Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 496/3732/21

Номер провадження: 2/511/248/22

"17" лютого 2022 р. суддя Роздільнянського районного суду Одеської області Гринчак С. І. , розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна,

встановив:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовною заявою про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07.09.2021 року відкрито провадження по справі у спрощеному провадженні та призначено справу до розгляду

13.01.2021 року ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги, окрім вимоги про розірвання шлюбу, заявлено вимогу про визнання за ОСОБА_2 права власності на: садовий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 41 кв.м., житловою 17.8 кв.м.; на земельну ділянку № НОМЕР_1 , загальною площею 0,0560 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:002:3782.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 14.01.2022 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна надіслано за підсудністю до Роздільнянського районного суду Одеської області.

Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена в провадження судді Гринчак С.І.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до наступного висновку.

Суд вважає, що вказана позовна заява подана в порушення вимог законодавства та повинна бути залишена без руху, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України ( ч.1 ст. 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавлення його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до вимог діючого законодавства, при вказаних обставинах, особа вправі звертатись до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу.

В позовній заяві позивач просить визнати за ОСОБА_2 права власності на: садовий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 41 кв.м., житловою 17.8 кв.м.; на земельну ділянку № НОМЕР_1 , загальною площею 0,0560 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:002:3782.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Однак, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано доказів, що підтверджують викладені ним в позовній заяві обставини, щоб суд міг встановити порушення майнових прав позивача і його обґрунтованість звернення до суду за захистом цих порушених прав.

Крім того, при досліджені позовної заяви та доданих до неї документів, судом встановлено, що позовна заява подана з порушенням ст.ст. 175, 176 ЦПК України, а саме: в позовній заяві не зазначено ціни позову та позовна заява не містить обґрунтування ціни позову та доказів, що підтверджують вказані обставини.

Ціна позову визначається з урахуванням ст. 176 ЦПК України. Зокрема відповідно до п. 2 ч. 1 вказаної статті, ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року, розмір судового збору, який підлягає сплаті при зверненні до суду з позовною заявою майнового характеру, яка подається фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позовні заяви немайнового характеру 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 року становить 2270,00 грн).

Так позивач звернувся до суду з позовною вимогою майнового характеру, однак ним не зазначена ціна позову та не додано до матеріалів справи доказів, щодо вартості спадкового майна, на час звернення до суду з даним позовом, що не дає суду можливості встановити правильність сплати ним судового збору в розмірі 908,00 грн.

Тобто, позивачу необхідно надати документи на підтвердження вартості майна на садовий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку № НОМЕР_1 , загальною площею 0,0560 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с/рада Єгорівська, «Радість - 1» садове товариство, об`єднання садових товариств «Радість», кадастровий номер земельної ділянки :01:002:3782, що підлягають поділу та документи на підтвердження звернення до суб`єкта оцінки для встановлення вартості майна.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, позивачу необхідно зазначити, чим підтверджується придбання всього майна, що є предметом даного спору під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а також зазначити, чим підтверджується спільна участь подружжя коштами або працею в набутті спірного майна.

Відповідно до п.11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, що після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175,177 цього кодексу, постановлює ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може протягом п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. 175,177,185 ЦПК України, суд,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна, залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви не пізніше п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Учасник справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://rz.od.court.gov.ua/sud1524/gromadyanam/csz/.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя:С. І. Гринчак