Справа № 210/6172/21
Провадження № 2/210/397/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 лютого 2022 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень №11193906 від 19.10.2013 року. Разом з нею у будинку за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2 - колишня дружина її сина. 20.12.2019 року син позивача ОСОБА_3 розлучився з відповідачкою ОСОБА_2 . На теперішній час ОСОБА_2 , фактично в квартирі не мешкає, позивач зазначає, що позивач та члени її родини з відповідачем не підтримує жодних зв`язків, відповідач ОСОБА_2 тільки зареєстрована в квартирі позивача.

Позивач зазначає, що неодноразово просила відповідача добровільно знятись з реєстрації в квартирі, оскільки вона не є членом їх сім`ї, та позивачеві доводиться платити завищенні тарифи за комунальні платежі, через реєстрацію відповідача в житлі позивача. Також зауважує, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні особисті речі відповідача, документи, предмети побуту. Коштів на утримання квартири, у т.ч. сплату комунальних послуг, від ОСОБА_2 , не надходило. Від свого сина позивач дізналася, що ОСОБА_2 , на теперішній час мешкає в Польщі та уклала там шлюб з іншим чоловіком. Зв`язку з ОСОБА_2 , встановити не можливо. У зв`язку з чим позивач вимушена нести додаткові витрати, сплачуючи комунальні послуги за відповідача як за особу, яка досить тривалий час не проживає у житловому приміщенні, не утримує його. Просить визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням (квартирою), розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 16.11.2021 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачу направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою місця реєстрації. Вказане повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Станом на 04.02.2022 року відповідачем відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що згідно витяга з Державного реєстру речових прав на нерухомемайно про реєстрацію прав та їх обтяжень квартира заадресою по АДРЕСА_2 належитьна праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.10).

Окрім позивача ОСОБА_1 за адресою по АДРЕСА_2 зареєстровані також і відповідач у справі ОСОБА_2 , яка зі слів сусідів у будинку за даною адресою з 2018 року та по теперішній час не проживає (а.с.20).

Всі витрати по утриманні квартири несе позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.7 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов`язане з вирішення питання про житлові права особи, які регулюються як нормами житлового так і цивільного законодавства про право особи на проживання в цьому будинку (ст.ст. 71-72, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно, враховуючи те, що відповідач права власності на квартиру не має, але наявність її реєстрації порушує права на користування майном, та збільшує суму по оплаті за комунальні послуги, що для позивача накладно, є всі законні підстава для зняття осіб які не проживають більше шести місяців в майні з реєстрації за рішенням суду, так як в добровільному порядку відповідач відмовляється знятись з реєстрації.

Відповідно до довідки Металургійної районної у місті Ради відділу реєстрації місця проживання громадян від 12.11.2021 року, відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована з 17.12.2013року та по теперішній час. (а.с.17).

Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У відповідності до положень ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».

Так, згідно Акту про встановлення місця проживання від 19.11.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів сусідів встановлено, що за зазначеною адресою з 2018 року та по теперішній час відповідач ОСОБА_2 не проживає (а.с.20).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Також, згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, перелік яких наведений у частині 3 цієї статті.

Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідно до ст.107 ЖК наймач житлового приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму не розривається, а член сім`ї, який вибув, утрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

У справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Крім того, втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).

При прийнятті рішення по суті справи, суд також керується роз`ясненнями, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, де зазначено, що у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Під час розгляду справи судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача ОСОБА_2 в спірній квартирі.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є такою особою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , в зазначеній квартирі не проживає, позивач не чинить перешкод у користуванні квартирою, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Частиною 1ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зокрема, згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Правова природа оцінки доказів полягає в зобов`язанні суду оцінити кожну обставину з позицій її первинності, тобто яка зі сторін спочатку висунула її в якості підстави для вимоги або заперечення, і, виходячи з цього, відносити до тягаря доказування позивача чи відповідача.

Відповідно до вимог ст. 163 ЖК Української РСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідач ОСОБА_2 не є власником спірної квартири та не проживає за місцем своєї реєстрації більше чотирьох років, житловою площею не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання квартири не сплачує, а тому правових підстав для подальшої її реєстрації у квартирі, наразі немає, внаслідок чого, суд прийшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На стягненні понесених судових витрат в розмірі 908 гривень 00 копійок з відповідача, позивач не наполягала.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, статей 71,72 ЖК України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням (квартирою), розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко