КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3402/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави, -

встановив:

У квітні 2019 року ТОВ «Глобал Спліт» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 травня 2012 року, між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №IKAPUG.37069.001, за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 96000 грн., а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 14 листопада 2016 року та сплатити проценти за його користування.

Разом з тим, з метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, 15 травня 2012 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки №PX029031.37070.001.

Відповідно до п. 2 вказаного договору поруки, ОСОБА_2 відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, винагород штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Зазначено, що 15 травня 2012 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 було укладено договір застави рухомого майна №ZXA019500.37069.002, відповідно до п. 35.4 умов якого, в забезпечення заставодавцем зобов`язань за кредитним договором останній надав в заставу автомобіль марки MAZDA, модель 6, бордового кольору, 2006 року випуску, номер рами НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

06 березня 2019 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір №146 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «Глобал Спліт» перейшли права вимоги за кредитним договором, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення.

Так, в порушення умов кредитного договору та положень ст.ст.526,554 ЦК України, відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконує і станом на 06 березня 2019 року має заборгованість за договором в загальному розмірі 132428,77 грн., з яких 65656,36 - сума простроченого основного договору, 54280, 93 грн. - сума прострочених відсотків, 0,22 грн. - сума поточної заборгованості за комісією по кредиту, 12039,06 грн. - сума простроченої заборгованості за комісією по кредиту, 452,20 грн. - сума заборгованості за штрафними та/або пенею за кредитним договором.

Просило стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №IKAPUG.37069.001 від 15 травня 2012 року у розмірі 132428,77 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1986, 43 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року, позов ТОВ «Глобал Спліт» задоволено.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором №IKAPUG.37069.001 від 15 травня 2012 року у розмірі 132 428 грн. 77 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що у позовній заяві не зазначено, а судовим рішенням не встановлено за який саме період часу нараховано 54280,93 грн. суми прострочених відсотків; 12039,06 грн. суми поточної заборгованості за комісією по кредиту; 452,20 грн. суми заборгованості за штрафом та/або пенею за кредитним договором.

Тобто, судом не було встановлено. за який період часу нараховані відсотки за користування кредитом.

Встановлення періоду, за який нараховуються відсотки має суттєве значення для правильного вирішення справи, з огляду на сплив строку повернення кредиту - 14 листопада 2016 року, оскільки після спливу строку повернення кредиту, право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти, комісії, штрафу та пені - припиняється.

Також, у позовній заяві не зазначено, а судовим рішенням не встановлено яким пунктом кредитного договору передбачено нарахування 12039,06 грн суми за комісією по кредиту; 452,20 грн суми за штрафом та/або пенею за кредитним договором.

Крім того, згідно відомостям, які зазначені у Розрахунку заборгованості, наданому позивачем разом з позовом - останній платіж по кредитному договору було здійснено 11 лютого 2014 року у розмірі 2730 грн., в подальшому жодних платежів від відповідачів не надходило.

В той же час, до суду з даним позовом позивач звернувся лише 22 квітня 2019 року.

За таких умов трирічний термін позовної давності за черговими платежами, нарахованими до 22 квітня 2016 року позивачем було пропущено, відтак вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

За таких умов сума заборгованості за кредитом має бути зменшена на розмір такої заборгованості, нарахованої поза межами строку позовної давності.

Проте, зважаючи на відсутність в матеріалах справи належним чином засвідченого графіку погашення кредиту, не представляється за можливе розрахувати розмір платежів, встановлених кредитним договором у період з 22 квітня 2016 року по 14 листопада 2016 року.

Вважає, що до позовних вимог слід застосувати строк позовної давності, та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі через відсутність належних, допустимих та достовірних доказів розміру платежів, встановлених кредитним договором.

Окрім всього, 15 травня 2017 року відбулось припинення поруки ОСОБА_2 відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України - після спливу 6 місяців з дати, що визначена кредитним договором як дата повернення кредиту - 14 листопада 2016 року, тому вимоги до поручителя про стягнення боргу, заявлені в позові - є незаконними.

Просив, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Глобал Спліт» відмовити у повному обсязі.

На апеляційну скаргу ТОВ «Глобал Спліт» подало відзив, обґрунтовуючи його тим, що позивачем до позовної заяви було долучено розрахунок заборгованості станом на 06 березня 2019 року за кредитною угодою №IKAPUG.37069.001 від 15 травня 2012 року, з якого вбачається за який період часу нараховано відсотки, комісія та пеня.

Згідно з пунктом 1.4 Кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом становить 15,99% річних.

У пункті 1.6 Кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,22% від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати.

Відповідно до п.2.4, період сплати кредиту, комісії та процентів з 1-го по 10-те число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання кредитного договору. При не сплаті кредиту, комісії та процентів у зазначений строк, вони вважаються простроченими.

Таким чином, вважає, що посилання апелянта на обставини щодо не встановлення судом за який саме період часу нараховано відсотки, комісія. пеня - не заслуговують на увагу.

Також вважає, що строк позовної давності ним не пропущено, оскільки його обрахування безпосередньо пов`язане із закінченням строку дії договору, а саме від 14 листопада 2016 року. Позовну заяву до відповідача було подано в межах строку позовної давності.

Щодо припинення поруки, на яку посилається апелянт, зазначає, що 15 травня 2015 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_2 уклали договір поруки №PX029031.37070.001, відповідно до пункту 2 якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пенні та інших платежів, відшкодування збитків.

Згідно з п.6 цього договору, у випадку невиконання Боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

ТОВ «Глобал Спліт» вважає, що апелянт посилаючись на ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції, чинній на момент подання позову), навмисно застосовує не чинну норму закону.

