Номер провадження: 22-ц/813/3713/22
Номер справи місцевого суду: 521/6548/20
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

24 квітня 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання та просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, на період його навчання, тобто до 07.07.2021р., а також просив встановити спосіб стягнення аліментів з відповідача на його утримання, на період його навчання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 20.06.2020р. до закінчення ним освіти, тобто до 07.07.2021р., шляхом їх внесення у фінансову установу на ім`я ОСОБА_2 , для самостійного одержання ним аліментів та розпорядження ними.

15 лютого 2021 року представником позивача надано клопотання про розподіл судових витрат, відповідно до якого просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 12 500 грн., які становлять суму вартості правничої допомоги.

Свої позовні вимоги вмотивовує ти, що відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси по цивільній справі №521/12428/18, вирішено: «Встановити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про державний бюджет», до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом їх внесення у фінансову установу на ім`я ОСОБА_2 , для самостійного одержання ним аліментів та розпорядження ними». Розглядаючи вищевказану справу, судом було встановлено що він мешкає з бабусею та вказано в тексті рішення: «в судовому засіданні встановлено і це не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 не проживає ні з матір`ю (яка отримує аліменти), ні з батьком (який сплачує аліменти), а мешкає за іншою адресою - у своєї бабусі.». Після закінчення школи, з метою влаштування свого майбутнього, вирішив вступити на навчання до Одеського морехідного коледжу рибної промисловості ім. Олексія Соляника. Згідно Довідки № 281, яка видана 11 березня 2020 року, на сьогоднішній день він навчається на 3 курсі вказаного закладу вищої освіти. Він не працює, оскільки навчається на денній формі. На день подання позову він майже досяг повноліття. Тобто, з 19 червня 2020 року, втрачає право на своє утримання шляхом стягнення аліментів. Тому фізично не зможе самостійно нести всі витрати стосовно свого розвитку та навчання самостійно. Відповідач здоровий, працездатного віку, не має хронічних чи тяжких захворювань також, не має ніякої групи інвалідності. Тобто, він має можливість приймати участь у матеріальному утриманні. Відповідні обставини слугували причиною звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

12 червня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив стягувати аліменти з 20 червня 2020 року по 07 липня 2021 року у твердій грошовій сумі 2500 гривень на місяць.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на його утримання, у розмірі 1/6 частини з усіх його видів доходів щомісячно, починаючи з 19.06.2020р. і до дати закінчення ним навчання, тобто до 07.07.2021р. Встановлено спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на період його навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх його видів доходів щомісячно, починаючи з 19.06.2020р. і до дати закінчення ним навчання, тобто до 07.07.2021р., шляхом їх внесення у фінансову установу на ім`я ОСОБА_2 , для самостійного одержання ним аліментів та розпорядження ними. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 12 500 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги та стягнути аліменти в твердій грошовій сумі 2500 гривень в місяць, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

1) у ОСОБА_2 достатньо високий рівень матеріального забезпечення на час стягнення аліментів, про що свідчить виписка із банку про наявність на день досягнення повноліття на його банківському рахунку грошової суми у розмірі 192 539,31 гривень;

2) судом першої інстанції не враховано значне зменшення розміру заробітної плати платника аліментів;

3) розмір аліментів є необґрунтованим, оскільки отримання сертифікатів не входять до навчального плану, придбання підручників та спеціального одягу не підтверджено жодними належними та допустимим доказами.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що:

1) перерахований необхідний спеціальний одяг свідчить про необхідність ОСОБА_2 щорічно оновлювати елементи форменого одягу у зв`язку із його зношуваністю;

2) інші витрати (сертифікати, англійська мова) становлять велику частину витрат ОСОБА_2 та пов`язані напряму з його навчанням з метою підтвердження необхідного рівня знань і можливості після закінчення навчання претендувати на певну посаду;

