_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1049/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Маломуж А.І.,

за участі секретаря судового засідання Месропянцевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою КилинчукаАнатоліяВасильовича( АДРЕСА_1 ) до Державної казначейської служби України (м. Київ, вул. Бастіонна,6), Одеської обласної прокуратури (м. Одеса, вул. Пушкінська, 3), треті особи Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (м. Одеса, вул. Садова, 1-а), Головне управління національної поліції в Одеській області (м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 15-а) простягнення грошової компенсації майнової та моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

27.08.2020 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області, треті особи - Головне управління Державного казначейства України в Одеській області, Головне управління Національної поліції в Одеській області про стягнення грошової компенсації майнової та моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та з урахуванням уточнень від 25.11.2021 року просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету1 196 078,12 грну відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду; грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 4 102 149,60грн, у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, а також стягнути з відповідачівсудові витрати у сумі 19 680,16 грн, якіскладаються із 18719,20 грн (витрат на проведення судової психологічної експертизи) та 960,90 грн (витрат, пов`язаних із розглядом справи).

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 незаконно перебував під кримінальним переслідуванням з26.01.2015 03.06.2020 року (5 років, 4 місяці та 8 днів), протягом якого до нього було застосовано запобіжні заходи у вигляді арешту, застави, домашнього арешту, його було відсторонено від роботи, накладено арешт на майно, що призвело до порушення його конституційних прав та свобод. Незаконними діями органу досудового слідства та прокуратури позивачу було завдано значних майнових та моральних збитків.

Під час досудового слідства та довготривалого судового розгляду позивач зазнав значних душевних страждань, втратив свою ділову репутацію, відбулись негативні зміни у його особистому житті, він мав велике коло спілкування, і незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності та опублікування низки статей негативного змісту про позивача суттєво вплинула на ставлення до нього друзів, знайомих, колег, підірвало його авторитет та статус добропорядної, добросовісної, чесної, гідної людини, яка має бездоганну ділову репутацію, призвело до цькування його родини. Позивач змушений був докладати значних зусиль для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновленні ділової репутації, чим, безумовно, йому завдано додаткових душевних страждань. Крім того, за час кримінального переслідування позивач отримав статус інваліда ІІ групи, що стало наслідком виявленого у нього у 2017 році онкозахворювання, переніс декілька хірургічних втручань, 3 курси хіміотерапії, пересувається на милицях, а у 2020 році в день звернення до суду з вказаним позовом через велике хвилювання, пов`язане з майбутнім судовим процесом, переніс інфаркт. Наразі має проблеми з серцем, останнє хірургічне втручання сталося 21.11.2021 року. Погіршення здоров`я позивач пов`язує з пережитими хвилюваннями від незаконних дій правоохоронних органів, обвинуваченням у злочині, який він не скоював.

Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи.

29 вересня 2020 року до суду надійшов відзив на позов відповідача Державної казначейської служби України, у якому відповідач не визнав позовні вимоги, посилаючись на те, що кошти підлягають стягненню не із Державної казначейської служби України, а з Державного бюджету України, на підставі наданих доказів неможливо встановити дійсність моральних страждань позивача, причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою недоведено. Позивач надав відповідь на відзив від 19.10.2020 року, в якому з позицією казначейської служби не погодився, наполягав на задоволенні викладених позовних вимог.

Одеська обласна прокуратура надала відзив на позов ОСОБА_1 від 02.10.2020 року, в якому позов не визнається з огляду на те, що до позовної заяви не надано відповідних доказів заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди у визначеному ним розмірі, моральна шкода є завищеною та відсутній її обгрунтований розрахунок, а майнова шкода визначена невірно з огляду на те, що позивачем не надано довідки за останні два місяці роботи.Позивач надав відповідь на відзив від 08.10.2020 року, в якому з позицією прокуратури не погодився, наполягав на задоволенні викладених позовних вимог.

Треті особи в судове засідання не з`явились, пояснення на позов не надали.

Ухвалою суду від 29 січня 2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 21.04.2021 року судом була призначена судова психологічна експертиза, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, провадження у справі на час проведення судової експертизи було зупинено.

20.10.2021 року на адресу суду надійшов висновок експерта №21-3244 судової психологічної експертизи від 29.09.2021 року, складений судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Шеременко Я.І.

Ухвалою суду від 23.10.2021 року провадження по справі було поновлено, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

26.11.2021 року позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою, яку було прийнято до провадження в засіданні 29.11.2021 року.

