РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участю секретаря судового засідання Буга Р.М.,

розглянувши справу за позовом адвоката Смірнова Сергія Михайловича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 24/100 частини земельної ділянки, -

приходить до такого.

Позиція позивача

Представник позивача адвокат Смірнов С.М. 30 серпня 2021 року звертається до суду з цим позовом в інтересах ОСОБА_1 .. В позові просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 24/100 частини земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер :00:002:1570, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 .

Свій позов аргументував тим, що на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 10 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Драчевською Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 211, відповідач ОСОБА_2 продала позивачу ОСОБА_1 24/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 . На момент укладення договору право власності на земельну ділянку було зареєстровано за відповідачем, однак нотаріус помилково не відчужила право власності на 24/100 частини земельної ділянки, на якій знаходиться придбаний будинок. На час виникнення спірних відносин Цивільним Кодексом України було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами від відчужувача до набувача автоматично переходило і право власності або право користування земельною ділянкою без укладення окремого договору відносно цього майна. Однак нотаріусом було допущено неточність та не проведено реєстрації відповідного переходу частки права власності на земельну ділянку. Можливість укладення між відчужувачем і набувачем окремого договору щодо права набувача на земельну ділянку на час розгляду справи втрачена, оскільки відповідач відмовляється від укладення відповідного договору, при цьому нотаріус позбавлена можливості в даній ситуації прийняти постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не має повноважень зобов`язати продавця підписати відповідний договір, пояснюючи свою позицію тим, що відповідну частку земельної ділянки може лише продати за певну суму коштів, а така вимога відповідача є незаконною. Тому позивач звертається з даним позовом до суду, у якому просить визнати за нею право власності на 24/100 частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутність.

На підтвердження позову представник надав копії договору купівлі продажу частки житлового будинку, Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, технічного паспорту на будинок, витягу з Державного земельного кадастру та звіту про визначення ринкової вартості земельної ділянки.

Позиція відповідача

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала письмове пояснення щодо позову, у якому вказала, що не погоджується із викладеними в позові вимогами. Вона підготувала проект мирової угоди, який направила для ознайомлення представнику позивача ОСОБА_3 , проте позивач відмовилась від укладання мирової угоди, запропонованої відповідачем та відмовилась викласти положення мирової угоди на власний розсуд, що ставить під сумнів бажання позивача врегулювати даний спір в позасудовому порядку. Обраний позивачем спосіб захисту її порушеного права є неналежним, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки не забезпечує реального поновлення прав позивача у випадку задоволення позову. Відмовляючись від укладання мирової угоди позивач порушує права та законні інтереси відповідача, щодо приватної власності, оскільки відповідач є власником житлового будинку, частину якого придбано позивачем. Квартира позивача розташована на другому поверсі триповерхового будинку, тому позивач здійснює прохід до власної квартири через приватну власність відповідача. У мировій угоді, запропонованій позивачу, було зазначено, що відповідач йде на певні поступки, зокрема, виявила бажання прийняти фінансову участь у здійсненні перебудови з метою облаштування особистого входу для позивача для вільного доступу до її квартири та фінансову участь у здійсненні документального оформлення всіх змін з перебудови та переоблаштування будинку, однак позивач відмовилась. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову.

На підтвердження своєї позиції надає мирову угоду та схематичний план земельної ділянки.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій просив розгляд справи проводити у його відсутність. Вказав, що позовні вимоги вони не визнають, підтримують раніше подані письмові пояснення.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Позовна заява надійшла до суду 30 серпня 2021 року (а.с.1).

Згідно з частиною сьомою статті 187 ЦПК України, 1 вересня 2021 року направлено запит до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача (а.с.47).

Відповідь на запит надійшла до суду 6 вересня 2021 року (а.с.48).

Ухвалою від 8 вересня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду року та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 13 жовтня 2021 року (а.с.49).

Підготовче судове засідання 13 жовтня 2021 року відкладено через неявку відповідача (а.с.53).

Відповідач ОСОБА_2 22 жовтня 2021 року подала заяву про відкладення судового засідання 12 листопада 2021 року (а.с.55).

Відповідно до протоколу судового засідання від 12 листопада 2021 року підготовче судове засідання відкладено на 6 грудня 2021 року (а.с.59).

За заявою відповідача ОСОБА_2 підготовче судове засідання 6 грудня 2021 року відкладено на 24 грудня 2021 року (а.с.63).

Відповідач ОСОБА_2 24 грудня 2021 року подала письмові пояснення щодо позову (а.с.66-67).

Судом 24 грудня 2021 року винесена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду (а.с.73).

Представник позивача адвокат Смірнов С.М. та представник відповідача адвокат Скорковський П.Е. 15 лютого 2021 року подали заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с.75,78).

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

При дослідженні матеріалів справи судом установлено, що 10 лютого 2016 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_5 придбала 24/100 частки житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер :00:002:1570, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка є власністю ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області 13 січня 2015 року. Договір купівлі продажу частки житлового будинку посвідчено приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Драчевською Л. С.. Право власності на 24/100 частки житлового будинку зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №211 (а.с.10-11).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 липня 2021 року за № 266763025 право власності на 24/100 частки житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 , а право власності на 76/100 частки житлового будинку за тією ж адресою зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.12-13).

Згідно з копією технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_1 , будинок садибного типу 2008 року спорудження, має площу забудови 277,2 кв.м, підвал 277,2 кв.м., 3 поверхи (а.с.14-22).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку державна реєстрація земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:002:1570, проведена 21 серпня 2012 року, цільове призначення: 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площа 0,1 га (а.с.23-27).

Ринкова вартість земельної ділянки, кадастровий номер :00:002:1570, площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 , без врахування ПДВ складає 67120 грн (а.с.29-41).

Оцінюючи вище перераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Надані позивачем докази прийняті судом до уваги, підстав для їх відхилення не вбачається.

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу від 10 лютого 2016 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з статтею 81 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями частини першої статті 120 ЗК України (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу від 10 лютого 2016 року), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 червня 2020 року за результатом розгляду справи №689/26/17 зазначила, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у даній справі, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Як роз`яснено у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року- і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 01.01.2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України (в редакції Закону України від 05 листопада 2009 року № 1702-VI).

При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з`ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження (пункт 18-1 постанови вищезазначеного Пленуму).

На час виникнення спірних відносин ЦК України було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами від відчужувача до набувача автоматично переходило і право власності або право користування земельною ділянкою без укладення окремого договору відносно цього майна. Однак, нотаріусом було допущено неточність та не проведено реєстрації відповідного переходу частки права власності на земельну ділянку. Можливість укладення між відчужувачем і набувачем окремого договору щодо права набувача на земельну ділянку на час розгляду справи втрачена, оскільки відповідач ОСОБА_2 відмовляється від укладення відповідного договору (при цьому нотаріус позбавлена можливості в даній ситуації прийняти постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не має повноважень зобов`язати продавця підписати відповідний договір), пояснюючи свою позицію тим, що відповідну частку земельної ділянки може лише продати за певну суму коштів, а таку вимогу позивач вважає незаконною, тому і звернулась за захистом своїх прав до суду. Реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням свідчить саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження.

Як свідчить правова позиція Верховного Суду України у справі №6-2цс15 при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати наступне.

Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Крім того, відповідно до статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 цього ж Кодексу слід виходити з того, що з відчуженням ОСОБА_2 24/100 частки житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 10 лютого 2016 року, її право власності щодо такої ж частини земельної ділянки припинилося.

Таким чином, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

Висновки суду

Таким чином суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні; оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; керуючись принципами розумності, справедливості, виваженості та добросовісності, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права ухвалює рішення про задоволення позову, яке відповідає завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України щодо справедливого, неупередженого і своєчасного вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача, понесені нею при подачі позовної заяви до суду (а.с.8), підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 908 грн.

Також позивач просила стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу, в розмірі 6000 грн. Враховуючи, що представником позивача на виконання вимог частини першої статті 134 ЦПК України надано копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 20 липня 2021 року (а.с.43), договір про надання правової допомоги (а.с.80-82) та квитанцію про оплату послуг адвоката на суму 6000,00 грн (а.с.79), суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись статтями 259, 263 ЦПК України, на підставі статей 15, 16, 377 ЦК України, статей 120, 125 ЗК України, суд

у х в а л и в :

Позов адвоката Смірнова Сергія Михайловича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 24/100 частини земельної ділянки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 24/100 частки земельної ділянки площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:002:1570.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, які складаються з сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 908 грн та витрат на оплату правової допомоги в розмірі 6000 грн, а всього 6908 (шість тисяч дев`ятсот вісім) грн.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його винесення.

Ім`я (найменування) сторін

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 .

Представник позивача адвокат Смірнов Сергій Михайлович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 20 лютого 2019 року.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_2 .

Представник відповідача адвокат Скорковський Павло Едуардович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 16 січня 2019 року.

Головуючий суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