Провадження №2/592/329/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І. В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності, -

В С Т А Н О В И В :

20.08.2021 року представниця позивачки ОСОБА_1 адвокат Мазурова Катерина Дмитрівна звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до Сумської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності, в якому вона зазначила про те, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку літ. А-1 , загальною площею 52,1 м ? , житловою площею 33,6 м ? , з надвірними та господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору довічного утримання № 2-1026 від 06.06.1995 року, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми № 592/5610/17 від 01.08.2017 року, витягу з ДРРП про реєстрацію права власності № 96578647 від 07.09.2017 року та витягу з ДРРП про реєстрацію права власності № 202030994 від 27.02.2020 року. Позивачка є власницею 4/5 часток земельної ділянки площею 0,0912 га, кадастровий номер :21:039:0015, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі витягу з ДРРП про реєстрацію права власності № 225285610 від 23.09.2020 року. Позивачка добросовісно, безперервно та добросовісно користується всією земельною ділянкою, загальною площею 0,0912 га, кадастровий номер :21:039:0015, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з березня 2005 року і по теперішній час. Дана земельна ділянка площею 0,0912 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , передана у власність позивачці та її батьку ОСОБА_2 (який помер) на підставі рішення Сумської міської ради № 910-МР від 25.08.2004 року по 4/5 та 1/5 часток відповідно кожному. Позивачка та її сім`я добросовісно, відкрито, безперервно володіє житловим будинком та земельною ділянкою, загальною площею 0,0912 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність) , якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Добросовісність та відкритість заволодіння позивачкою вищезазначеною земельною ділянкою підтверджується наступним: - позивачка користується земельною ділянкою, загальною площею 0,0912 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з 2005 року і по теперішній час; - весь час володіння земельною ділянкою позивачка користується нею відкрито, здійснила поліпшення шляхом проведення оздоблювальних робіт, зокрема, розчищення земельної ділянки, постійно здійснює догляд, підтримує у належному стані; - не приховуючи користування земельною ділянки, вчинила всі дії, пов`язані з оформленням права власності, зокрема, присвоєння кадастрового номера та реєстрації права власності на частину земельної; - добросовісність та відкритість користування земельною ділянкою можуть підтвердити сусіди, які проживають поряд вже багато років, які засвідчать відкритість користування земельною ділянкою. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року, враховуючи положення ст. ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння) , а також на безхазяйну річ. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності в порядку набувальної давності випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку набувальної давності. Відповідачем за позовом про визнання права власності в порядку набувальної давності є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року, виходячи зі змісту ч. 1 ї ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.08.2019 року у справі № 465/6560/15-ц, провадження № 61-23753св18 зазначено про те, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Застосовуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Має значення факт добросовісності позивача саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном) , тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Таким чином, з огляду на фактичні норми закону, які регулюють спірні відносини, умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права влласності на земельну ділянку за набувальною давністю. Вищевказана правова позиція узгоджується з позицією, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 729/608/17 про визнання права важності на земельну ділянку за набувальною давністю. Такий правовий висновок викладений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18. 24.01.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 755/16913/16-ц, провадження № 61-24031св18, вказав на те, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позивачка, яка є власницею житлового будинку, який розташованій на спірній земельній ділянці, користуючись нею багато років, не знала про те, що у неї підстав для набуття права власності, більш того, вона вважала земельну ділянку такою, що їй належить, внаслідок користування даною земельною ділянкою ще батьками позивачки. Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном) , тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування) , проте не у власність. Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступлення від раніше сформованих правових висновків про те, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних в законі умов у сукупності. Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.08.2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном, володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної явності. 10.02.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 923/82/19 досліджував питання щодо набуття права власності на майно за набувальною давністю. В даній постанові Верховний Суд дійшов аналогічного правового висновку щодо підстав для набуття права власності за набувальною давністю, що зазначено вище, а саме: йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. 24.01.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 755/16913/16-ц, провадження № 61-24031св18 вказав на те, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. В постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив про те, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при володінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17, де, зокрема, вказано про те, що оскільки за змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Така правова позиція підтримується Касаційним господарським судом у постановах від 16.01.2020 року у справі № 916/455/19, від 02.08.2019 року у справах № 915/962/18 і № 915/945/18, від 09.07.2019 року у справі № 920/999/16, від 11.09.2019 року у справах № 922/1574/17 і № 917/2156/17. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. CRAINE , № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06.12.2007 року) . Одним із фундаментальних аспектів верховенства правам є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA , № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, 28.10.1999 року) . Отже, позивачка з 2005 року, набувши право власності на житловий будинок після смерті батьків, користується земельною ділянкою до теперішнього часу, не приховуючи даного факту, жодних протиправних діянь, пов`язаних з цим немає. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Для обґрунтування вимог, викладених у позові, представниця позивачки надала копії документів, які були у володінні позивачки та були витребувані в установах та організаціях за належністю, додані до заяви. На дату подачі позовної заяви інших заходів забезпечення доказів або до подання позову не здійснювалось. Представниця позивачки зазначає про те, що копії документів, які були додані до заяви в оригіналі знаходяться у представниці позивачки та будуть надані на вимогу суду для огляду, електронні докази відсутні. Представниця позивачки зазначає про те, що на дату подачі позовної заяви позивачкою був сплачений довий збір у розмірі 908,00 грн. , інших витрат пов`язаних з розглядом даної справи позивачка не має наміру нести. Позивачка та її представниця гарантують, що на дату подачі позовної заяви ОСОБА_1 , відповідач Сумська міська рада про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності не було подано іншого позову до нього ж суду або будь-якого іншого суду з такими самими сторонами, з таким самим предметом або вимогами. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. П. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 4, 5, 15, 16, 344 ЦК України; ст. ст. 83, 84, 175-177, 187 ЦПК України, вона просила визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/5 часток земельної ділянки, загальною площею 0,0912 га, кадастровий номер :21:039:0015, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності після ОСОБА_2 , який мер ІНФОРМАЦІЯ_1 (вхідний № 31072/21 від 20.08.2021 року) (а. с. 2-7) .

01.10.2021 року представник відповідача в порядку самопредставництва ОСОБА_3 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, я кому він зазначив про те, що, ознайомившись з позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності, Сумська міська рада заперечує проти її задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність) , якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Відповідно до ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; і) прийняття спадщини; г) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) . Ст. 119 ЗК України передбачено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених ним Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів. Аналогічним висновок висловлений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.04.2018 року у справі № 742/2916/15-ц, від 21.11.2018 року у справі № 569/10861/16-ц. Таким чином, набувальна давність надає право на звернення до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки, та не є підставою набуття права власності (вхідний № 36426 від 01.10.2021 року) (а. с. 32, 33) .

19.01.2022 року представниця позивачки ОСОБА_1 адвокат Мазурова Катерина Дмитрівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву, в якій вона просила суд слухати цивільну справу № 592/10568/21 за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності, без участі позивачки та її представниці, позовні вимоги, викладені в позові, підтримує в повному обсязі, позов просила задовольнити (вхідний № 2120 від 19.01.2022 року) (а. с. 55) .

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Його неприбуття в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву, дослідивши та перевіривши письмові докази, які містяться в матеріалах судового провадження, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.

Позивачка є власницею житлового будинку літ. А-1 , загальною площею 52,1 м ? , житловою площею 33,6 м ? , з надвірними та господарськими будівлями, який розташований за адресою : АДРЕСА_1 , на підставі договору довічного утримання № 2-1026 від 06.06.1995 року, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми № 592/5610/17 від 01.08.2017 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 96578647 від 07.09.2017 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 202030994 від 27.02.2020 року (а. с. 9-15) .

Позивачка є власницею 4/5 часток земельної ділянки площею 0,0912 га, кадастровий номер :21:039:0015, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 225285610 від 23.09.2020 року (а. с. 17) .

Позивачка добросовісно, безперервно та добросовісно користується всією земельною ділянкою загальною площею 0,0912 га, кадастровий номер :21:039:0015, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з березня 2005 року і по теперішній час.

Дана земельна ділянка площею 0,0912 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була передана у власність позивачці та її батьку ОСОБА_2 (який помер) на підставі рішення Сумської міської ради № 910-МР від 25.08.2004 року по 4/5 та 1/5 часток відповідно кожному.

Позивачка та її сім`я добросовісно, відкрито, безперервно володіє житловим будинком та земельною ділянкою загальною площею 0,0912 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання вимог ст. 119 ЗК України позивач звернулась із заявою про передачу їй у приватну власність 1/5 часток земельної ділянки у зв`язку з давністю користування, але листом № С-2470/06.01-21 від 17.11.2020 року та рішенням № 7505-МР від 23.09.2020 року, в якому зазначається про те, що позивачка неодноразово зверталась до Сумської міської ради з проханням передати у власність 1/5 часток земельної ділянки площею 0,0912 га, кадастровий номер :21:039:0015, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Проте два рази позивачка отримувала відмови, викладені у листі № С-2470/06.01-21 від 17.11.2020 року та рішенні № 7505-МР від 23.09.2020 року (а. с. 42, 43) .

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність) , якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Добросовісність та відкритість заволодіння позивачкою вищезазначеною земельною ділянкою підтверджується наступним: - позивачка користується земельною ділянкою загальною площею 0,0912 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з 2005 року і по теперішній час; - весь час володіння земельною ділянкою позивачка користується нею відкрито, здійснила поліпшення шляхом проведення оздоблювальних робіт, зокрема розчищення земельної ділянки, постійно здійснює догляд, підтримує у належному стані; - не приховуючи користування земельною ділянки, позивачка вчинила всі дії, пов`язані з оформленням права власності, зокрема, присвоєння кадастрового номера та реєстрації права власності на частину земельної ділянки; - добросовісність та відкритість користування земельною ділянкою можуть підтвердити сусіди, які проживають поряд вже багато років, які засвідчать відкритість користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року, враховуючи положення ст. ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння) , а також на безхазяйну річ.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності в порядку набувальної давності випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку набувальної давності. Відповідачем за позовом про визнання права власності в порядку набувальної давності є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів № 1402-VIII від 02.06.2016 року висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.08.2019 року у справі № 465/6560/15-ц, провадження № 61-23753св18 зазначено про те, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Застосовуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Має значення факт добросовісності позивача саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном) , тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Таким чином, з огляду на фактичні норми закону, які регулюють спірні відносини, умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Вищевказана правова позиція узгоджується з позицією, яка викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 729/608/17 про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Такий правовий висновок викладений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/83870484) .

24.01.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/16913/16-ц, провадження № 61-24031св18 вказав на те, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (https://reyestr.court.gov.ua/Review/79445638) .

Позивачка, яка є власником житлового будинку, який розташованій на спірній земельній ділянці, користуючись нею багато років, не знала про те, що у неї немає підстав для набуття права власності, більш того, вона вважала земельну ділянку такою, що їй належить, внаслідок користування даною земельною ділянкою ще її батьками.

Отже, позивачка з 2005 року набувши право власності на житловий будинок після смерті батьків, користується земельною ділянкою до теперішнього часу, не приховуючи даного факту, жодних протиправних діянь, пов`язаних з цим немає.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При звернення до суду дана особа повинна доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу.

Із змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ч. 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Із змісту ст. 60 ЦПК України вбачається, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року) .

Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до Сумської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності, слід задовольнити та визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/5 часток земельної ділянки загальною площею 0,0912 га, кадастровий номер :21:039:0015, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Сумської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/5 часток земельної ділянки загальною площею 0,0912 га, кадастровий номер :21:039:0015, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Головуючий: І.Г. Бичков