Відповідачем Державною казначейською службою України надано відзив на уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначено, щопозивач звернувся з вказаним позовом до неналежного відповідача, оскільки Державна казначейська служба України не є особою, яка відповідає за шкоду, спричинену державою Україна позивачу, розмір втраченого заробітку за період незаконного кримінального переслідування було розраховано невірно, відсутня моральна шкода, оскільки немає причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями державних органів щодо порушення прав та свобод позивача та його станом здоров`я, в тому числі психологічним. Позивачем 17.12.2021 року подано до суду відповідь на вказаний відзив казначейської служби, в якому посилався на те, відповідач умисно знижує строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, у відзиві при проведенні розрахунку втраченого заробітку не врахував положення установленого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, настання моральної шкоди, її реальність та причинно-наслідковий зв`язок між діями прокуратури та виникненням моральної шкоди є доведеним та підтвердженим належними доказами, твердження того, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем не відповідають дійсності, оскільки держава Україна, яка є учасником цивільних відносин, здійснює свої повноваження через відповідний компетентний орган, яким є відповідач.

Вислухавши позивача, який в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, а відповідачі, будучи повідомленими належним чином в судове засідання не з`явилися, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач з 14.10.2014 року обіймав посаду в.о. заступника голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради (згідно розпорядження Одеського міського голови від 14.10.2014 р. №1300-к), а з 20.01.2015 р. заступника голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради (згідно розпорядження Одеського міського голови від 20.01.2015 р. №50-к).

Судом оглянуто матеріали кримінальної справи 520/6969/15-к та встановлено, що 26.01.2015 року ОСОБА_1 було затримано у якості підозрюваного у вчиненні злочину у порядку ст.208 КПК України.

27.01.2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у одержанні службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України , що за своїм визначенням є тяжким злочином.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.01.2015 року по справі №522/1412/15-к (провадження №1-кс/522/1350/15) позивача було відсторонено від посади заступника голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради строком на 2 місяці.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.01.2015 року по справі №522/1412/15-к (провадження 1-кс/522/1351/15) до позивача було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Одеському СІЗО УДПСУ в Одеській області строком на 2 місяці із можливістю внесення застави, як запобіжного заходу, у розмірі 150 000 грн.

29.01.2015 року позивача було звільнено з-під варти після внесення визначеного розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2015 року по справі №522/5304/15-к (провадження №1-кс/522/4376/15) було накладено арешт на належні ОСОБА_1 транспортні засоби, а саме ОДАЗ 814421 ОДИССЕЙ 2000 р.в. № шас. 00021013 та MERCEDES-BENZVITO, 2004 р.в. № кузову НОМЕР_1 .

22.01.2016 року згідно ухвали Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/6969/15-к (провадження №1-кп/520/124/16) було скасовано запобіжний захід у вигляді застави та застосовано до позивача більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці.

04.05.2017 року вироком Київського районного суду м. Одеси позивача було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 368 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення вказаного кримінального правопорушення та скасовано арешт, накладений на належні йому транспортні засоби.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.12.2019 року вирок місцевого суду було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03.06.2020 року вирок Київського районного суду м. Одеси від 04.05.2017 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 12.12.2019 року було залишено без змін.

Частинами першою, другою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Вимоги статті 2 Конвенції не будуть виконані, якщо захист, який надається національним законодавством, існує лише у теорії. Він також повинен ефективно працювати на практиці, що вимагає оперативного розгляду справи без непотрібних затримок (рішення у справі «Шиліг проти Словенії» (Silih v. Slovenia), заява № 71463/01, п. 195).

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, гарантованих статтею 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine) від 30 березня 2004 року, заява № 66561/01). Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Згідно частин першої, другої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Вказані правовідносини регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Механізм застосування положень вказаного Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за № 106/1131 (зі змінами та доповненнями) (далі - Положення).

Згідно пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій вищевказаної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові, відшкодовуються (повертаються), зокрема: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;5) моральна шкода.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч.5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права.

З наведеного витікає,що рішення національного суду Держави Україна буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

У справі «GregoriodeAndradev. Portugal» (№41537/02, 14.11.2006) ЄСПЛ відзначив, що держава несе відповідальність за дії або бездіяльність працівників прокуратури при виконанні ними службових обов`язків(п.38).

При розгляді вимог про сплату компенсації органи державної влади повинні тлумачити та застосовувати положення національного законодавства відповідно до духу статті 5, без надмірного формалізму (справи «Шульгін проти України», «Houtman і Meeus проти Бельгії»).

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю згідно ст. 3 Конституції України. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, враховуючи рішення Європейського Суду від 08 червня 1976 року у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» та рішення від 02 грудня 1986 року у справі «Боцано проти Франції», кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Статтею 4 Закону України «Пропорядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону іпідлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Згідно п.7 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", відповідно до ст.3 Закону (266/94-ВР) відшкодуванню громадянинові підлягають, крім іншого, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Пункт 8 Положення визначає, що згідно з частиною 1 ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для робітників і службовців у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" та від 05.05.95 р. №348 "Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100".

Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100, нарахування виплат, що обчислюютьсяіз середньої заробітної плати за останні два місяці

роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин,а у випадках, передбачених чиннимзаконодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи,організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно відомостей Київської районної адміністрації Одеської міської ради по нарахуванню заробітної плати за листопад та грудень 2014 року (тобто за два місяці, які передували затриманню позивача) та табелів обліку робого часу за листопад та грудень 2014 року, заробітна плата позивача за листопад 2014 року становила 4867,50 грн (20 робочих днів), за грудень 2014 року - 5711,20 грн (23 робочих дні), середньомісячна заробітна плата - 5 289,35 грн (4867,50 + 5711,20 =10 578,70:2), середня кількість робочих днів 21,5 днів (20+23=43:2).

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати складає 246,02 грн (5289,34 грн середньомісячна заробітна плата) : 21,5 (середня кількість робочих днів).

Згідно п.9 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», обчислення середньомісячного заробітку провадиться з дотриманням передбаченого законодавством коригування втраченого громадянином заробітку.

Пункт 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати визначає, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Згідно листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 04.08.2020 р. №1700/01-11 позивача було відсторонено від посади заступника голови Київської районної адміністрації на підставі розпорядження міського голови від 04.02.2015 року. Згідно листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.11.2021 року №2589/01-11 оклад заступника голови з 27.07.2020 року не змінився та становить 8184,00 грн.

Заробітну плату позивач отримував до 01.02.2015 року. З цього часу і до сих пір жодних виплат з місця роботи позивач не отримував, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів від 11.02.2021 р.

З часу затримання позивача оклад заступника голови райадміністрації змінився та складає:

- з 28.01.2015 року 2506,00 грн;

- з 01.12.2015 року 3133,00 грн;

- з 25.05.2017 року 5917,00 грн;

- з 18.05.2018 року 7469,00 грн;

- з 25.06.2019 року 7790,00 грн;

- з 12.06.2020 року 8184,00 грн:

- станом на 10.11.2021 року 8184,00 грн.

Доплата за 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування складала з 28.01.2015 року 90,00 грн, з 25.06.2019 року 500,00 грн.

Надбавка за вислугу років на момент відсторонення від посади складала 10% від посадового окладу та рангу.

Таким чином, розрахунок втраченого заробітку складає:

1)З 01.02.2015 року по 01.12.2015 року

Кількість робочих днів ( лютий 21, березень 21, квітень 21, травень 18, червень 20, липень 23, серпень 20, вересень 22, жовтень 21, листопад 21, грудень 1) =209

Коефіціент коригування з 01.02.2015 року по 01.12.2015 року: 3133 грн/2506 грн =1,25

Втрачений заробіток: 1,25 (коефіціент коригування) х 246,02 грн (середньоденна заробітна плата)= 307,53 (скоригована заробітна плата) х 209 днів= 64 273,77 грн

2)З 02.12.2015 року по 25.05.2017 року

Кількість робочих днів ( грудень 2015 року 22, січень 2016 року 19, лютий 2016 року 21, березень 2016 року 22, квітень 2016 року 21, травень 2016 року 20, червень 2016 року 20, липень 2016 року 21, серпень 2016 року 22, вересень 2016 року 22, жовтень 2016 року 20, листопад 2016 року 22, грудень 2016 року 22, січень 2017 року 20, лютий 2017 року 20, березень 2017 року 22, квітень 2017 року 19, травень 2017 року 16) = 371

Коефіціент коригування з 02.12.2015 року по 25.05.2017 року: 5917 грн/3133 грн =1,889

Втрачений заробіток: 1,889 (коефіціент коригування) х 307,53 грн (середньоденна заробітна плата) = 580,93 (скоригована заробітна плата) х 371 днів= 215 525,03 грн

3)З 26.05.2017 року по 18.05.2018 року

Кількість робочих днів ( травень 2017 року 4; червень 2017 року 20, липень 2017 року 21, серпень 2017 року 22, вересень 2017 року 21, жовтень 2017 року 21, листопад 2017 року 22, грудень 2017 року 20, січень 2018 року 21, лютий 2018 року 20, березень 2018 року 22, квітень 2018 року 19, травень 2018 року 13) = 246

Коефіціент коригування з 26.05.2017 року по 18.05.2018 року: 7469 грн/5917 грн =1,262

Втрачений заробіток: 1,262 (коефіціент коригування) х 580,93 грн (середньоденна заробітна плата) = 733,13 грн (скоригована заробітна плата) х 246 днів= 180 349,98 грн

4)З 19.05.2018 року по 25.06.2019 року

Кількість робочих днів ( травень 2018 року 8, червень 2018 року 20, липень 2018 року 22, серпень 2018 року 22, вересень 2018 року 20, жовтень 2018 року 22, листопад 2018 року 22, грудень 2018 року 20, січень 2019 року 21, лютий 2019 року 20, березень 2019 року 20, квітень 2019 року 20, травень 2019 року 22, червень 2019 року 16) = 275

Коефіціент коригування з 19.05.2018 року по 25.06.2019 року: (7790 грн + (500 грн ранг)/(7469 грн + (90 грн ранг)=1,097

Втрачений заробіток: 1,097 (коефіціент коригування) х 733,13 грн (середньоденна заробітна плата) = 804,24 грн (скоригована заробітна плата) х 275 = 221 166 грн

5)З 26.06.2019 року по 24.01.2021 року

Кількість робочих днів ( червень 2019 року 2, липень 2019 року 23, серпень 2019 року 21, вересень 2019 року 21, жовтень 2019 року 22, листопад 2019 року 21, грудень 2019 року 21, січень 2020 року 21, лютий 2020 року 20, березень 2020 року 21, квітень 2020 року 21, травень 2020 року 19, червень 2020 року 20, липень 2020 року 23, серпень 2020 року 20, вересень 2020 року 22, жовтень 2020 року 21, листопад 2020 року 21, грудень 2020 року 22, січень 2021 року 19, лютий 2021 року 20, березень 2021 року 22, квітень 2021 року 22, травень 2021 року 18, червень 2021 року 20, липень 2021 року 22, серпень 2021 року 21, вересень 2021 року 22, жовтень 2021 року 20, листопад 2021 року 22, грудень 2021 року 22, січень 2022 року - 14) = 646

Коефіціент коригування з 26.06.2019 року по 29.11.2021 року: 8184/7790=1,051

Втрачений заробіток: 1,051 (коефіціент коригування) х 804,24 грн (середньоденна заробітна плата) = 845,26 грн (скоригована заробітна плата) х 646 = 546 035,53 грн

Загальний розмір втраченого заробітку становить: 64 273,77 грн + 215 525,03 грн +180 349,98 грн +221 166 грн +546 035,53 грн = 1 227 350,31 грн

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У п.п. 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Під час перебування під слідством у кримінальному провадженні у засобах масової інформації та на різних Інтернет-ресурсах було опубліковано низку статей негативного характеру про позивача, що призвело до втрати його авторитету, честі та гідності.

Суд оглянув надані позивачем електронні докази:

https://izbirkom.org.ua/news/obshchestvo-19/2015/zampred-raiadministratsii-v-odesse-prorabotal-bez-vziatki-vsego-6-dnei-1076/

https://dumskaya.net/news/v-odesse-na-vzyatke-pogorel-zampred-kievskoj-raj-043068/

http://otkat.od.ua/korrupciya-melchaet-kilinchuk-popalsya-na-vzyatke-v-45-tys-grn-foto/

ІНФОРМАЦІЯ_1

ІНФОРМАЦІЯ_2

ІНФОРМАЦІЯ_3

ІНФОРМАЦІЯ_4

ІНФОРМАЦІЯ_5

https://narodna.pravda.com.ua/nation/54c7b9b33d726/

https://antikor.com.ua/articles/tag/%D0%9A%D0%B8%D0%BB%D0%B8%D0%BD%D1%87%D1%83%D0%BA_%D0%90%D0%BD%D0%B0%D1%82%D0%BE%D0%BB%D0%B8%D0%B9

http://krug.com.ua/news/23227

https://vedomosti.od.ua/novosti/2905-zamestitel-predsedatelya-kievskoy-rayadministracii-popalsya-na-vzyatke.html

https://www.facebook.com/pushkinskaya.net/posts/64333:0

https://infocenter-odessa.com/index.php?newsid=22652

https://rupor.od.ua/news/Odessa-proklyatoe-mesto-ili-nechistoplotnye-chin/

https://telegraf.com.ua/ukraina/mestnyiy/1701274-odesskogo-chinovnika-poymali-na-vzyatke-v-sobstvennom-kabinete.html

https://xn--h1aazf.xn--j1amh/2017/06/16/sud-opravdal-zamglavy-kievskogo-rajona-odessy/

Суд встановив, що через вказані ЗМІ інформація про затримання позивача могла стати відомою великому колу громадян. З огляду на посаду, займану позивачем на момент його затримання, до теперішнього часу існування вказаних публікацій у відкритому доступі про притягнення його до кримінальної відповідальності, безпосереднім чином вплинуло на формування у суспільстві його портрету.

