н/п 2/490/906/2019 Справа № 490/3757/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді - Гуденко О.А.,

При секретарі - Волошиній Я.І..,

зу часті сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєва Інна Миколаївна про встановлення факту проживання однією сім`єю, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до відповідача з позовом, в якому просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме проживання ОСОБА_3 зі ОСОБА_4 однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_1 з 1993 року по час смерті спадкодавця ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом першої черги на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом четвертої черги на 3/4 часток квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обгрунтування позову посилався на те, що після смерті його дружини ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , яку прийняли в рівних частках він та син спадкодавиці ОСОБА_4 ,, який проживав та був зареєстрований у вказаній квартирі разом з позивачем та матір`ю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 3/4 частко вказаної квартири , спадкоємці за законом першої та другої черг після його смерті відсутні. Після смерті власників квартири він в у становлений строк звернувся до приватного нотаріуса з заявами про прийняття спадщин як спадкоємець за законом першої та четвертої черг відповівдно, проте дізнгався, що вже заведені спадкові справи за заявою ОСОБА_2 .

Постановами приватного нотаріуса йому було відмовлено у видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкрве майно, а після смерті ОСОБА_4 - в зв`язку з відсутністю доказів родинних або інших відносин зі спадкодавцем.

Так, після смерті ОСОБА_4 , позивач залишився єдиним спадкоємцем четвертої черги, оскільки перебуваючи в офіційному шлюбі з ОСОБА_5 , проживав з її сином однією сім`єю з 1993 року і по час смерті, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство та були пов`язані спільним бюджетом.

В липні 2018 року надійшов відзив на позов від відповідача , в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позивач не надав на підтвердження своїх позовних вимог жодного належного та допустимого доказу. На теперішній час позивпач спірною кварирою не цікавиться, а сусуди звертаються за вирішенням поточних потреб саме до ОСОБА_2 , оскільки знають її як свою сусідку, яка вже бльше 8 років проживає у вказаній квартирі. Фактичні шлюбні відносини між ОСОБА_5 були припинені багато років потому. ОСОБА_5 , померла від прогресуючого злоякісного утоворпення, потребувала останній час стороннього догляду, проте позивач ніякої участі у лікуванні та догляді за дружиною не приймав. ОСОБА_4 , помер від циррозу печінки через зловживання алкоголем, при цьому причину смерті встановити не вдалося через гниття, отже виникає питання, як же позивач проживав з ним у одній квартирі.

20 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєва Інна Миколаївна про встановлення факту проживання однією сім`єю, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 з спадкодавцем ОСОБА_5 однією сім`єю не менш як п`ять років з 01.07.2010 року і до моменту відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 та зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років з 01.07.2010 року і до моменту відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 ; усунути відповідача ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

В обгрунтування позову посилалася на те, що вона, будучи спадкоємцем 4-ї черги , прийняла спадщину у вигляді спірної квартири після смерті ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 , оскільки проживала зі спадкодавцями однією сім`єю , вели спільне господарство, більше п`яти років, а саме з 01 липня 2010 року. У встановлений строк вона звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини , проте 04.05.2018 року лотримала постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі Свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з неможливістю втсановити родинні відносини між нею та спадкодавцями

Також вважає, що ОСОБА_3 , слід усунути від права на спадкування після смерті дружини ОСОБА_5 .. Так, вона тяжко хворіла останні роки, потребувала сторонньої допомоги, яку надавала їй виключно ОСОБА_2 , вона опікувалася хворою, матеріально утримувала її. Після смерті матері ОСОБА_4 , почав зловживати спиртними напоясми, оскіьки не міг пережити смерть матері. Не реагував на азуваження ОСОБА_2 , а коли вона відлучалася з квартири, то випивав. Скаржився на біль в області печінки, проте відмовлялвся від лікування. При чому відповідач жодного разу не запропопонував свою допомгу , не надав жодних коштів на лікування та утримання, навіть не цікаввися їх зстаном здоров`я. ОСОБА_2 , самостійно займалася похованням спадкодавців.

