Справа № 466/9872/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Білінської Г.Б.

при секретарі Філевич У.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кабінету Міністрів України Курса О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної Казначейської служби України про стягнення з Держави Україна коштів на відшкодування шкоди, завданої майну працівника Національного антикорупційного бюро України у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, яка завдана йому вчиненням кримінального правопорушення, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом ,у якому просить стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 в рахунок відшкодування шкоди, завданої майну працівника Національного бюро у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, яка завдана йому вчиненням кримінального правопорушення в сумі 261 522,20 грн.

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що він, ОСОБА_1 з 05.10.2015 року по даний час проходить службу в Національному антикорупційному бюро України на посадах детектива та старшого детектива. 17.12.2020 року троє невідомих осіб здійснили підпал його авто «ШКОДА ОКТАВІЯ» А5 д.н.з. НОМЕР_2 . За даним фактом Шевченківським відділом поліції ГУНП у Львівській області 17.12.2020 року внесено відомості до ЄРДР за № 0002475 з попередньою правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 347 КК. України (умисне знищення або пошкодження майна, що належить працівникові правоохоронного органу у зв`язку з виконанням службових зв`язків працівником правоохоронного органу, здійснене шляхом підпалу) та розпочато досудове розслідування. ОСОБА_1 визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні. В ході досудового розслідування повідомив, що підпал автомобіля на його думку є помстою за виконання своїх службових обов`язків , повідомив про конкретні факти та осіб, що можуть бути причетними до підпалу . На даний час розслідування триває; осіб, що вчинили підпал авто не встановлено, про підозру нікому не повідомлено.

23.02.2021 року позивач звернувся до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України та до Державної казначейської служби України з заявами про відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України шкоду завдану його майну. Кабінет Міністрів України та Державна казначейська служба України відмовились задовольнити заяву та відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету України завдану шкоду.

Таку відмову вважає протиправною, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» шкода, завдана майну працівника Національного бюро чи майну членів його сім`ї у зв`язку з виконанням і службових обов`язків, відшкодовується в повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України з наступним стягненням цієї суми з винуватих осіб у порядку, встановленому законом. Законодавець, враховуючи актуальність боротьби з корупцією встановив для працівників Національного антикорупційного бюро України додаткові соціальні гарантії, а саме відшкодування шкоди працівнику Національного антикорупційного бюро України завданої кримінальним правопорушенням. Позивач вважає, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу без вини, а після відшкодування до держави переходить право вимоги до винної особи. Оскільки його право на відшкодування заперечується відповідачами , вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та дав пояснення, аналогічні змісту позову.

Представник відповідача -Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України Курса О.С. , позовні вимоги заперечила ,покликаючись на мотиви, викладені у відзиві на позов. Окрім цього у судовому засіданні пояснила, що на день звернення позивача про відшкодування шкоди та на день розгляду справи судом Верховною Радою України не прийнято відповідного спеціального закону щодо встановлення порядку відшкодування шкоди, завданої працівнику Національного бюро чи майну членів його сім`ї у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків. Окрім цього, вважає, що позивачем не доведена неправомірність прийнятого рішення, вчиненої дії, допущення бездіяльності суб`єкта владних повноважень по відношеннню до позивача.

Представник відповідача Державної Казначейської служби України у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи судом. Відзив на позов відповідачем на день ухвалення рішення поданий не був.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши подані письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та невизнання .

Відповідно ст. 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету країни у випадках та порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» шкода, завдана майну працівника Національного бюро чи майну членів його сім`ї у зв`язку з виконанням і службових обов`язків, відшкодовується в повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України з наступним стягненням цієї суми з винуватих осіб у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.10.2015 року по даний час проходить службу в Національному антикорупційному бюро України на посадах детектива та старшого детектива, що стверджується Розпорядженням НАБУ від 30.09.2015 р. №123-р та Наказом Директора НАБУ №120-Н від 04.01.2021 р.

На праві власності ОСОБА_1 належить автомобіль «ШКОДА ОКТАВІЯ» А5 д.н.з. НОМЕР_2 , що стверджується копією технічного паспорта НОМЕР_3

Із Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.12.2020р., № кримінального провадження 0002475 вбачається, що 17.12.2020 р. внесено відомості за заявою ОСОБА_1 ,який перебуває на посаді старшого детектива НАБУ у м.Львові ,про те, що о 01.00 год. за адресою м.Львів ,вул. Г.Мазепи 1 А поблизу ліцею №81 ім.Петра Сгайдачного невідомі особи умисно шляхом підпалу пошкодили його автомобіль марки «Шкода Октавія» А5 д.р.з. НОМЕР_2 ,2021 року випску,чорного кольору, чим йому завдано матеріальну шкоду в розмірі 243 000 грн.

ОСОБА_1 визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні та йому була вручена пам`ятка відповідно до вимог КПК України 17.12.2020 р.

Із копії Акту про пожежу ,складеного головним інспектором Шевченківського РВ м.Львова ГУ ДСНС Львівської області від 17.12.2020 р. ,вбачається, що причиною пожежі «ШКОДА ОКТАВІЯ» А5 д.н.з. НОМЕР_2 являється підпал, занесення стороннього джерела запалювання.

Із висновку експерта за результатами проведеної транспортно-товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні №1140 від 06.04.2021 р. вартість матеріального збитку ,заподіяного власнику автомобіля «ШКОДА ОКТАВІЯ» А5 д.н.з. НОМЕР_2 станом на 10.03.2021 р., становить 261 552 ,20 грн.