3) підставою для стягнення аліментів на навчання є досягнення дитиною повноліття, факт продовження навчання, потреба у зв`язку із цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків надавати таку допомогу.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 21 лютого 2022 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про припинення стягнення аліментів на користь матері та встановлення іншого способу стягнення аліментів - задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.06.2017 р. у справі №521/8590/17 та припинено стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 . Встановлено спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про державний бюджет», до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом їх внесення у фінансову установу на ім`я ОСОБА_2 , для самостійного одержання ним аліментів та розпорядження ними. Змінено порядок стягнення та одержання аліментів і викладено у наступній редакції: - 50 % від нарахованої суми аліментів сплачувати у фінансову установу на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши одержувачем та розпорядником цієї частини аліментів ОСОБА_2 ; - 50 % від нарахованої суми аліментів сплачувати на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на окремий рахунок « Ощадбанку » з подальшим автоматичним перерахуванням коштів на депозитний рахунок «Ощадбанку» «Мій депозит», відкритий на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дохідністю 13,50 % річних, для накопичення коштів для дитини, з автоматичною пролонгацією вище вказаного депозитного договору без зміни номера рахунку до 19 червня 2020 року та неможливістю зняття коштів будь - ким з депозитного рахунку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Для запобігання нецільового використання аліментів неповнолітньою дитиною - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , контроль за цільовим витрачанням аліментів, у відповідності до законодавства, повинен здійснюватися органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів - ОСОБА_1 , інспекційні відвідування одержувача аліментів можуть здійснюватися органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів, платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. (том 1 а.с. 51-53)

Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 27.11.2018р.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно із довідки від 11.03.2020р. Одеського морехідного коледжу рибної промисловості імені Олексія Соляника, ОСОБА_2 є курсантом денного відділення 3 курсу закладу вищої освіти Одеський морехідний коледж рибної промисловості імені Олексія Соляника 1-го рівня акредитації згідно з наказом про зарахування від 07.08.2017р. № 125-КС. Початок навчання 01.09.2017р. Закінчення навчання 07.07.2021р. Навчається на контрактній формі. (том 1 а.с. 32)

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення віку 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Нормою ч. 2 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до абзацу 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що підставою для сплати аліментів на навчання є досягнення дитиною повноліття, факт продовження навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що форма навчання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є денною, що призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи. Отже, повнолітній об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, оскільки сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітнього сина відповідача можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків.

Доводи представника відповідача про те, що ним здійснювалося матеріальне забезпечення сина до досягнення ним повноліття в великих розмірах, не може бути належним доказом припинення обов`язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Окрім іншого суд першої інстанції вірно зазначив, що стягнення аліментів з відповідача здійснювалося на підставі відповідного рішення суду, таким чином судом було покладено на відповідача обов`язок щодо утримання неповнолітнього сина у відповідному розмірі у частині його доходу (заробітку).

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до закінчення ними навчання або до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач є працездатною особою та згідно копії наказу № 747-к від 10.11.2020р. переведено з 17.11.2020р. ОСОБА_1 , лоцмана морського ПЛС Одеса Одеської регіональної служби, лоцманом - оператором (стажистом) ПРРС «Одеса» цієї ж регіональної служби. Встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису - 8310 грн. на місяць, із збереженням його попереднього середнього заробітку протягом двох тижнів з дня переведення. Підставою, являється, заява ОСОБА_1 , рапорт в.о. начальника Одеської регіональної служби від 05.11.2020 вих. №1687-рап., ст. 32, ч. 1 ст. 114 КЗпП України. (том 2 а.с. 41,78)

Твердження представника позивача щодо переведення відповідача на іншу роботу, з нижчим заробітком, є підставою його ухилення від сплати аліментів, судом правильно було взято до уваги, оскільки таке твердження містить лише припущення, та взагалі не стосується предмету розгляду справи.