Ухвалою судді від 15.05.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєва Інна Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Призначено підготовче судове засідання на 10.09.2018 року .

Протокольною ухвалою суду від 10 вересня 2018 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , та об`єднано її в одне провадження з первісним позовом.

Протокольною ухвалою суду від 23.10.2018 року закрито підготовче провадження по справі , задоволено кдопотання про виклик свідків обох представників сторін, призначено справу до судового розгляду на 14.01.2019 року.

Ухвалою суду від 23.10.2018 року про витребування доказів витребовано у Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Матєєвої Інни Миколаївни завірену копії спадкових справ після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 03.04.2019 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, до з`ясування кола спадкоємців ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , та вирішення питання про їх залучення до участі у справі.

Ухвалою суду від 02.10.2019 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.12.2019 року витребувано в Третій Миколаївській Державній нотаріальній конторі копію спадкової справи на ім я ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Протокольною ухвалою суду від 17.12.2019 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача за первісним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Душаченко І.С. підтримали вимоги первісного позову, проти задоволення зустрічного позову заперечували за його безпідставністю та недоведеністю.

В судовому засіданні відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник адвокат Коренко Т.В. підтримали вимоги зустрічного позову, проти задоволення первісного позову заперечували за його необгрунтованістю. ОСОБА_2 , суду пояснила, що ОСОБА_3 також зловживав спиртними напоями, ображав дружину, зовсім не надавав їй грошей, не сплачував за квартиру, в зв`язку з чим вони припинили шлюбні відносини багато років ( близько 10 років) потому. ОСОБА_5 була їй як сестра, ОСОБА_4 вона знала з молодого віку, вона дійсно вважала їх своєю сім`єю, вони потребували її допомоги, яку вона їм завжди надавала. Вона проживала у цій квартирі разом з ОСОБА_5 і її сином щонайменше з 2010 року постійно, оскільки інакше вони не могли, за ОСОБА_4 треба було доглядати, ОСОБА_5 сама не справлялася, а її чоловік взагалі нічим не допомагав і не жив з ними. Людмил хворіла. і її утримання, лікування, догляд , а в подальшому і поховання повністю здійснювала лише вона. Щодо перебування її у шлюбі з ОСОБА_11 , то ззангачає, що чоловік вже останні роки проживав у своєму будинку, вона лише приходила до нього декілька разів на тиждень допомагати по господарству.

Представник відповідача наголосила на тому, що позивачем за первісним позовом не доведено своїх позовних вимог та не спростовано доводи позивачки за зустрічним позовом.

Третя особа приватний нотаріус Матвєєва І.М, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків,дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_5 17 лютого 1995 року.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 був зареєстрований з 1994 року за адресою АДРЕСА_2 .

На підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.12.1996 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлвоого фонду, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ( зареєстровано в КП ММБТІ 25.03.1997 року).

Квартира є двокімнатною, одна кімната є прохідною, загальною площею 41,4 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м.

На момент смерті спадкодавців в квартирі були зареєстровані ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 , згідно Довідки ТОВ "Центральний 1" від 08.05.2018 заявник ОСОБА_3 проживав без реєстрації за свідченням сусідів.

20.11.2017 року приватним нотаріусом Миколаївського МНО Матвєєвою І.М. заведено спадкову справу № 22/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

20.11.2017 року приватним нотаріусом Миколаївського МНО Матвєєвою І.М. заведено спадкову справу № 23/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів вказаних спадкових справ, досліджених судом в судовому засіданні, у встановлений законом 6-місячний строк з заявами про прийняття спадщини пісдя смерті спадкодавців звернулися ОСОБА_2 ( яка зазнгачила в своїй заяві, що інших спадкоємців немає), та ОСОБА_3 .

Згідно Постанови приватного нотаріуса Миколаївського МНО Матвєєвої І.М. від 03.05.2018 року ОСОБА_3 ( від імені якого звернулася ОСОБА_1 ) відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини ОСОБА_5 , на належне спадкодавцю спадкове майно - частку квартири АДРЕСА_1 , оскільки державна реєстрація на квариру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, а представник спадкоємця не надав нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця.

Згідно Постанови приватного нотаріуса Миколаївського МНО Матвєєвої І.М. від 03.05.2018 року ОСОБА_3 ( від імені якого звернулася ОСОБА_1 ) відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , на належне спадкодавцю спадкове майно - частку квартири АДРЕСА_1 , оскільки представник спадкоємця не надав нотаріусу жодних документів, що посвідчують родинні та інші відносин заявника зі спадкодавцем.

Згідно Постанов приватного нотаріуса Миколаївського МНО Матвєєвої І.М. від 04.05.2018 рокуОСОБА_2 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на належне спадкодавцям спадкове майно - частку квартири АДРЕСА_1 , оскільки спадкоємець не надав нотаріусу жодних документів, що посвідчують родинні та інші відносин заявника зі спадкодавцем.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_3 . Згідно заповіту від 20.04.2018 рку, він все своє майно, яке буде йому належати на день смерті і на що він за заклоном матиме право, заповідав ОСОБА_14 , 1981 р.н.

Як вбачається з дослідженої судом копії спадкової справи № 308/2019 року до майа померлого ОСОБА_3 у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини звернулася спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 .

Згідно Постанови державного нотаріуса Третьої Миколаївської держнотконтори Фоменко С.П. від 14.12.2019 ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , оскільки спадкоємець не надав нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця.

Згідно Акту про спільне проживання від 05.05.2018 , складеним сусідами , які проживали в квартирі № 36 - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , в квартирі № 50 - ОСОБА_17 - з 1993 року в квартирі № 35 ОСОБА_3 , проживав постійно однією сім`єю з ОСОБА_5 та її сином ОСОБА_4 .

Згідно Акту про спільне проживання від 10.05.2018 , складеним сусідами , які проживали в квартирі № 44 - ОСОБА_18 , в квартирі № 20 - ОСОБА_19 - з 01.07.2010 року в квартирі № 35 ОСОБА_2 проживала за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно Довідки про причину смерті № 3194, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті не встановлена із-за гниття.

Згідно Довідки про причину смерті № 2480, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті : злоякісне утворення підшлункової залози з метастазами.

Матеріалами справи підтверджується, що квитанції про оплату ритуальних послуг на поховання і ОСОБА_5 , і ОСОБА_4 , видані на ім`я ОСОБА_2 .

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з серпня 2006 року ОСОБА_11 , який помер в листопаді 2013 року, останній був братом ОСОБА_5 .

Також матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 в серпні 2018 року переніс субарахноідальний крововилив з проривом в желудкову систему, виражені когнитивні порушення.

Як пояснили допитані в якості свідків в судовому засіданні ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , які є сусідами ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 працювала провідницею на залізниці, їздила в тривалі відрядження до тиждня ( на Москву ) , а коли її не було , то приходила ОСОБА_2 , яку вони знали як ОСОБА_2 , це була дружина рідного брата ОСОБА_5 , дивитися за сином ОСОБА_5 ОСОБА_4 . ОСОБА_4 сильно пив, ніколи ніде не працював, за ним треба було наглядати, готувати йому їсти. Останні 10 років вони чоловіка ОСОБА_5 ОСОБА_3 бачили рідко, він приходив лише на ті дні, коли ОСОБА_5 була вдома між рейсами, як тільки вона відїзджала, він одразу уходив з квартири, він боявся ОСОБА_4 . Її чоловік ОСОБА_3 останні 10 років в цій квартирі постійно не жив, іноді лише приходив. ОСОБА_2 оплачувала і лікування ОСОБА_4 ,, і лікування ОСОБА_5 , за свої кошти робиа їй операцію, коли та захворіла на онкологію.

