ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/293/22 Справа № 2-5084/2010 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі - Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 серпня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ТОВ «ФК «Есаймент» звернулося до суду із заявою про поновлення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів по цивільній справі №2-5084/10 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми, в обґрунтування якої зазначило, що 29 листопада 2010 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська винесено рішення по цивільній справі №2-5084/10, яким задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 946 598, 58 грн та судові витрати у розмірі 1 820, 00 грн.

Так, вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2011 року залишено без змін, набрало законної сили та на його виконання були видані виконавчі листи.

Під час передання всіх документів стосовно боржників, в матеріалах кредитної справи ОСОБА_1 була відсутня інформація щодо наявності відкритих або закритих виконавчих проваджень та наявності оригіналів виконавчих листів.

Згідно з даними АСВП виконавчі провадження відносно вказаного боржника також не значаться.

У зв`язку з чим, ТОВ «ФК «Есаймент» просило суд видати дублікати виконавчих листів по справі №2-5084/2010, відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2010 року та поновити строк для їх пред`явлення до виконання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 серпня 2021 року заяву ТОВ «ФК «Есаймент» - задоволено, видано заявнику дублікати виконавчих листів №2-5084/2010, відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2010 року, та поновлено строк для їх пред`явлення до виконання.

Не погодившись із даною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, та ухвалити нове рішення, про відмову у задовленні заяви ТОВ «ФК «Есаймент», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

ТОВ «ФК «Есаймент», відповідно до ст. 360 ЦПК України, подало відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2010 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2011 року, задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 946 598, 58 грн та 1 820,00 грн судових витрат. У задоволені зустрічного позову відмовлено в повному обсязі.

09 червня 2011 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська видано представнику ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» чотири виконавчих листа по справі №2-5084/10 про солідарне стягнення із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості у розмірі 946 598, 58 грн та 1 820, 00 грн судових витрат.

16 квітня 2020 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська винесено ухвалу по справі №2-5084/2010, якою замінено первісного позивача (стягувача) ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Есаймент».

Під час передання всіх документів стосовно даних боржників, в матеріалах кредитної справи була відсутня інформація щодо наявності відкритих або закритих виконавчих проваджень та наявності оригіналів виконавчих листів.

З метою з`ясування наявного виконавчого провадження та місця знаходження виконавчого документа, заявник звернувся з відповідними запитами до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) з проханням повідомити чи перебувало або перебуває на виконанні в межах області виконавче провадження з виконання рішення відносно боржників.

Відповідно до відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) №12442/02-64/1282 від 18 червня 2021 року, повідомлено, що згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження та відповідно до інформації, наданої Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), встановлено, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №33968593 з примусового виконання виконавчого листа №2-5084/2010, виданого 01 березня 2011 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми у розмірі 946 598, 58 грн, відкрите 17 серпня 2012 року відповідною постановою державного виконавця, та виконавче провадження №33969013 з примусового виконання виконавчого листа №2-5084/2010, виданого 01 березня 2011 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судових витрат у розмірі 1 820, 00 грн, відкрите 20 серпня 2012 року відповідною постановою державного виконавця. Вказані виконавчі провадження 17 вересня 2014 року завершені відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення).

Відповідно до відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №12443/02-64/1280 від 18 червня 2021 року, повідомлено, що згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження та відповідно до інформації, наданої Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), встановлено, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №51905110 з примусового виконання виконавчого листа №2-5084/2010, виданого 01 березня 2011 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми у розмірі 946 598, 58 грн, відкрите 12 серпня 2016 року відповідною постановою державного виконавця. Дане виконавче провадження 30 червня 2017 року завершено відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення).

Також судом першої інстанції було встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», прийнятим на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вирішила розпочати процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на три місяці з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року включно.

Постановою правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року №898 відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Відповідно до Наказу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» №310 від 08 червня 2016 року було прийнято рішення про закриття відділень АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та припинення діяльності регіональних департаментів банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 вересня 2019 року №2417 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора» делеговано повноваження ліквідатора Ірклієнку Ю.П., продовжено строк здійснення ліквідаційної процедури до 17 грудня 2020 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 листопада 2019 року №2897 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» делеговано повноваження ліквідатора Міхну С.С.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 серпня 2020 року №1513 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 17 серпня 2020 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені Законом України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Грошовій С.В.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 грудня 2020 року №2081 «Про деякі питання здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» продовжено повноваження ліквідатора Грошовій С.В. та продовжено строк здійснення ліквідаційної процедури. Відповідно до зазначеного рішення строк управління майном (активами) АТ «Банк «Фінанси та кредит» та задоволення вимог його кредиторів подовжено на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів.

Інформація щодо запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» розмішена в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є загальнодоступною та не потребує додаткового доказування.

Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень з відкритим доступом на сайті: asvpweb.minjust.gov.ua, за параметрами пошуку за прізвищем, ім`ям та по батькові боржників - відкриті виконавчі провадження відсутні, що підтверджує факт відсутності на виконанні у будь-якому відділі держаної виконавчої служби чи приватного виконавця виконавчих листів про стягнення заборгованості з боржників.

Задовольняючи заяву у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріали справи не містять доказів отримання виконавчих листів первісним стягувачем після завершення виконавчих проваджень державним виконавцем, то причини пропуску строку пред`явлення виконавчих документів до виконання є поважними, а тому вважав за можливе поновити строк пред`явлення виконавчих листів до виконання та видати дублікати виконавчих листів так як їх оригінали дійсно втрачено, при цьому рішення суду не виконано і не втратило своєї законної сили.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Отже, на Державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя та має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.

Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3рп/2010 у справі № 1-7/2010 зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до вимоги п.17.4 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 07 січня 2018 року, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Відповідні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду, зокрема, від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17, від 10 жовтня 2018 року у справі №2-504/11.

Суд виходить з того, що дублікат виконавчого документу видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа, у зв`язку з його втратою, заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Відповідний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №2-842/2009.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, рішення №2-5084/10 від 29 листопада 2010 року не втратило законної сили, при цьому, не є виконаним та згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень з відкритим доступом на сайті: asvpweb.minjust.gov.ua, за параметрами пошуку за прізвищем, ім`ям та по батькові боржників - відкриті виконавчі провадження відсутні, що підтверджує факт відсутності на виконанні у будь-якому відділі держаної виконавчої служби чи приватного виконавця виконавчих листів про стягнення заборгованості з боржників.

Разом з тим, з відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) №12442/02-64/1282 від 18 червня 2021 року, встановлено, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №33968593 з примусового виконання виконавчого листа №2-5084/2010, виданого 01 березня 2011 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми у розмірі 946 598, 58 грн, відкрите 17 серпня 2012 року відповідною постановою державного виконавця, та виконавче провадження №33969013 з примусового виконання виконавчого листа №2-5084/2010, виданого 01 березня 2011 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судових витрат у розмірі 1 820, 00 грн, відкрите 20 серпня 2012 року відповідною постановою державного виконавця. Вказані виконавчі провадження 17 вересня 2014 року завершені відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення).

Також на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №51905110 з примусового виконання виконавчого листа №2-5084/2010, виданого 01 березня 2011 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми у розмірі 946 598, 58 грн, відкрите 12 серпня 2016 року відповідною постановою державного виконавця. Дане виконавче провадження 30 червня 2017 року завершено відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення).

Однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо видачі дублікатів виконавчих листів №2-5084/2010, відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2010 року, оскільки первісний кредитор - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» отримував оригінали виконавчих листів по даній справі та звертався до відділу державної виконавчої служби із заявою про їх примусове виконання протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, однак вказані вище виконавчі провадження були завершені згідно вимог п.7 ч.1 ст.47 та п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення) відповідно та на даний час оригінали виконавчих листів не перебувають ані на примусовому виконанні у виконавчій службі, ані у стягувачів, тобто, оригінали виконавчих листів дійсно втрачено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається, зокрема, на те, що оскаржуваною ухвалою суду поновлено строки пред`явлення виконавчого документа без наявності поважних підстав пропуску такого строку.

Проте, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 та п. 1 ч. 2 статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент набрання законної сили рішенням суду у справі №2-5084/2010) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки, зокрема, виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішень і вироків судів у частині майнових стягнень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ або за місцем виконання.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти такі обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Судом першої інстанції встановлено, що в момент повернення виконавчих листів державним виконавцем на адресу стягувача, зокрема, по боржнику ОСОБА_2 , було відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації первісного стягувача - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідно до Наказу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» №310 від 08 червня 2016 року було прийнято рішення про закриття відділень АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та припинення діяльності регіональних департаментів банку.

Виконавчі листи по боржнику ОСОБА_1 , за даними АСВП, були повернуті стягувачу у вересні 2014 року відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення), оскільки розшук боржника та його майна не були виявлені протягом року з дня оголошення розшуку, а отже стягувач мав право повторно пред`явити виконавчі листи до виконання, в межах строку пред`явлення, який переривався. При цьому, за наявних в матеріалах справи доказів не представляється можливим визначити, чи збіг строк пред`явлення виконавчих листів щодо боржника ОСОБА_1 до моменту відкликання банківської ліцензії та запровадження процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Так, в матеріалах даної цивільної справи відсутні належні і допустимі докази того, що оригінали виконавчих листів, повернуті державним виконавцем, було отримано первісним стягувачем після завершення виконавчих проваджень.

Доказів того, що первісний стягувач був повідомлений про закінчення виконавчих проваджень також немає, а тому наявні підстави вважати, що строк для пред`явлення виконавчого документа пропущено первісним кредитором та заявником з поважних причин.

Водночас, факт втрати виконавчих листів та відсутність їх пред`явлення повторно до органів виконавчої служби є достатньою правовою підставою для видачі дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для їх пред`явлення до виконання.

Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, а саме, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2010 року, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 946 598, 58 грн та 1 820,00 грн судових витрат, набрало законної сили та є обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами, однак не є виконаним та згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень з відкритим доступом на сайті: asvpweb.minjust.gov.ua, за параметрами пошуку за прізвищем, ім`ям та по батькові боржників - відкриті виконавчі провадження відсутні, що підтверджує факт відсутності на виконанні у будь-якому відділі держаної виконавчої служби чи приватного виконавця виконавчих листів про стягнення заборгованості з боржників. Разом з тим, матеріали даної справи не містять належних і допустимих доказів отримання виконавчих листів первісним стягувачем після завершення виконавчих проваджень державним виконавцем, тому колегія суддів приходить до висновку про правомірність такого задоволення заяви ТОВ «ФК «Есаймент», а саме видачі заявнику дублікатів виконавчих листів №2-5084/2010, відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2010 року, та поновлення строку для їх пред`явлення до виконання.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, ухвала суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова