зразками померлого ОСОБА_3 , оскільки на це вказують обставини його смерті, дата народження та дата смерті, видані направлення тощо.

Згідно копії заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 08.02.2017 року звернулась до приватного нотаріуса ДМНО Бондаренко В.Г. із заявою про прийняття спадщини (а.с. 1 том 2).

Згідно копії свідоцтва про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 22.08.1970 року було укладено шлюб (а.с. 5 том 2).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 6 том 2).

Згідно копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 відкрилася спадщина щодо майна покійного (а.с. 1-101 том 2).

Згідно копії заяви ОСОБА_9 від 19.07.2017 року вона відмовилась від права на прийняття спадщини на користь дружини померлого ОСОБА_1 (а.с. 68 том 2).

Згідно копії заяви про прийняття спадщини в інтересах малолітньої дитини від 19.07.2017 року ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 (а.с. 74).

З огляду на це колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив наявність спору про спадкування між сторонами, при цьому встановлення батьківства потрібно позивачці в інтересах малолітнього сина з метою прийняття в його інтересах спадщини і інший спосіб, ніж звернення до суду з цим позовом у позивачки відсутній.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині встановлення батьківства на підставі висновку судової медичної молекулярно-генетичної експертизи.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1222 ЦК україни спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Як вбачається з наданої копії спадкової справи та витягів зі спадкового реєстру за життя ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповітів не складав, а тому в даному випадку має місце спадкування за законом.

Згідно ст. 1258 ЦК україни спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Разом з цим, судом першої інстанції надано оцінку та враховано причини пропуску строку позовної давності, які суд вважав поважними, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки до дати смерті ОСОБА_3 між ними не виникало спірних питань щодо утримання та виховання їх спільного сина, вказане питання виникло після смерті біологічного батька дитини. Крім цього, статтею 128 СК України законодавець надає право самій дитини по досягненню повноліття звернутися до суду з таким позовом, а враховуючи те, що позов пред`явлено в інтересах неповнолітньої на даний час дитини і вказана дитина законодавцем не позбавлена права самостійного звернення до суду з таким позовом по досягненню повноліття, то суд вважає за потрібне визнати причини пропуску позовної давності такими, що пропущені не були.

За встановлених обставин, які знайшли своє безсумнівне пряме підтвердження документально, в їх сукупності з даними висновку судової молекулярно-генетичної експерта № 325 від 05.07.2017 року, суд першої інстанції вірно дійшов до стійкого внутрішнього переконання, з яким також погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доводи апелянта, зазначені в апеляційній скарзі про неналежність зразку крові померлого, використаного експертом для висновку щодо визначення спорідненості ОСОБА_3 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , а також доводи щодо неналежності цього висновку як доказу у справі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, що, зокрема, узгоджується з правовим висновком Верховного Суду від 25 серпня 2021 року викладеного у справі №478/690/18.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, з яким також погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, про те, позовні вимоги позивача про встановлення батьківства померлого ОСОБА_3 відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , який є також сином позивача, підлягають задоволенню, що не спростовано в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_1 як при розгляді справи судом першої інстанції, так і при розгляді колегією суддів Дніпровського апеляційного суду.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині встановлення факту, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги відповідача ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О.Макаров