Просило, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року залишити без змін.

На даний відзив ОСОБА_1 надав відповідь та послався на те, що з умов кредитного договору вбачається те, що він укладався в м. Сімферополь, а апелянт на момент укладення договору був зареєстрований та проживав на території АДРЕСА_1 .

Лише 14 лютого 2020 року Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією ОСОБА_1 було знято з реєстрації місця проживання та зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 є внутрішньо-переміщеною особою.

У той же час, стороною позивача було надано суду розрахунок заборгованості за кредитним договором №IKAPUG.37069.001 станом на 06 березня 2019 року.

ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» забороняє нараховувати внутрішньо переміщеним особам неустойку по позиках і кредитах, взятих до 14 квітня 2014 року, як забезпечення виконання зобов`язання та стягувати з них збитки, що фактично є визнанням з боку держави об`єктивних обставин, які призвели до неможливості цих осіб обслуговувати борги належним чином.

Таким чином, стороною позивача незаконно здійснено нарахування пені, комісії та штрафів за період з 14 квітня 2014 року, що підтверджується долученим позивачем розрахунком заборгованості за період з 16 травня 2012 року по 06 березня 2019 року.

Крім цього, останній платіж по кредитному договору було здійснено 11 лютого 2014 року у розмірі 2730 грн., в подальшому жодного платежу від відповідачів не надходило.

В той же час, до суду з даним позовом позивач звернувся лише 22 квітня 2019 року.

За таких умов трирічний термін позовної давності за черговими платежами, нарахованими до 22 квітня 2016 року позивачем було пропущено, відтак вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Також, неможливо достовірно встановити період нарахування відсотків за користування кредитними коштами, виходячи з того, що розрахунок здійснено станом на дату подачі позову.

Тим паче, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховувалися також і після дати повернення кредиту - 14 листопада 2016 року, що свідчить про порушення вимог ст.1050 ЦК України.

Просив задовольнити його апеляційну скаргу та скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовної заяви ТОВ «Глобал Спліт».

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 15 травня 2012 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №IKAPUG.37069.001.

Згідно умов вказаного кредитного договору відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит для придбання автомобіля в розмірі 96000,00 грн. строком користування до 14 листопада 2016 року включно зі сплатою процентів за користуванням кредитом у розмірі 15,99% річних.

Відповідно до п.2 договору поруки №PX029031.37070.001. від 15 травня 2012 року ОСОБА_2 відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і ОСОБА_1 , включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, винагород штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Однак, відповідач ОСОБА_1 , скориставшись кредитними коштами, не виконав зобов`язань, визначених договором, порушив умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, також ці зобов`язання не виконує відповідач ОСОБА_2 , яка відповідно до договору поруки №PX029031.37070.001. від 15 травня 2012 року, несе солідарну відповідальність за порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

06 березня 2019 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір №146 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «Глобал Спліт» перейшли права вимоги за кредитним договором, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення.

У п.2.5 договору №IKAPUG.37069.001 від 15 травня 2012 року визначено, що повернення кредиту здійснюється шляхом здійснення платежу на транзитний рахунок, зазначений у п.1.8 погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що виплачується в момент надання кредиту, якщо сума сплачена готівкою та не входить до суми (кредиту) здійснюється щомісяця, в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) відповідно до графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, процентами, щомісячної комісії за надання кредитних ресурсів.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором кредиту та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач ОСОБА_1 станом на 06 березня 2019 року, має заборгованість за договором в загальному розмірі 132428,77 грн., з яких 65656,36 грн. - сума простроченого основного договору, 54280, 93 грн. - сума прострочених відсотків, 0,22 грн. - сума простроченої заборгованості за комісією по кредиту, 12039,06 грн. - сума поточної заборгованості за комісією по кредиту, 452,20 грн. - сума заборгованості за штрафом та/або пенею за кредитним договором, що підтверджується наданою позивачем довідкою про стан кредитної заборгованості від 15 травня 2012 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження, тоді як доказів щодо виконання відповідачами умов вказаного кредитного договору, останніми надано не було.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, з огляду на наступне.

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитом, відсотками та пенею, а також штрафу.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони погодили термін користування кредитом до 14 листопада 2016 року.

Повернення кредиту та сплату комісії і відсотків відповідач мав здійснювати з 1-го по 10-те число поточного місяця. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит до 14 листопада 2016 року.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності, заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 15,99 процентів річних.

Відтак, у межах строку кредитування до 14 листопада 2016 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. Починаючи з 15 листопада 2016 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13.

Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів з 1-го по 10-те число кожного поточного місяця впродовж строку кредитування (до 14 листопада 2016 року), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

З урахуванням вищезазначених норм матеріального права та з урахуванням того, що позивач звернувся до суду із позовом 09 квітня 2019 року, перебіг строку позовної давності для стягнення заборгованості за щомісячними платежами слід обраховувати з 09 квітня 2016 по 14 листопада 2016 року.

Згідно розрахунку наданого позивачем, сума заборгованості з урахуванням поточних та прострочених процентів за вказаний період становить 24 128,01 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованих штрафів та пені.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку з чим рішення районного суду підлягає зміні в частині розміру стягнутої заборгованості за кредитним договором.

В решті рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а відтак підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року змінити в частині розміру стягнутої заборгованості за кредитним договором, стягнувши солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором №IKAPUG.37069.001 від 15 травня 2012 року у розмірі 24 128 (двадцять чотири тисячі сто двадцять вісім) грн. 01 коп.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба