Провадження № 22-ц/812/322/22 Суддя першої інстанції Коваленко І.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 лютого 2022 року м. Миколаїв Справа № 489/6444/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складено 10 грудня 2021 року, за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корабел» (далі ОСББ «Корабел») про скасування заборгованості та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСББ «Корабел», у якому зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

Позивач сплачує ОСББ «Корабел» кошти за утримання і обслуговування будинку та холодну воду.

10 травня 2018 року відповідачем була надана довідка до Управління соціального захисту населення про заборгованість позивача перед ОСББ «Корабел» на суму 6 765 грн 15 коп.

У зв`язку з цим, позивачу відмовили в нарахуванні субсидії.

Позивач вчасно сплачувала за комунальні послуги та ніякої заборгованості в неї існувати не може, а голова та бухгалтер ОСББ «Корабел» відмовляються провести звірку та надати детальний розрахунок заборгованості.

Позивач вважає, що заборгованість могла виникнути від попереднього власника ОСОБА_2 , яка є сестрою позивача.

ОСОБА_2 за життя на праві власності належала 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 , яку позивач успадкувала після її смерті, згідно свідоцтва про право на спадщину від 31 серпня 2012 року.

Позивач вважає, що нарахована заборгованість є безпідставною, оскільки утворилась за її сестрою до 31 серпня 2012 року.

Відповідач не використав своє право на звернення до суду із позовом щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, а тепер безпідставно нараховує їй заборгованість.

Також ОСОБА_1 має пільгу як «дитина війни», проте в період з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2019 року відповідачем безпідставно не було її враховано при розрахунку сум сплати за холодну воду. Також у лютому місяці 2019 року бухгалтером ОСББ «Корабел», нараховано у розрахунку позивачу суму сплати за холодну воду за 4 куба води у розмірі 72,19 грн, хоча на стенді було нарахування за 2 куби у розмірі 36,10 грн, тому розрахунок заборгованості підлягає зменшенню і на цю суму.

22 вересня 2021 року позивач отримала відповідь від новообраного голови правління ОСББ «Корабел» Бондаренка С.М., що після звірки її оплат за 2018-2021 рік у позивача відсутня заборгованість перед відповідачем за цей період, і навіть є переплата у розмірі 115,24 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд скасувати заборгованість, як безпідставно нараховану, що утворилась на 01 січня 2006 року та в наступні роки по вересень 2021 року (включно). Перерахувати суму оплати за 2019 рік врахувавши пільги 25% «Діти війни» з 01 травня 2019 року по 30 вересня 2019 року за холодну воду, а також, як помилково нараховані (4 куба-2 куба) по факту 36,10 грн. Зменшити рахунок на 132,60 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСББ «Корабел» перерахувати ОСОБА_1 суму оплати за холодну воду у квартирі АДРЕСА_1 за період з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2019 року з урахуванням соціальної пільги як «дитині війни». Стягнуто з ОСББ «Корабел» на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача перерахувати їй суму заборгованості за холодну воду з урахуванням пільги як «дитині війни» за період з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2019 року суд виходив з того, що в 2019 році позивачу не нараховувалась пільга як «дитині війни» за холодну воду в період з лютого по грудень 2019 року, а в січні 2019 розмір пільги складав 9,02 грн, що становить 25% від нарахованої сплати за 2 куба води у розмірі 36,10 грн. При цьому, доказів правомірності не нарахування такої пільги позивачу ОСББ «Корабел» за наявності довідки Управління соціальних виплат та компенсацій Інгульського району м. Миколаєва від 07 серпня 2019 № 590, згідно якої ОСОБА_1 має право на соціальну пільгу як «дитина війни» з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2019 року, суду не надало.

Відмовляючи в задоволення іншої частини позовних вимог, суд виходив з того, що до позивача, яка прийняла спадщину після смерті сестри, крім прав останньої, перейшли і обов`язки, зокрема заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Доводи позивача щодо відсутності у неї заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2006 року по вересень 2021 року не підтверджені належними доказами, та спростовуються наданими відповідачем до відзиву щорічними листами щодо нарахування комунальних послуг ОСОБА_1 , в той час як позивачем не підтверджено квитанціями, що нею було сплачено за комунальні послуги суми у більших розмірах, ніж враховано відповідачем.

Доводи позивача щодо безпідставного нарахування бухгалтером ОСББ «Корабел» у лютому місяці 2019 року суми сплати за холодну воду за 4 куба води у розмірі 72,19 грн, хоча на стенді було нарахування за 2 куби у розмірі 36,10 грн, тому розрахунок заборгованості підлягає зменшенню на цю суму, також не підтверджено належними доказами, хоча в силу статті 81 ЦПК України це є її обов`язком.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове, яким вимоги позову задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не надав належної уваги тому, що їй призначена субсидія з 01 грудня 2018 року по 02 травня 2019 року, що є дуже важливим для неї. Розмір субсидії вбачається з наданої заяви від 18 березня 2019 року та доданого повідомлення про призначення субсидії з січня 2019 року по березень 2019 року і за квітень 2018 року, сума якої 188,48 грн. Але суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув.

Своїм правом звернутися до суду відповідач не скористався, а знову подав до Управління соцзахисту населення довідку про її борг, який ще збільшився.

На підставі цього було знову призупинено виплату субсидії до того часу коли буде погашений борг, а це є неможливим, бо такого боргу у позивача не існує.

Позивач сплачувала за послуги постійно і в оплатах за 2018-2021 роки були переплати.

З рішенням суду вона погодитись не може, оскільки суддя обґрунтував своє рішення тим, що недодані квитанції про сплату з 2006 року по 2021 рік, але всі копії розрахункових книжок починаючи з 2004 року по грудень 2018 року були надані 18 березня 2019 року. Суду надані виписки по розрахункам 2018-2021 роках з квитанціями про їх сплату. Також надані копії по призначенню субсидії з грудня 2018 року по січень березень 2019 року, але вони не зараховані.

Довідка з Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району від 17 вересня 2021 року також не була врахована судом першої інстанції.

Ще за життя її сестри ОСОБА_2 , яка була власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , особові рахунки по сплаті витрат на утримання будинку були поділені між ними та обидва співвласника сплачували комунальні послуги за свою частку.

Відповідач надає в суд виписку, згідно листів нарахування комунальних послуг за її особовим рахунком нараховувалась заборгованість з комунальних послуг (за утримання та обслуговування будинку та холодну воду з 2006 року по теперішній час, виходячи із загальної площі квартири 49.5 кв. м.). Пільга як «дитина війни» з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2019 року за холодну воду не нараховувалась з 01 січня 2006 року 2008 рік також не нарахована.

Суд вказує, що розподіл особових рахунків має оформлятися відповідно до договорів з вказаним кооперативом, а після утворення ОСББ «Корабел» з об`єднанням в порядку, передбаченому Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

З початку створення кооперативу, як при житті батьків позивача, так і пізніше ніяких договорів не укладалось, ніхто не пропонував укласти договори. Створений кооператив побудували за свої кошти власники.

Ні до неї, ні до її сестри ніхто не звертався стосовно заборгованості.

На її неодноразові звернення відповіді не було отримано.

Її сестра, яка проживала в квартирі з 06 січня 1995 року по час смерті, повинна нести відповідальність по сплаті за комунальні послуги по утриманню квартири відповідно до своєї частки. Проте відповідач не використав свого права на звернення до суду з позовом до іншого співвласника про стягнення заборгованості, а тепер безпідставно нараховує заборгованість ОСОБА_1 .

Відповідач навмисно об`єднав два особових рахунки в один, аби ввести суд в оману.

Між відповідачем та ОСОБА_2 не було укладено договір та між нею та відповідачем договір також не укладався, як це передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Саме договір є документом, що регулює відносини між постачальником послуг та споживачем.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання вказаних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Навіть за життя та після смерті батьків позивача договорів з відповідачем укладено не було, а тому суд дійшов помилкового висновку, що після смерті сестри позивач набула обов`язків, щодо сплати боргу, адже за життя сестри відповідачі претензій на їх адресу не направляли, з вимогами про стягнення боргу до суду не звертались, а тому померлою цих обов`язків не набуто, саме тому це унеможливлює їх успадкування позивачем.

Позивач прийняла спадщину після смерті своєї сестри без боргів. Можливо і були недоплати, але на заяви надати виписки по оплатам відповідач не відреагував, тому і могли виникати розбіжності в оплатах.

Про такий борг позивач не знала, оскільки такої інформації їй ніхто не надав.

Відповідач не звертався за погашенням боргу, інакше позивач могла б і відмовитись від прийняття спадщини.

Тільки 10 травня 2018 року, коли позивачу було відмовлено у видачі субсидії, вона випадково дізналась про начебто існуючий борг.

Домовленості між позивачем та відповідачем з приводу збільшення строку позовної давності досягнуто не було. Тому термін подання позову до суду про стягнення боргу 3 роки після прийняття спадщини, цей строк пройшов, тому немає підстав для нарахування боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач доводи скарги не визнав, просив в задоволенні скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про спадщину, виданих Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою 17 лютого 1995 року та 18 червня 1999 року за №№ 3-392, 6-1067, ОСОБА_1 на праві приватної власності належало 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

В спірній квартирі позивач зареєстрована з 03 жовтня 1997 року. Позивач проживала по АДРЕСА_2 разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Одну кімнату в цій квартирі загальною площею 25 кв. м займає ОСОБА_1 , на ім`я якої відкритий особовий рахунок.