Звернення позивача ОСОБА_1 щодо відшкодування заподіяної йому шкоди залишені без задоволення, що вбачається із наданих долучених позивачем до позовної заяви копій матеріалів переписки із КМУ та Казначейською службою України.

Ставлячи вимоги про відшкодування шкоди, позивач покликається на норми Цивільного Кодексу України та ЗУ «Про Національне антикорупційне бюро України».

Ст.1177 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин ,або якщо вона є неплатоспроможною.

Згідно із загальними нормами цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювана шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, встановлених нормами ЦК України.

Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Так, загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, як би її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування майнової шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювана збитків та наявність причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками.

Позивач у позовній заяві покликається на те, що йому завдано майнову шкоду, яка відповідно до висновку транспортно-товарознавчої експертизи, проведеної в кримінальному провадженні №0002475, становить 261522,20 грн. На даний час досудове розслідування триває, осіб, що вчинили підпал авто не встановлено, про підозру нікому не повідомлено.

При цьому, звертаємо увагу на те, що суду не надано жодних доказів ,які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та нанесеними збитками.

Як з`ясовано судом, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002475 триває, позивач визнаний потерпілим у вказаному кримінальному провадженні .Він не позбавлений права на відшкодування такої шкоди у разі завершення кримінального провадження . Така позиція висловлена і у постанові Верховного Суду 03.02.2022 у справі №757/5974/19-ц.

Суд вважає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження зазначених в позові обставин, вина заподіювача шкоди не доведена у встановленому порядку, не надано доказів протиправності діяння заподіювача шкоди, не доведено наявність причинного зв`язку між протиправними діями заподіювача шкоди і зазначеними позивачем наслідками.

Статтями 1173, 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Позивач вважає, що майнова шкода, завдана його майну внаслідок злочину, підлягає відшкодуванню Державою. Правовою .підставою для задоволення заявлених позовних вимог позивач зазначив статтю 1177 ЦК України.

Статтею 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 висловлена правова позиція про те , що Держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими. Положення статті 1177 ЦК України передбачають порядок відшкодування шкоди, завданої лише фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення.

Проте, на даний час у національному законодавстві відсутній відповідний нормативно-правовий акт, який визначає такий порядок відшкодування шкоди.

У цій же постанові у справі № 916/1423/17 Велика Палата Верховного Суду також зазначила , що Європейський суд з прав людини , дослідивши приписи статті 1177 ЦК України у редакції, що була чинною до 09 червня 2013 року, та статті 1207 цього Кодексу, у справах за заявами № 54904/08 і № 3958/13 вказав, що отримання відшкодування на підставі зазначених приписів можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені, та за наявності окремого закону, якого немає і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування. Тому ЄСПЛ відзначив, що право на відшкодування державою потерпілим у наслідок кримінального правопорушення ніколи не було безумовним. Оскільки заявники не мали чітко встановленого в законі права вимоги для цілей, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), вони не могли стверджувати, що мали легітимне очікування на отримання будь-яких конкретний сум від держави. З огляду на це ЄСПЛ визнав скарги заявників на порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції несумісними з положеннями Конвенції ratione materiae. ^

У рішенні Європейського суду з прав людини від 30.09. 2014 року у справі « Петльований проти України», Суд зауважив, що відповідно до ЦК України питання державної компенсації жертвам злочину врегульовано таким чином, що будь-яка вимога про таку компенсацію є умовною, і ці умови частково викладені у першому пункті статті 1177 ЦК України, який містить слова «якщо особа, яка вчинила злочин, не ідентифікована або неплатоспроможна». Подальші умови полягають у тому, що вони мають бути встановлені окремим законом, який не було прийнято до цього часу. Такий закон має також містити процедуру присудження та сплати компенсації. Із цих застережень вбачається , що право на компенсацію з боку держави жертвам злочину,передбачене вищевказаною статтею Кодексу, ніколи не було призначене, щоб бути безумовним. Практика національних судів підтверджує, що за відсутності закону, який формулює такі положення, право на компенсацію не може виникнути згідно зі статтею 1177 ЦК України, як окремо взятою.

Механізм відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України на сьогодні законодавчо визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Водночас цей Закон передбачає можливість реалізації норми цивільного законодавства про відшкодування шкоди, завданої правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України лише у випадку, коли правопорушення вчинено спеціальним суб`єктом працівником правоохоронного органу, прокуратури, і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою тощо.

Чинним на момент прийняття рішення законодавством чітко передбачено вичерпний перелік шкоди, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України.

У позовній заяві позивач визначає спосіб відновлення порушеного права -шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку. Однак, відповідно до частини 1 статті 2 Бюджетного Кодексу України єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні. Тобто , відшкодування шкоди здійснюється Казначейством шляхом стягнення з Державного бюджету України за рахунок коштів бюджетної програми , передбаченої на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб, а не з єдиного казначейського рахунку. На такі обставини міститься посилання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16 , де зроблено висновок про те, що кошти на відшкодування шкоди, завданої державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, без зазначення відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів.

З наведених мотивів суд вважає позовні вимоги недоведеними та такими, що не підлягають до задоволення .

Керуючись ст.ст. 10, 12, 60, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1177 ЦК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної Казначейської служби України про стягнення з Держави Україна коштів на відшкодування шкоди, завданої майну працівника Національного антикорупційного бюро України у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, яка завдана йому вчиненням кримінального правопорушення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення складено 18.02.2022р.

Суддя Г. Б. Білінська