Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2022 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Скрипник О. Г. ,

за участю секретаря судового засідання - Сілюкова Ю. В.,

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Товариства з обмеженою відповідальністю «Міраклус», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є., про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності, реєстрація права власності,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Кей-Колект», Приватного нотаріуса КМНО Єгорової М.Є., ТОВ «Міраклус» про скасування рішень про держану реєстрацію прав власності на нерухоме майно, скасування реєстраційних записів про право власності, визнання протиправними дій нотаріуса та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обгрунтування позову зазначено, що 16.05.2008 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого позичальник отримала кредит у сумі 95 000, 00 дол. США, які зобов`язалася повернути у повному обсязі в строк до 16.05.2018 року або достроково зі сплатою 13.5% річних за користування кредитом.

16.05.2008 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки 85637 (майнова порука), за умовами якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання позичальника по кредитному договору передає в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , що є власністю іпотекодавця на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Подільської районної державної адміністрації м. Києва від 25.08.1998 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 25.08.1998 року №1891, та зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна м. Києва Київської міської Ради народних депутатів від 28.08.1998 року, записаний в реєстровій книзі за №1530.

11.06.2012 року між банком та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №4, за умовами якого банк, як цедент передає, а ТОВ «Кей-Колект» як цесіонарій приймає право вимоги за договорами іпотеки, зазначеними в додатку № 1 до цього договор, серед якого є і договір іпотеки № 85637 від 16.05.2008 року.

15.10.2015 року в квартирі АДРЕСА_1 невідомою особою було пошкоджено замки вхідної двері квартири, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або що готується) від 15.10.2015 року. В наступному в квартирі було встановлено нові замки і поставлено під сигналізацію невідомими особами, тим самим позивач був позбавлений можливості перебувати в спірній квартирі.

З відкриттям доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також Реєстру права власності на нерухоме майно 15.10.2015 року за запитом позивача через веб-сайт було отримано інформаційну довідку за параметром пошуку «за об`єктом нерухомого майна» та виявлено, що спірна квартира 30.04.2015 року на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1565, виданий 30.04.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. була відчужена Товариству з обмеженою відповідальністю «Міраклус» та прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за номером запису 9551143.

На підставі поданої заяви до Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві позивачу було надано копії наступних документів: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 37055238 від 30.04.2015 року, з якого вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект», номер запису про право власності: 9550270 від 30.04.2015 року. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 21063251 від 30.04.2015 року. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 37058634 від 30.04.2015 року, номер запису про право власності 95511143 від 30.04.2015 року, про виникнення права власності на підставі договору купівлі- продажу серії та номер: 1565, видане 30.04.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21064940 від 30.04.2015 року, власник ТОВ «Міраклус», реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00, нерухоме майно - спірна квартира АДРЕСА_1 ; договір купівлі-продажу квартири (з відкладальною умовою) від 30.04.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. за реєстровим номером 1565.

Позивач вважає, що відповідачами порушено вимоги ст.. 33, 36 та частини першої статті 37 3акону України «Про іпотеку» відповідно до яких іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права масності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

За відсутності укладеного між позивачем та ТОВ «Кей-Колект» договору про задоволення вимог іпотекодержателя, перехід права власності спірної квартири до ТОВ «Кей-Колект» суперечить умовам договору та Закону України «Про іпотеку».

Крім того позивач зазначає, що 03.06. 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Даним вимогам щодо нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки і надано як забезпечення кредиту в іноземній валюті, спірна квартира відповідає, оскільки її площа не перевищує 140 кв. м. (45,80 кв. м.) і місце проживання відповідача зареєстроване за даною адресою.

Інших квартир чи будинків позивач не має. Про це свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно за №46034703 від 21.10.2015 року.

За таких обставин, через відсутність договору про задоволення вимог іпотекодержателя та дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ті обставини, що предмет іпотеки - спірна квартира є майно, яке підпадає під дію мораторію, визнання права власності на спірну квартиру за відповідачем є незаконним і підлягає скасуванню в судовому рішенні.

Враховуючи викладене просить скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект», індексний номер: 21063251 від 30.04.2015 року; скасувати реєстраційний запис про право власності 9550270 від 30.04.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00; визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Міраклус», індексний номер: 21064940 від 30.04.2015 року; витребувати квартиру АДРЕСА_1 у ТОВ «Міраклус» на користь ОСОБА_1 та скасувати запис №9551143 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ТОВ «Міраклус» та стягнути солідарно з ТОВ «Кей-Колект» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 487,20 грн.

09.11.2015 року ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про скасування рішень про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, скасування реєстраційних записів про право власності, визнання протиправними дій нотаріуса та роз`яснено право звернення до адміністративного суду з позовом до приватного нотаріуса (а.с. 57-59 том1).

09.11.2015 року ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», Приватного нотаріуса КМНО Єгорової М.Є., ТОВ «Міраклус» про витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с. 61 том 1).

09.11.2015 року ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за ТОВ «Міраклус», на підставі Договору купівлі-продажу квартири (з відкладальною умовою) від 30.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. та зареєстрованого в реєстрі за номером 1565 та забороною будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо спірної квартири (а.с. 63-65 том 1)

В лютому 2016 року ТОВ «Кей-Колект» подало заперечення на позовну заяву у якому просить у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю. (а.с. 207-217 том 1).

19.10.2016 року ТОВ «Міраклус» подало заперечення щодо вимог позову у якому просить у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю. (а.с. 4-6 том 2)

17.10.2016 року представник позивача подав клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення по суті №826/9963/16, яка розглядається в порядку адміністративного судочинства Окружним адміністративним судом м. Києва (а.с. 15-16 том 2).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06.12.2016 у даній справі було зупинене провадження у справі до вирішення по суті №826/9963/16, яка розглядається в порядку адміністративного судочинства Окружним адміністративним судом м. Києва (а.с. 24-26 том 2).

Розпорядженням № 2693 від 17.11.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з відставкою судді (а.с. 30 том 2).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи визначено головуючого суддю Супрун Г.Б. (а.с. 31 том 2).

02.05.2018 року ОСОБА_1 подав заяву про зміну предмету позову у якій просить суд прийняти його заяву про зміну предмету позову та витребувати у ТОВ «Міраклус» квартиру АДРЕСА_1 та повернути її у власність ОСОБА_1 та застосувати наслідки витребування майна з чужого незаконного володіння, шляхом відновлення становища, що існувало раніше, а саме скасувати реєстрацію права власності ТОВ «Міраклус» на спірну квартиру та відновити реєстрацію права власності на спірну квартиру ОСОБА_1 (а.с. 33-34 том 2)

Розпорядженням № 835 від 10.10.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з звільненням судді (а.с. 38 том 2).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи визначено головуючого суддю Войтенко Т.В. (а.с. 39 том 2).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.01.2018 року позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса КМНО Єгорової М.Є. про визнання протиправними та скасування рішень про держану реєстрацію прав власності на нерухоме майно залишено без розгляду (а.с. 40-44 том 2)

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.01.2018 року без змін (а.с .45-49 том 2)

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.08.2018 року справу передано на розгляд до Великої Палати Верховного суду (а.с. 50-52 том 2)

Постановою Великої Палати Верховного суду від 07.11.2018 року касаційну скаргу задоволено, ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.01.2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2018 року скасовано, а провадження у справі закрито (а.с. 53-56 том 2) Крім того, роз`яснено ОСОБА_1 право оскарження ухвали судді Подільського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року якою відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про скасування рішень про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, скасування реєстраційних записів про право власності, визнання протиправними дій нотаріуса.

ОСОБА_1 своїм правом на оскарження ухвали судді Подільського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року якою відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про скасування рішень про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, скасування реєстраційних записів про право власності, визнання протиправними дій нотаріуса не скористався.

08.01.2019 року ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва справу прийнято до провадження судді Войтенко Т.В. та відновлено провадження у справі (а.с. 57-59 том 2)

Розпорядженням № 961 від 20.11.2019 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з відстороненням судді від здійснення правосуддя (а.с. 92 том 2).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи визначено головуючого суддю Васильченка О.В. (а.с. 93 том 2).

Розпорядженням № 2179 від 18.05.2021 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з звільненням судді.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи визначено головуючого суддю Скрипник О.Г.

20.05.2021 року ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва справу прийнято до провадження судді Скрипник О.Г. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

13.10.2021 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача та позивач вимоги позову підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позові. Просили позов задовольнити.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, вивчивши позовну заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом установлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Подільської районної державної адміністрації м. Києва від 25.08.1998 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 25.08.1998 року №1891, та зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна м. Києва Київської міської Ради народних депутатів від 28.08.1998 року належала ОСОБА_1 (а.с. 13 том 1)

16.05.2008 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого позичальник отримала кредит у сумі 95 000, 00 дол. США, які зобов`язалася повернути у повному обсязі в строк до 16.05.2018 року або достроково зі сплатою 13.5% річних за користування кредитом (а.с. 12- том 1).

16.05.2008 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки 85637 (майнова порука), за умовами якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання позичальника по кредитному договору передає в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , що є власністю іпотекодавця (а.с. 14-15 том 1).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

11.06.2012 року між банком та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №4, за умовами якого банк, як цедент передає, а ТОВ «Кей-Колект» як цесіонарій приймає право вимоги за договорами іпотеки, зазначеними в додатку № 1 до цього договору, серед якого є і договір іпотеки № 85637 від 16.05.2008 року (а.с. 133 -134, 142 том 1).

20.03.2014 року ТОВ «Кей-Колект» направлено ОСОБА_3 повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з наявністю боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16.05.2008 року у загальному розмірі 117 346,57 дол. США. ОСОБА_3 запропоновано протягом 30 днів погасити заборгованість (а.с .118 том 1)

Відповідно до висновку про вартість об`єкта квартири АДРЕСА_1 ринкова вартість спірної квартири станом на 29.05.2015 року складає 1 314 315, 00 грн. (а.с. 112 том 1)

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

За правилами ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до цих норм такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У відповідності до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» є три різні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса та договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частинами першою та другою статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказана правова позиція викладено в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 14-66 цс 18.

Отже, сторони за договором іпотеки погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя так і у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (підпункт 5.2 договору іпотеки).

ОСОБА_1 з власної волі уклав договір іпотеки 85637, у нього була воля на відчуження квартири АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки, укладеного між ним і Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», і договір іпотеки 85637 від 16.05.2008 року ОСОБА_1 в судовому порядку не оспорено.

30.04.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. на підставі договору іпотеки 85637 (майнова порука) серія та номер 2049, виданого 16.05.2008 року, видавник приватний нотаріус КМНО Чернокур О.М. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект», індексний номер: 21063251 від 30.04.2015 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 19 том 1)

В судовому порядку рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект», індексний номер: 21063251 від 30.04.2015 року в судовому порядку не скасовано.

30.04.2015 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Міраклус» укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (з відкладальною умовою) посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. та зареєстрованого в реєстрі за номером 1565 (а.с. 21-22 том 1)

30.04.2015 року на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1565, виданий 30.04.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. права власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано на ТОВ «Міраклус» та прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за номером запису 9551143, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 20 том 1)

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (з відкладальною умовою) посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. та зареєстрованого в реєстрі за номером 1565 від30.04.2015 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Міраклус» в судовому порядку не оспорювався.

У відповідності до вимогст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Аналіз статті 387 Цивільного кодексу Українисвідчить про те, що віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів). Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом").

Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Отже, в силу суті віндикаційного позову, лише власник майна може витребувати його від незаконно володіючої цим майном особи.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першоїстатті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами ст. ст.387, 388 ЦК України. П.19 вказаної Постанови передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставіст.387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Отже, заявляючи вимогу про витребування майна із чужого незаконного володіння позивач має довести належними доказами, що його майно знаходиться у незаконному фактичному володінні відповідача.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях12і13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зміст ч. 2ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінивши всі надані суду докази у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин між сторонами, з врахуванням тієї обставини, що позивачем не доведений факт безпідставного заволодіння відповідачем спірним майном, факт, що майно вибуло із володіння позивача поза його волею, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заявленого позову та вважає, що підстав для витребування у ТОВ «Міраклус» квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння та повернення її у власність ОСОБА_1 не має.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 30, 43-44, 49, 76- 81, 82, 83, 89, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Товариства з обмеженою відповідальністю «Міраклус», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є., про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності, реєстрація права власності, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя О. Г. Скрипник