Відповідно до листа Одеського морехідного коледжу рибної промисловості імені Олексія Соляника від 01.02.2021р. № 14/40, підтверджується, що ОСОБА_2 є курсантом 4 курсу денної форми здобуття освіти (судноводійне відділення) Одеського морехідного коледжу рибної промисловості імені Олексія Соляника. Вартість навчання складає 12 000 грн., за один навчальний рік. 4 навчальний рік - вартість навчання складає 6000 грн. Загальна вартість навчання складає 42000 грн. протягом всього навчання в коледжі. Станом на 01.02.2021р. сплачено навчання за 1,2,3 курс загальною вартістю 36000 грн. (том 2 ст. 86)

Вищезазначені обставини сторонами не спростовувалися та не викликали сумнівів.

Окрім того, слід зазначити, що відповідач зазначає, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, які отримують пенсію, хворіють та він займається їхнім матеріальним утриманням, однак доказів зазначеного відповідачем суду не було надано.

На виконання ухвали Малиновського районного суду від 20.07.2020р. КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» проінформував, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка в свою чергу являється матір`ю ОСОБА_2 , перебуває під наглядом районного лікаря психіатра за місцем мешкання з 2016 р., діагноз: «Адаптаційний розлад зі змішаним порушенням емоцій та поведінки». (т.2 а.с.19)

В свою чергу ОСОБА_3 є дієздатною та працездатною особою, оскільки протилежного суду надано не було.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції вмотивовано зазначив, що законодавцем покладено обов`язок батьків, як батька так і матері, утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року справа №346/103/17-ц.

Так, як вбачається з довідки, виданої ОСОБА_2 , останній закінчує навчання 07.07.2021 року. На час розгляду справи судом, доказів того, що ОСОБА_2 , буде продовжувати й надалі навчання матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що повнолітній позивач навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання і у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги, що фактично визнається і не оспорюється відповідачем.

При визначенні розміру аліментів слід виходити із наявності потреби у матеріальній допомозі саме із навчанням та враховувати, що СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

З урахуванням вартості навчання та рівності прав та обов`язків обох батьків в утриманні дитини, що продовжує навчання суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись, слід визначити у розмірі 1/6 частини з усіх його видів доходів щомісячно, починаючи з 19.06.2020р., вже після досягнення сином повноліття, оскільки позов подано до повноліття дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_7 , та стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, до досягнення ним повноліття суперечить обов`язку батька щодо надання такого утримання оскільки відсутній такий юридичний факт як досягнення дитиною повноліття.

Також під час визначення розміру частки аліментів судом враховано наявність на депозитному рахунку позивача грошових коштів, які надходили від відповідача, та стали доступними для його користування після досягнення повноліття.

Саме такий розмір аліментів, на переконання суду, поряд з аналогічним обов`язком матері брати рівнозначну фінансову участь в утриманні сина, буде більш ніж достатньо для забезпечення належного матеріального становища повнолітнього сина, який продовжує навчання. Тому суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина підлягають частковому задоволенню.

Що стосується позовної вимого щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції правильно зазначив таке.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження відшкодування витрат на правничу допомогу надано копію Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 68 від 26.11.2020р., копію Додаткової угоди №2 до нього, копію Акту-рахунку, який є одночасно актом приймання-передачі наданих послуг, від 10.02.2021р., а також надано оригінал детального опису наданих послуг.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення відповідної вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що:

1)судом першої інстанції враховано обставини щодо того, що відповідача переведено на іншу посаду, що на утриманні перебувають батьки, а тому зменшив частку доходу з 1/4 на 1/6;

2)наявність на рахунках ОСОБА_2 грошових коштів, який останній отримував як аліменти від ОСОБА_1 до досягнення повноліття, не входять до предмету доказування у категорії справ, що розглядається;

3)аліменти на навчання мають на меті забезпечення належного рівня отримання освіти повнолітніми дітьми, а тому отримання сертифікатів, достатнього рівня володіння іноземною мовою є нічим іншим як складовою отримання освіти за вибраним профілем навчання.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу встановлено судом першої інстанції правильно, враховано принцип співмірності між наданими послугами адвоката та фактично вчиненими діями, що підтверджено належними та допустимими доказами, враховуючи правові позиції Верховного Суду із вказаного питання.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не вбачається можливим, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, позивачем у позовній заяві заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів у частині від доходу, а тому змінити вид стягнення аліментів є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк