Справа № 538/2020/21
Провадження № 2/538/57/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2022 року м. Лохвиця
Лохвицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Цімботи Л.Г., з участю секретаря судового засідання Дробот О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лохвицької міської об`єднаної територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування про визнання права на право на земельну частку (пай),
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом і просить визнати за нею право на право на земельну частку (пай), розміром 4,85 в умовних кадастрових гектарах із земель розпайованого колективного сільськогосподарсько-го підприємства «Перше травня» с. Безсали Миргородського (колишнього Лохвицького) району Полтавської області. В обґрунтування позову вказує, що з 1 грудня 1993 р. по 31 грудня 1997 р. вона працювала в агрофірмі «Перше травня» та була її членом (с.Безсали Лохвицького (Миргородського) району Полтавської області). Відповідно до розпорядження КМУ «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Полтавської області Безсалівська сільська рада увійшла в склад Лохвицької міської об`єднаної територіальної громади. Станом на 17.01.1996 р, тобто на час складання списків, що додаються до Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ №013 від 17.01.1996 року за № 462 вона проживала у с. Безсали Лохвицького району. При складанні списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю вона була включена до даного списку під № 462. В подальшому вона не набула право на право на земельну частку (пай) чи право власності на земельну ділянку (частку (пай)) на території Безсалівської сільської ради (ксп «Перше Травня»). Вона зверталася до відповідача із заявою про виділення земельної частки (паю), але їй було відмовлено в цьому і роз`яснено, що питання про виділення земельної частки (паю), особі, яка на це мала право може бути вирішено в судовому порядку. Згідно розпорядження голови Лохвицької РДА №93 від 13.03.2000 року «Про розгляд проекту передачі земель колективної власності у приватну власність членам КДСП «Перше травня» площа земельної частки (паю) становить 4,85 га. Враховуючи вище викладене вона має право на земельну частку (пай), розміром 4,85 в умовних кадастрових гектарах із земель розпайованого КДСП «Перше травня» Лохвицької міської об`єднаної територіальної громади, в яку увійшли землі Безсалівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області. Зазначила також, що 28.07.1998 року вона змінила місце свого проживання і переїхала проживати із с. Безсали у с. Яхники. При цьому вона, не вибувала із членів КСП, а пішла у відпустку по догляду за дитиною. На час проведення зборів, на яких ставилося питання про розпаювання земель КСП «Перше травня» вона проживала у с. Яхники Лохвицького району і на зборах не була присутня. Таким чином, їй не було відомо, що вона була внесена до списку осіб, які мають право на землі розпайованого КСП «Перше травня» і тому раніше не зверталася до суду із позовною заявою про визнання за нею права на земельну частку (пай).
Ухвалою судді від 10.12.21 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підтоговче засідання.
Під час підготовчого провадження 23.12.2021 р. відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву з проханням відмовити в задоволені позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності; представник позивача в підготовому засіданні заявив клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, яке задоволено ухвалою суду від 23.12.2021р., постановленою не виходячи до нарадчої кімнати і занесеною до протоколу судового засідання.
Ухвалою суду від 23.12.2021 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладені в позові, представник позивача на спростування позиції відповідача, викладеної у відзиві, послався на рішення Верховного суду від 29.09.2021р.
Відповідач в судове засідання явку представника не забезпечив, в клопотанні до суду просив справу слухати без участі їх представника, відзив на позовну заяву про застосування строку позовної давності № 03-01/3050 від 23.12.2021р. до вимог позивача підтримують в повному обсязі.
Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
Згідно довідки агрофірми "Перше травня" № 48 від 01.04.2008р., ОСОБА_1 перебувала членом господарства агрофірми "Перше травня". Дата організації господарства березень 1930 року, дата вступу в дане господарство грудень 1993 року. І по яких наявних документах працювала у господарстві з 1 грудня 1993 р. по 31 грудня 1997 р. Довідка видана на підставі книги по оплаті праці за 1993-1997р.р. (а.с.4).
Відповідно до листа відділу у Лохвицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 11.12.2020р. № 568/110-20, згідно архівних відомостей громадянка ОСОБА_1 числиться в списку громадян-членів колективного сільськогосподарського
підприємства «Перше Травня» с. Безсали Лохвицького району Полтавської області, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ № 013 від 17 січня 1996 року за № 462; інформація щодо набуття права на право на земельну частку (пай) чи права
власності на земельну ділянку (частку(пай)) на території Безсалівської сільської
ради (ксп «Перше Травня») на прізвище ОСОБА_1 не виявлена. Згідно розпорядження голови Лохвицької РДА №93 від 13.03.2000 року «Про розгляд проекту передачі земель колективної власності у приватну власність членам КДСП «Перше травня» вартість земельної ділянки станом на 01.01.2018 року становить 190859,81 грн., площа 4,85 га (а.с.5).
Згідно листа виконавчого комітету Лохвицької міської ради від 02.04.2021р. № 03-01/1438, рекомендують ОСОБА_1 звернутися до Лохвицького районного суду про визнання права на земельну частку (пай) в колективній власності КСП «Перше травня» відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.05.2003 року № 899-ІV: «Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку».
Відповідно до довідок Лохвицької міської ради від 20.12.2021р. № 321, № 322, ОСОБА_2 дійсно не була зареєстрована та не проживала в с. Безсали Миргородського району Полтавської області в період з 1998 по 2008 рік; ОСОБА_1 дійсно зареєстрована в АДРЕСА_1 , але фактично з 2008 року по місцю реєстрації не проживає (а.с.20,21).
З листа відділу № 2 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 17.12.2021 року № 29-16-0.162-70/15-21 вбачається, що згідно архівних відомостей ОСОБА_1 числиться в списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Перше Травня» с. Безсали Лохвицького району Полтавської області, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ №013 від 17 січня 1996 року за №462. Відповідно до "Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Лохвицькою райдержадміністрацією" на території Безсалівської сільської ради інформація щодо набуття права власності на земельну ділянку частку (пай) на території Безсалівської сільської ради на прізвище ОСОБА_1 не виявлена. Згідно розпорядження голови Лохвицької РДА №93 від 13.03.2000 року «Про розгляд проекту передачі земель колективної власності у приватну власність члена КДСП «Перше Травня», уточнена площа земельної частки (паю) 4,85га (а.с. 19).
Частиною дев`ятою статті 5 Земельного кодексу України ( у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприєм-ствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08, при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до пункту 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі - СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі - САТ), у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При цьому слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП, СК чи САТ, а про наявність трудових відносин з ними.
Суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 29.09.2021 р. у справі № 181/257/19 зауважив на трьох умовах набуття особою права на земельний пай, а саме: 1) членство у КСП на час паювання; 2) включення до списку, доданого до державного акту а право колективної власності на землю, 3) одержання КСп цього акта.
Такі обставини у цій справі за позовом ОСОБА_1 наявні.
Отже, з огляду на вищенаведені положення право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту, у зв`язку з чим вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права на право на земельну частку (пай) розміром 4,85 в умовних кадастрових гектарах із земель розпайованого колективного сільськогосподарського підприємства «Перше травня» с. Безсали Лохвицького (Миргородського) району Полтавської області є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Щодо застосування позовної давності зазначеної представником відповідача у відзиві на позов, суд зауважує наступне.
Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.
Згідно зі статтею 71 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
Згідно з вимогами статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу.
Відповідно до статті 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.
Проте, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року в справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року в справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).
Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.
Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.
Таким чином, оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.
Такого висновку суд дійшов враховуючи і аналогічну позицію висловлену Верховним Судом у постанові від 29.09.2021 р. у справі № 181/257/19.
За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача є доведеними та обгрунтованими, такими, що грунтуються на законі, а отже, підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81,258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Лохвицької міської об`єднаної територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування про визнання права на право на земельну частку (пай) задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право на право на земельну частку (пай) розміром 4,85 в умовних кадастрових гектарах із земель розпайованого колективного сільськогосподарського підприємства «Перше травня» с. Безсали Лохвицького ( нині - Миргородського ) району Полтавської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 17 лютого 2022 р.
Суддя Лохвицького
районного суду Л.Г.Цімбота