Справа № 324/1468/21
Провадження № 2/324/112/2022
11 лютого 2022 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кацаренко І.О.
секретаря судового засідання Кувіка О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Пологи цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування,
Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування.
Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України за довіреністю Сечко С.В. надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 , місце реєстрації якого за адресою, вказаною позивачем у позовній заяві, підтверджено відповіддю органу місцевого самоврядування на запит суду, викликався в судові засідання судовими повістками, але поштові відправлення повернулися на адресу суду без вручення з позначкою листоноші «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України суд здійснював виклики відповідача у судові засідання на 26 листопада 2021 року і 11 лютого 2022 року через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідач ОСОБА_1 після оприлюднення оголошень про його виклик у судові засідання до суду жодного разу не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, із заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, відзив на позов не подала.
У зв`язку з зазначеним суд розглядає справу за відсутності відповідача за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, відсутність заперечень проти задоволення позову з боку відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 26 травня 2019 року приблизно о 21.10 годині водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині вул.Магістральна у м.Пологи Поллогівського району Запорізької області, з боку вул.Суворова, у напрямку вул.Українська, у районі опори ЛЕП №27, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.
На дату скоєння ДТП ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить інформація з Централізованої бази даних МТСБУ.
08 січня 2020 року до позивача звернувся ОСОБА_3 , який діяв в інтересах потерпілого ОСОБА_2 , із заявою про відшкодування шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_3 внаслідок смерті ОСОБА_2 , який загинув під час ДТП 26 травня 2019 року.
Наказом начальника відділу регламентних виплат МТСБУ від 03 квітня 2020 року №3937 на підставі довідки №1 від 02 квітня 2020 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих вирішено сплатити шкоду, заподіяну в результаті ДТП (витрати на поховання) в розмірі 9858,00 грн. на рахунок представника потерпілого ОСОБА_3 .
Виплата вказаних коштів підтверджується платіжними дорученнями №1477258 від 03 квітня 2020 року та №2060025 від 17 вересня 2020 року.
До вказаних правовідносин судом застосовуються положення Цивільного кодексу України та положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV).
Відповідно до положень ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі,відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Як передбачено п.2.1 ст.2 Закону №1961-IV, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цьогоЗакону.
Відповідно до п.1.3 ст.1Закону №1961-IV, потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
Згідно з положеннями п.1.12 ст.1 Закону №1961-IV, дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.
Як вбачається з матеріалів справи, смерть потерпілого ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 під час керування водієм ОСОБА_1 автомобілем «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Як визначено положеннями п.1.6 ст.1 Закону №1961-IV, власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Пунктом 1.4 ст.1 Закону №1961-IVвизначено, що особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановленозакономабо рішенням суду.
Відповідно до п.21.1 ст.21 Закону №1961-IV, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
Як визначено у п.21.3, п.21.4 ст.21 Закону №1961-IV, при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.
У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.
Пунктом 38.2.1 ст.38 Закону №1961-IV визначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1статті 13 цього Закону.
З матеріалів справи встановлено, що транспортний засіб марки «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під час керуванням ним відповідачем ОСОБА_1 не мав полісу обов`язкового страхування.
Як передбачено ч.1-2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За змістом ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про закриття кримінального провадження за ст.286 КК України не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.
Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини.
Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника, законного володільця такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст.1167 ЦК України).
Отже, використання відповідачем джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу марки «Volkswagen Golf» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та керування ним під час події ДТП, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті якої загинув пішохід ОСОБА_2 , є підставою для покладення на відповідача ОСОБА_1 обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, незалежно від вини відповідача.
Як визначено п.23.1 ст.23 Закону №1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до п.27.1 ст.27 Закону №1961-IV, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно до п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлени хстаттею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Пунктом 27.4 ст.27 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
За змістом п.41.1 ст.41 названого Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогампункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;
Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
З огляду на викладене позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв`язку із чим підлягають задоволенню.
Крім того, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 128 ч.11, 133, 141, 223 ч.4, 247 ч.2, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Копію заочного рішення надіслати сторонам в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Суддя: Кацаренко І. О.