ОСОБА_4 часто влаштовува бійки, бив і ОСОБА_3 і свою рідну мати, ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) навіть забирала ОСОБА_5 до себе, коли її бив ОСОБА_4 , перебуваючи в запої. ОСОБА_3 був невеликим чоловіком, а ОСОБА_4 здоровий двометровий, ОСОБА_3 не міг йому протистояти, не міг захищати ОСОБА_5 , ОСОБА_4 міг його і зі сходів спустити, отже вони не могли разом сім`єю проживати. Отже ОСОБА_2 вимушена була там знаходитися, щоб захищати ОСОБА_5 від сина. Похорон і ОСОБА_5 , і ОСОБА_4 організовувала ОСОБА_2 , чоловік наддав незначні кошти, ще трохи зібрали сусуіди. Взагалі ОСОБА_5 всі гроші віддівала ОСОБА_2 , вони разом вирішували, що купити, свідок ОСОБА_20 взагал пояснила, що жили вони на гроші ОСОБА_2 , яка отримувала і пенсію, і працювала в сусідньому ЖЕКу.

ОСОБА_5 мала дуже велику надмірну вагу, не могла сама поратися по квартирі, ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) приходила до неї по декілька разів на тиждень прибирати, готувати їжу, прати, іноді і залишалася ночувати.

Чоловік ОСОБА_2 попросив її проживати у сестри, бо дуже любив її, а ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) фактично жила на два дома, бігала і до чоловіка, і до ОСОБА_5 , поралася і там, і там. У неї був свій будинок десь на вул.Воєнній , ось вони і бігала то до ОСОБА_5 , то до чоловіка.

ОСОБА_5 , перестала їздити як провідниця десь за чотири роки до смерті, за той час після роботи ОСОБА_2 бігла до неї , прибирала, потім бігла до чоловіка в свій будинок, потім інколи і назад проверталася до квартири ОСОБА_5 ночувати.

Також пояснили, що квартира є двокімнатною, ОСОБА_5 спала на кроваті в спальні ( маленька кімната) . ОСОБА_4 , спав на дивані в залі (велика прохідна кімната), а далі свідки пояснили, що ОСОБА_2 то спала на розкладному креслі в одній кімнаті зі ОСОБА_4 , то на одній кроваті разом з ОСОБА_5 .

Коли ОСОБА_5 померла, ОСОБА_3 в її квартиру і не заходив, була його племінніиця з чоловіком, вивозили речі, там залишилася проживати зі ОСОБА_4 ОСОБА_2 , а одного разу не змогла попасти в квариу, бо ОСОБА_4 щось підсунув під двері. Всі думали, що він спить п`яний, але через два дні викликали поліцію, проникли до квартири через вікно та знайшли ОСОБА_4 мертвим.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що дійсно ОСОБА_5 проживала постійно з чоловіком ОСОБА_3 , але ще за 10 років до своєї смерті, потім він приходив періодично , його бачили рідко, він боявся ОСОБА_4 , не міг з ним жити в одній квартирі. До ОСОБА_5 постійно приходила ОСОБА_2 2-3 раза на тиждень допомогти по господарству, оскільки ОСОБА_5 важила приблизно 150 кг та не могал самостійно нахилятися та прибирати, квартира маленька, не було де і розвернутися, можливо раз на тиждень і залишалася ночувати. Знає, що операцію ОСОБА_5 оплачувала ОСОБА_2 за свої кошти. За чотири місяці до смерті ОСОБА_5 вже була "лежача", до неї приходила ОСОБА_2 , приносила їй їсти, здійснювала гігієнічні процедури. В спірній квартирі постійно проживала ОСОБА_5 з сином, ОСОБА_2 багато часу проводила з ними, але уходила і до себе додому, але вона сприймала ОСОБА_5 та ОСОБА_2 як сім`ю. Зазначила, що ОСОБА_2 проводила у ОСОБА_5 3-4 дні на тиждень, адже вона була і у чоловіка, і у неї було своє житло , після смерті чоловіка і 5 днів на тиждень жила у ОСОБА_5 . Зазначила, що коли ОСОБА_4 сильно напивався, то і ОСОБА_2 вимушена була уходити додому до себе.

ОСОБА_1 та ОСОБА_35 , допитані в якості свідків, які є родичками ОСОБА_3 , суду пояснили, що ОСОБА_3 , прожив разом з дружиною до самої її смерті, допмогав їй і працювати прибиральнецею в банку останні роки вже на пенсії. був спільтний бюджет, вони проживали всі роки як одна сім`я з нею та її сином ОСОБА_4 . Вже останнім часом ОСОБА_4 сильно випивав, влаштовува бійки, сканадали, і коли ОСОБА_5 перебувала у рейсі, вона працювала провідником на залізниці, він уходив до неї, оскільки боявся залишатися в квартирі з ОСОБА_4 наодинці. ОСОБА_2 знають, вона дійсно приходила допомогати як жінка, останнім часом вже як та хворіла, дійсно частіше, бо необхідно була допомога саме жінки ( помити наприклад), але ніколи в квартирі не проживала. Після смерті дружини дядько ОСОБА_3 дійсно пішов проживати до племінниці, оскільки залишатися зі ОСОБА_4 він не міг, він сам вже хворів, був старий, не міг повноцінно сам себе обходити. з 1995 року він ніколи не переставав проживати з доужиною та її сином як одна сім`я. ОСОБА_4 ніде не працював, мати утримувала його за свої кошти.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Як неодноразово зауважував Верховний Суд, стандарт доказування залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі, тому доводи сторін суд оцінює з урахуванням предмета доказування у цій справі, встановлених судами обставин та їх правової оцінки відповідно до наданих сторонами доказів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Щодо вимог зустрічного позову про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).

Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі № 759/18917/17, у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України, суд має встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, провадження № 61-3197св19, від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17, провадження № 61-37615св18, від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц, провадження № 61-34600св18, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц, провадження № 61-1302св 18, від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, провадження № 61-15926св18, на які посилається заявник у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження постанови апеляційного суду у справі.

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, провадження № 61-15926св18, зазначено, що підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

У постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц, провадження № 61-1302св 18, від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, провадження № 61-15926св18, зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

Досліджуючи обставини, які входять до предмета доказування, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 не довела винної поведінки ОСОБА_3 та обставин свідомого його ухилення від надання допомоги померлій дружині та її сину.

Оцінюючи матеріальну змогу відповідача надавати допомогу спадкодавцю, судом встановлено, що ОСОБА_3 був пенсіонером, позивачем за зустрічним позовом не доведено, чи мав він можливості надавати матеріальну допомогу спадкодавцю ОСОБА_5 , яка також отримувала пенсію, та ОСОБА_4 ,, який був працезданою особою та свідомо не працював.

Позивачем за зустрічним позово не надано жодного доказу того, що спадкодавці взагалі потребували матеріальної допомоги, і що саме вона їм таку допомогу надавала. Покази свідків, що "померлі жили на гроші ОСОБА_2 , і що остання оплачувала їх лікування за свої кошти" не є належними та допустими доказами того, оскільки знають вони про це з слів самої ОСОБА_2 та опмерлої ОСОБА_5 ( що неможливо перевірити), а жодних доказів про придбання ліків, оплату операції позивачка суду не надала.

Позивачкою також не надано суду взагалі жодних медичних документів про потребу померлих у медичному ліеуванні та про проходження такого лікування. Не заявлено і таких клопотань про витребування таких доказів судом.

В матеріалах справи відсутні також будь-які докази на підтвердження безпораднього стану спадкодавців, і що вони взагалі потребували сторонньої допомоги, як фізичної, так і матеріальної .

Отже, суд доходить висновку про те, що позивач за зустрічним позовом не надав належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, що є його процесуальним обов`язком, тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення відповідача від права на спадкування після смерті його дружини та її сина .

Враховуючи наведене, вимоги зустрічного позову про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - задволенню не підлягають за їх необгрунтованістю та недоведеністю.

Щодо вимог зустрічного позову про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з 01.01.2017 року і до моменту відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 , суд зауважує наступне.

Верховний Суд України у п.21 постанови Пленуму №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», зазначає, що при вирішенні спору про право на спадщину четвертої черги спадкоємців за законом, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини.

Конституційний суд України у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї`визначає, що членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (абз.5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 ррку).

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 року у справі №686/8440/16-ц, провадження №61-15699св19).Обов`язковою умовою для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18).

Таким чином, для набуття права власності на майно померлої особи у випадку проживання однією сім`єю, доказуванню підлягає факт проживання разом з померлим однією сім`єю, їх пов`язаність спільним побутом, взаємними правами та обов`язками. Наприклад, про наявність сімейних відносин може свідчити реєстрація місця проживання та (або) фактичне проживання за однією адресою з спадкодавцем. Разом з тим, відсутність такої реєстрації за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем (постанова Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц, провадження № 61-15926св18). До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 05.02.2020 року у справі № 712/7830/16-ц, провадження № 61-28377св18, вказавши, що факт реєстрації (проживання) осіб за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичної сім`ї.

Встановленню судом підлягає і те, чи перебували особи під час проживання однією сім`єю в зареєстрованих шлюбах з іншими особами. У разі встановлення факту перебування померлого чи позивача у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, у задоволені позову про встановлення факту спільного проживання належить відмовляти.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. 3 СК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Аналіз наведених норм дає змогу зробити висновок, що для застосування положень вказаної статті необхідною умовою є встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Судом встановлено, що померла ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 1995 року по день своєї смерті, а ОСОБА_2 , - до листопада 2013 року, що виключає можливість встановлення факту її спілльного проживання з ОСОБА_5 , взагалі, а зі ОСОБА_4 - з 01.07.2010 року до листопада 2013 року , отже такий період в будь-якому разі є меншим, ніж п`ять років до дня смерті останнього.

Крім того, наданими ОСОБА_2 доказами, а також показами свідків не підтверджується факту її постійного проживання саме однією сім`єю ( за всіма необхідними ознаками сім`ї, наведеними вище) зі спадкодавцями, адже приходити декілька разів на тиждень, в тому числі і з періодичною ночівлею, та здійснювати допомогу по господарству не є спільним постійним проживанням однією сім`єю. Суд критично ставиться до показів свідків з сторони відповідача за первісним позовом, адже при наданні своїх пояснень вони завжди вживали щодо ОСОБА_2 слово " приходила постійно, залишалася", і лише на уточнюючі питання суду чи адвокатів виправляли себе та зазначали, що вона всеж таки проживала там постійно. Не змогли свідки чітко пояснити, і де саме проживала в квартирі ОСОБА_2 , і про ведення ними спільного бюджету вони знали лише зі слів самої ОСОБА_2 .

За такого, вказані позовні вимоги зустрічного позову до задоволення не підлягають за їх недоведеністю та безпідставністю.

Суд відхиляє аргументи ОСОБА_2 про те, що померла припинила фактичні шлюбні правовідносини з чоловіком ще 2010 року і це є підставою для задоволення заяви про встановлення юридичного факту. Вказана обставина не підтверджена взагалі наявними у справі доказами, до того ж не має правового значення для вирішення питання щодо наявності спадкових прав.

Аналогічні за змістом висновки викладені у Постанові Верховного суду від 17 червня 2020 року у справі N 755/18012/16-ц (провадження N 61-40658св18)

Як наслідок не підлягають задоволенню вимоги зустрічного позову про визнання за ОСОБА_2 права власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Щодо вимог первісного позову про визання за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири після смерті ОСОБА_5 .

За змістом ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення часток спадкодавця та інших співвласників (сторін по справі) у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку з метою реалізації права позивача на спадкування за законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статтею 1218 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Так, вказана квартира належала спадкодавцям ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч.1, 2 ст.355, ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України - у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Оскільки іншого судом не встановлено, суд вважає встановленим, що частки у праві спільної власності на спірну квартиру співвласників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були рівними, тобто по 1/2 частині квартири за кожним.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

За такого, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги після смерті своєї дружини ОСОБА_5 у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийнятя спадщини, а за такого вважається таким, що прийняв спадщину у вигляді 1/4 частки спірної квартири, яка складається з половини належної на праві власності спадкодавиці квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 усього його майна є ОСОБА_1 , яка в установлений законом шестимісячний строку звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після його смерті.

З матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 вбачається, що до ПН ММНО Матвєєвої І.М. зверталася лише ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини.

За такого, вимоги первісного позову в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо вимог первісного позову про встановлення факту проживання ОСОБА_3 зі ОСОБА_4 однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_1 з 1993 року по час смерті спадкодавця ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнання за позивачем право власності в порядку спадкування за законом четвертої черги на 3/4 часток квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, судом встановлено, що частка померлого ОСОБА_4 у праві спільної власності на вказану квартиру складала 1/2 частини. Іншу 1/4 частку квартири прийняв у спадщину за законом спадкоємець першої черги - син померлої спадкодавиці ОСОБА_4 , оскільки проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавицею на день її смерті відповідно до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Так, спадкоємці першої-третьої черг після смерті ОСОБА_4 відсутні.

З матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_4 вбачається, що до ПН ММНО Матвєєвої І.М. зверталися лише ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з заявами про прийняття спадщини.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем.

Як передбачено ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення часток спадкодавця та інших співвласників (сторін по справі) у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку з метою реалізації права позивача на спадкування за законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті сина своєї дружини - ОСОБА_4 , оскільки встановленими судом обставинами підтверджується, що він фактично проживав до самої смерті своєї дружини з нею однією сім`єю за адресою спірної квартири, а з ними проживав однією сім`єю і її син ОСОБА_4 . Так, показами усіх свідків, допитаних в судовому засіданні, підтверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 завжди проживали однією сім`єю, син був на її утриманні, вони вели спільне господарство. За такого, суд вважає встановленим факт спільного проживання і ОСОБА_3 з померлим однією сім`єю не менш як п`ять років до дня його смерті.

Той факт, що ОСОБА_3 тимчасово не проживав в квартирі зі ОСОБА_4 на час, коли його дружина бувала у відрядженнях, не спростовує того, що вони всі разом проживали однією сім`єю. Так, зловживання ОСОБА_4 спиртними напоями, що підтвердили також усі допитані в судовому засіданні свідки, унеможливлювало їх спільне перебування в квартирі за відсутності матері через агресивне ставлення ОСОБА_4 до вітчима, побиття останнього - що свідчить про вимушене тимчасове непроживання ОСОБА_3 за місцем свого постійного проживання у спірній квартирі .

З врахуванням вищевиклдаених висновків суду щодо права спадкування ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані , підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню.

Європейський суд стверджує, що верховенство права означає, що усі люди рівні перед законом як у своїх правах, так і в своїх обов`язках. Тим не менше, законодавство має враховувати різницю між людьми та ситуаціями за умови, що така різниця має об`єктивну і розумну підставу, переслідує правомірну мету, узгоджується з вимогами, яких дотримуються демократичні суспільства, та пропорційні цим принципам (рішення у справі "Партія добробуту (Refah Partisi), Ербакан, Казан та Текдаль проти Туреччини", від 31 липня 2001 року).

Європейський суд з прав людини досить часто посилається на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях, при тому, що засади рівності і змагальності у судовому процесі виведені ним із принципу верховенства права, якому підпорядкована вся Конвенція, та є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справах Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands, заява N 14448/88, від 27 жовтня 1993 року, Ankerl v. Switzerlan, заява N 17748/91, від 23 жовтня 1996 року та Kaya v. Austria, заява N 54698/00, від 08 червня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем за первісним позовом при подачі позову до суду підлягає стягненню на його користь з ОСОБА_2 . Судові витарти, сплачені при подачі зустрічного позову в зв`язку з відмовою у його задоволенні відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 18, 259, 263-265, 284 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 зі ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 з 1995 року по серпень 2017 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , який був спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , який був спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 3/4 часток квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 1763 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17 лютого 2022 року.

Суддя О.А. Гуденко