У зв`язку з тим, що позивач був людиною, яка займала на час затримання керівну посаду в органах місцевого самоврядування м. Одеси, широкий розглос та увага до нього суспільства, вплинуло і на життя його родини.

Починаючи з 2017 року позивач неодноразово перебував на станціонарному лікуванні в ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. професора М.І. Ситенка НАМН України». 25.05.2017 року та 05.09.2019 року було проведено хірургічні операції на правому стегні. Остаточний діагноз: поверхнева низкодиференційна остеосаркома дистального метадіафізарного відділу правої стегневої кістки T2N0M0, ІІ ст., ІІ кл. гр. Стан після комбінованого лікування (хірургічного лікування, 04.07.2017 р., АПХТ, 2017). Пострекзеційний дефект метадіафізарного відділу с/3-н/3 правої стегневої кістки, заміщеної костним алоімплантом з наявною металоконструкцією (2017). Незрощення на рівні с/3-н/3 стегна, нестабільність металевої пластини (2019), стан після хірургічного лікування.

З 2018 року позивач отримує соціальну допомогу у зв`язку зі встановленням 2 групи інвалідності, продовжує відновлюватися після перенесених операцій, переніс 3 курси хіміотерапії, пересувається на милицях.

На своє лікування позивач витратив значні кошти:

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Згідно висновку експерта ОНДІСЕ Шеременко Я.І. №21-3244 від 29.09.2021 року, отриманого судом, було встановлено, що ситуація, яка досліджувалася за справою, є психотравмувальною для позивача та завдала йому страждань (моральна шкода). Експерт зазначив, що позивач має зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які негативно впливають на соціальне функціонування особистості, та виникли вони внаслідок безпідставного обвинувачення, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, внесення застави, домашнього арешту, відсторонення від займаної посади, незаконного кримінального переслідування в період з 26.01.2015-03.06.2020 рр.

Орієнтовний розмір суми компенсації моральних страждань, спричинених позивачу, експерт вважає 1 500 000,00 грн.

Водночас, на арк.22 висновку експерт вказує, що за результатами психологічного дослідження підекспертного встановлено, що він переживає події, що сталися з ним, однак обґрунтувати тяжккість та глибину переживань, які підкреслює останній, на цей час можливо встановити частково, через недостатнє підтвердження відповідних факторів, а саме: 1) причинно-наслідкового зв`язку між досліджуваною подією з наявною інвалідністю 2 групи, 2) наявності у статтях, представлених у ЗМІ, дійсно ганебної інформації про ОСОБА_1 , 3) наявності документального підтвердження застосування до нього домашнього арешту. Це може бути додатково підтверджено відповідними документами, свідченнями, у подальшому судовому процесі, і в свою чергу, у разі доказування збільшити суму компенсації відшкодування завданої моральної шкоди.

Станом на 04.09.2020 року згідно виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого №16129, виданого Одеською обласною лікарнею, має клінічний діагноз: ІХС. Гострий. Q Задній інфаркт міокарду ЛШ. Стенозуючий коронаросклероз. Балон ангіопалстика та стентування ПКА, недостатність мітрального клапану 0-1 ст. Недостатність трикуспідального клапану 0-1 ст. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ступінь 3, ризик 4. СН І ст. NYHA ІІ.

Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого №98980 від 22.03.2021 року, ОСОБА_1 перебував на лікуванні в ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. М.І. Ситенка НАМН України», з клінічним діагнозом: Остеосаркома н/3 правої стегнової кістки. Стан після комбінованого лікування (2019 р.) Нестабільність металоконструкції правої стегнової кістки. Незрощення транпсплантату на рівні с/3 правої стегнової кістки.

Згідно виписки №247 від 23.04.2021 року КНП «ЦПМСД №3» Одеської міської ради ОСОБА_1 переніс коронавірус COVID-19, позалікарняну двосторонню пневмонію.

21.11.2021 року позивач знову потрапив до Одеської обласної клінічної лікарні, де переніс ще одну операцію на серці. 25.11.2021 року був виписаний з діагнозом: ІХС. Стенокардія напруги ІІ-ІІІ ФК. Нестабільна стенокардія (21.11.2021 р.) Післяінфарктний кардіосклероз (27.08.2020 р.) Стенозуючий коронаросклероз. (КВГ від 27.08.2020 р., 21.11.2021 р.) Балонна ангіопалстика та стентування ПКА, недостатність мітрального клапану 0-1 ст. Недостатність трикуспідального клапану 0-1 ст. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ступінь 3, ризик 4. СН І ст. NYHA ІІ.

Під час слухання справи суд допитав свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

У судовому засіданні 04.12.2020 року свідок ОСОБА_2 пояснила суду, що до затримання у січні 2015 році її батько був здоровою людиною, але після стресової ситуації, пов`язаної із відкриттям кримінальної справи, взяттям під арешт, застосуванням до нього інших запобіжних заходів, в нього почалися проблеми зі здоров`ям, які вона вважає наслідками пережитої ситуації, вона також зазначила, що відчувала особистий дискомфорт через кримінальне переслідування, оскільки вимушена була змінити свої дані в соцмережах, бо постійно отримувала листи від незнайомих людей, які звинувачували позивача у злочині.

У судовому засіданні 04.12.2020 року свідок ОСОБА_3 пояснила, що є фактичною дружиною позивача, знайома з ним з 2014 року, про затримання дізналася від родичів, оскільки на той час мешкала у м. Харків, у серпні 2015 року вона переїхала до нього, і з того часу постійно займається лікуванням, опікується позивачем, підтримує його фізично та психологічно. З часу виявлення у 2017 році у позивача онкозахворювання завжди перебуває з ним поруч. ОСОБА_3 зазначила, що стан її чоловіка погіршився після виникнення кримінальної справи і не змінився після її завершення, оскільки протягом всього строку переслідування він не мав змоги працювати, а тільки ходив до лікарів і у суди.

У судовому засіданні 28.01.2021 року свідок ОСОБА_4 зазначила, що є колегою позивача, про затримання ОСОБА_1 дізналася зі ЗМІ, де було зазначено його дані (ПІБ, посада, місце роботи), а потім цю інформацію підтвердили інші колеги. Охарактеризувала позивача як психічно стабільного, оптимістичного, доброзичливого чоловіка, який, однак, змінився після критичної для себе ситуації, пов`язаної із незаконними діями правоохоронних органів. Свідок також зазначила, що за роки кримінального переслідування позивач став хворою, слабкою, апатичною людиною, із зламаним здоров`ям та особистістю.

Суд бере до уваги характеристику, надану позивачем з Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 31.08.2021 року, згідно якої останній характеризується позитивно, як кваліфікований і вимогливий до себе та підлеглих керівник з серйоним ставленням до власних обов`язків, порядна та щира людина, має високий рівень ініціативності, професійних амбіцій, які реалізував на благо громади Київського району м. Одеси. Його вирізняють позитивні моральні якості: урівноваженість, безконфліктність, почуття такту та міри, людяність. Проявив себе у вирішенні службових завдань людиною принциповою, ступінь особистої відповідальності дуже висока. За час роботи користувався великою повагою у колективі, ввічливий та уважний до усіх співробітників. Має чудові організаторські здібності, своїм прикладом виказував повагу і підримку місцевим ініціативам у сфері соціального забезпечення та благодійництва.

ЖСК «Київський-21» надав характеристику на позивача від 31.08.2021 рокуза місцем його проживання, згідно якої останній зарекомендував себе за роки життя за адресою мешкання з позитивної сторони, підтримує гарні, теплі стосунки з сусідами, неконфліктний, комунікабельний, у побуті доброзичливий, тактовний. Приймає активну участь у загальних зборах та заходах щодо підтримки належного санітарного стану, благоустрою у будинку та прилеглої території.

Крім того, згідно акту від 19.01.2021 року, складеного сусідами позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , останній разом з фактичною дружиною ОСОБА_3 підтримує гарні стосунки з усіма мешканцями будинку, з 2017 року, з моменту виявлення у позивача онкозахворювання, ОСОБА_3 опікується ним, надаючи постійнодопомогу у лікуванні та догляді.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) наведено висновок, згідно з яким:«моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попередньогостану,і сама можливість такого відновлення у необхідному чиповному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Аналогічне твердження містить постанова ВерховногоСуду від28.10.2020 року у справі№610/3221/19-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «THOMA v. LUXEMBOURG», «CALOC v. FRANCE» та «NIEDBALA v. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

При встановленні самого факту спричинення позивачеві моральної шкоди слід виходити з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди, виходячи з принципу справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того, з констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин, в зв`язку з чим суд враховує визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Так, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.Тобто, Законом «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом має визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди законом не передбачено.

Суд вважає, що позивач довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, причинний зв`язок між надмірною тривалістю досудового розслідування та судового розгляду, настанням певних негативних наслідків, зокрема обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, постійною участю, протягом більше 5 років, в слідчих діях та судових процесах, тривалою невизначеністю, обуренням, протестом, емоційною напругою, необхідністю виправдовуватись та доводити Верховному Суду свою невинність в інкримінованих діяннях, а також: приниження, сорому, тривоги, втрати можливостей самореалізації. Позивач не мав можливості здійснювати звичайну щоденну діяльність, перебував у напруженому психологічному стані та усвідомленням того, що його підозрювали у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за яке передбачало покарання у вигляді позбавлення волі.

Зазначені обставини стали для нього стресовою психоемоційною ситуацією, яка внесла кардинальні зміни у звичний спосіб його життя, призвела до руйнування значущих взаємовідносин з оточенням, моральних цінностей та довіри до людей та правоохоронної системи.

Тривалість кримінального провадження призвели до моральних страждань позивача, зумовлених безпідставною підозрою у вчиненні злочину, триманням під вартою та домашнім арештом, застосуванням застави, втратою роботи та джерела отримання прибутку, що призвело до скрутного становища його сім`ю. Вказані обставини мали для нього стресові наслідки, він був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на його звичний уклад життя, призвело до необхідності отримання лікування, тобто зумовило моральні страждання і переживання.

Суд бере до уваги, що на час затримання у 2015 році позивачу було 49 років, він досяг значних успіхів у кар`єрі, професії, був авторитетною людиною, яка мала статус у суспільстві, самореалізувався, мав велику сім`ю, коло друзів та колег. На час ухвалення рішення позивачу 55 років, він є дорослою, зрілою людиною, з інвалідністю, обмежений у пересуванні.

Суд вважає, що внаслідок подій, які призвели до встановлення порушення у цій справі, позивач вочевидь зазнав сильних душевних переживань та страждань, і таку шкоду не може бути виправлено самим лише встановленням факту порушення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного суду у справі, з подібних правовідносин, зокрема у справах: № 585/724/19 (пр. 61-18673ск19) від 27.05.2020року; № 646/8234/19 провадження № 61-14404св20 від 10.03.2021р.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховує положення статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, незаконного накладення арешту на майно, незаконного здійснення інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

В даному випадку такими діями є незаконне кримінальне переслідування позивача впродовж 5 років, 4 місяців і 8 днів, незаконне обмеження його свободи шляхом взяття під варту,застосування застави, домашнього арешту, накладення арешту на належне йому майно, відсторонення від займаної посади.

Разом з тим, тримання під вартою найсуворіший запобіжний захід, який максимально обмежує права та свободи людини і громадянина, зокрема найважливіше право - на свободу й особисту недоторканність. Застосування тримання під вартою як запобіжного заходу є найгострішим втручанням у сферу гарантованого Конституцією України права на свободу та особисту недоторканість.

Згідно абзацу першого статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, - кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Європейський суд з прав людини у справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» звернув увагу на окремі аспекти застосування національними судами п.5 ст. 5 Конвенції, відповідно до якого кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має право на відшкодування шкоди у судовому порядку, з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах.

До того ж Європейський суд з прав людини у своїх рішення по справах «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Кудла проти Польщі» від 26 жовтня 2000 року зауважив відсутність спеціальних правових інструментів, за допомогою яких заявник міг би оскаржити тривалість провадження.

З урахуванням установлених обставин у справі, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним також врахувати ступінь страждань від безпідставного обвинувачення позивача у вчиненні злочину, тривалість обмеження його конституційних прав, а тому дійшов висновку, що достатньо підстав для визначення розміру компенсації у сумі 2000000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконними діями державних органів (слідства та суду), саме такий розмір відповідає характеру та обсягу страждань позивача, а також засадам виваженості, законності та справедливості.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з п. 1 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання.

Відповідно до п. 23-1 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Згідно з п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (п. 3 п. 4 Положення).

Згідно із п. 9 Положення Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до пп. 14 п. 4 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2011 року № 1280, Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Із системного аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що Державна казначейська служба України, діючи від імені держави у цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету.

Отже, кошти на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено чинним законодавством, підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом їх списання ДКСУ з Єдиного казначейського рахунку, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, яка є їх розпорядником. Вказане узгоджується із судовою практикою Верховного Суду, зокрема, з постановою від 14 липня 2021 року у справі №310/2397/19.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц зазначила, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)).

Таким чином, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі, зокрема є відповідний орган Казначейської служби (який відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.

Відповідно до п. 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Згідно з частиною першою цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 141 Цивільно-процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно з п.35 Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 №10 вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з ч.8ст. 141 ЦПК Українирозмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У уточненому позові позивачем наведено розрахунок понесених ним судових витрат.

Позивачем було понесено витрати, пов`язані із розглядом справи щодо направлення під час розгляду справи кореспонденції на адресу сторін, що підтверджується наступним чином:

-08.10.2020 рокубулонаправленовідповідь на відзив Одеської обласної

прокуратури(поштові накладні №175 на суму 29 грн, №159 на суму 23 грн, №140 на суму 23 грн, №124 на суму 23 грн) на загальну суму 121 грн, а також придбано конверти на суму 10 грн (фіскальний чек від 08.10.2020 року) та направлено відповідь на відзив Одеської обласної прокуратури до Київського районного суду разом з доказами його направлення на адресу сторін (поштова накладна №191 з фіскальним чеком та описом від 08.10.2020 року на суму 23 грн), що в сумі становить 154 грн;

-19.10.2020 рокубуло направлено відповідь на відзив ГУ ДКСУ в

Одеськійобласті(поштові накладні №967 на суму 23 грн, №959 на суму 23 грн, №932 на суму 23 грн, №916 на суму 29 грн) на загальну суму 121 грн), а також придбано конверти на суму 10 грн (фіскальний чек від 19.10.2020 року) та направлено відповідь на відзив ГУ ДКСУ в Одеській області до Київського районного суду разом з доказами його направлення на адресу сторін (поштова накладна №975 з фіскальним чеком та описом від 19.10.2020 року на суму 23 грн ), що в сумі становить 154 грн;

-03.11.2020 року було направлено клопотання про залучення доказів та

проведеннясудової психологічної експертизи від 02.11.2020 року (поштові накладні №249 на суму 19,24 грн, №230 на суму19,24 грн, 222 на суму 19,24 грн та №257 на суму 25,24 грн), що в сумі становить 82,96 грн;

-28.11.2020 року було направлено клопотання про залучення доказів від

27.11.2020 року(поштові накладні №326 на суму 23 грн, №318 на суму 23 грн, №200 на суму 29 грн, №332 на суму 23 грн ), що в сумі становить 98 грн;

-27.01.2021 року було направлено клопотання про залучення та

витребування доказіввід 27.01.2021 року (поштові накладні №740 на суму 29 грн, №759 на суму 29 грн, №767 на суму 29 грн, №732 на суму 35 грн ), що в сумі становить 122 грн;

-03.03.2021 року було направлено клопотання про залучення доказів від

28.02.2021 року(поштові накладні №216 на суму 32 грн, №208 на суму 26 грн, №194 на суму 26 грн, №178 на суму 26 грн), що в сумі становить 110 грн;

-26.04.2021 року було направлено клопотання про залучення доказів від

23.04.2021 року(поштові накладні №130 на суму 26 грн, №113 на суму 32 грн, №121 на суму 26 грн, №105 на суму 22 грн), а також придбано конверти на суму 12 грн (фіскальний чек від 23.04.2021 року), що в сумі становить 118 грн;

-04.09.2021 року було направлено клопотання про залучення доказів від

03.09.2021 року(поштові накладні №274 на суму 32 грн, №290 на суму 26 грн, №304 на суму 26 грн, №282 на суму 26 грн), а також придбано конверти на суму 12 грн (фіскальний чек від 04.09.2021 року), що в сумі становить 122 грн.

Відповідно до ст.140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу.

Відповідно до ст.139 ЦПК України з Державного бюджету на користь позивача слід також стягнути витрати за проведення судової психологічної експертизи щодо встановлення можливого розміру грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) в розмірі 18719,20 грн.

Таким чином, загальний розмір підтверджених та понесених позивачем судових витрат складає 19 680,16 грн.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, на підставі встановлених обставин, керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 24, 34, 55, 56, 62, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1-23, 1176 ЦК України, ст.ст. 1-13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на підставі ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України (м. Київ, вул. Бастіонна,6), Одеської обласної прокуратури (м. Одеса, вул. Пушкінська, 3), треті особи Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (м. Одеса, вул. Садова, 1-а), Головне управління національної поліції в Одеській області (м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 15-а) простягнення грошової компенсації майнової та моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Державної казначейської служби Українина користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в сумі 2000000 (два мільйони) та матеріальної шкоди у розмірі 1 227 350,31 грн (один мільйон двісті двадцять сім тисяч триста п`ятдесят гривень тридцять одна копійка) без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Державної казначейської служби Українина користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 19 680,16 ( дев`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят гривень та шістнадцять копійок) грн, які кладаються із 18719,20 грн (витрат на проведення судової психологічної експертизи) та 960,90 грн (витрат, пов`язаних із розглядом справи).

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду через Київський районний суд м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03 лютого 2022 року.

Суддя Маломуж А. І.