Сестра позивача - ОСОБА_2 , якій належала 1/3 частка квартири, з 06 січня 1995 року була зареєстрована і проживала в квартирі АДРЕСА_1 . Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті сестри ОСОБА_2 , позивач успадкувала належну померлій частку спірної квартири відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Першою Миколаївською державною нотаріальною квартирою 31 серпня 2012 року за № 5-909.

Ці обставини були встановлені рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 липня 2019 року ухвалене за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Корабел» про оскарження заборгованості за комунальні послуги та зобов`язання вчинити певні дії.

З 2006 року має місце спір щодо фактичного розміру заборгованості за квартирою АДРЕСА_1 .

З наданих відповідачем розрахунків нарахування комунальних послуг ОСОБА_1 за її особовим рахунком нараховувалася заборгованість з комунальних послуг (за утримання та обслуговування будинку та постачання холодної води) з 2006 року по теперішній час, виходячи із загальної площі квартири 49,5 кв.м. Пільга як «дитині війни» за період з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2019 року за холодну воду їй не нараховувалась.

При цьому, згідно довідки Управління соціальних виплат та компенсацій Інгульського району м. Миколаєва від 07 серпня 2019 року № 590 ОСОБА_1 має право на соціальну пільгу як «дитина війни» з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2019 року.

Встановлено, що ОСББ «Корабел» відповідно до його Статуту створено співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 29 вересня 1999 року. ОСББ надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуги з водопостачання холодної води за вказаною адресою.

За положеннями частини 1 статті 1, частини 1 статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є юридичною особою, яка створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Відповідно до статі 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених у статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", є наступні: виконання рішення зборів співвласників; своєчасна оплата за спожиті житлово-комунальні послуги.

Таким чином, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку.

У частині 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до змісту частини 3 статті 6, частини 1 статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже як встановлено матеріалами справи станом на 01 січня 2006 року (вказаний період за позовними вимогами) ОСОБА_2 та позивач по справі були співвласниками квартири АДРЕСА_1 з частками 1/3 та 2/3 відповідно.

Відповідно до наданого інформаційного листа відповідача від 05 квітня 2012 року наданого на звернення ОСОБА_1 та долученого до позовної заяви, на 01 січня 2006 року за вказаною квартирою обраховувався борг 567.94 грн., який протягом всього часу збільшувався у зв`язку з несвоєчасною та неповною сплатою за надані комунальні послуги та станом на 01 січня 2012 року складав, виходячи з площи квартири, 761 грн 87 коп ( а.с. 33-34).

З урахуванням наданих щомісячних розрахунків за наступні роки, станом на вересень 2021 року сума боргу складає 2 168 грн 10 коп.

Як встановлено з щомісячних розрахунків нарахування та сплати за комунальні послуги за період 01 січня 2006 року по вересень 2021 року позивач сплачувала комунальні послуги не завжди щомісячно та не завжди в тих розмірах, що нараховувалися відповідачем. При цьому матеріалами справи не містять заперечень позивача щодо вартості комунальних послуг, що надавалися відповідачем.

Підтвердженням сплати нарахованою ОСББ «Корабел» суми за комунальні послуги є бухгалтерський документ (квитанція, дублікат квитанції тощо), якій підтверджував би дату сплати комунальних послуг, суму сплачених коштів та призначення платежу, за які послуги сплачено та за який період, а також ким сплачено.

Між тим, ОСОБА_1 не надала суду належних та переконливих доказів на підтвердження повної сплати комунальних послуг та відсутності боргу за вказаний нею період часу, що підтверджує правильні висновку суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог в цій частині.

Твердження ОСОБА_1 , що заборгованість по сплаті комунальних послуг утворилася внаслідок несплати за такі послуги співвласника квартири ОСОБА_2 , якій належала 1/3 частка квартири, є неприйнятними, оскільки як вбачається з відповіді ОСББ «Корабел» від 05 квітня 2012 року станом на 01 січня 2012 року ( після смерті ОСОБА_2 ) заборгованість складала тільки 761 грн 87 коп. При цьому не підтверджено відповідними доказами, що ця заборгованість утворилася саме з вини померлої, внаслідок саме не виконання останньою обов`язку по сплаті комунальних послуг.

Більш того, як встановлено, позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 зазначеної частки квартири, що належала останній.

Таким чином, після смерті сестри єдиним власником квартири стала позивач.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

При цьому, крім переходу до спадкоємців прав, також переходять і обов`язки, зокрема, й сплата боргів спадкодавця. Спадкоємці не можуть прийняти тільки права і відмовитися від прийняття обов`язків. Спадщина приймається не в частині, а в цілому.

Отже, до позивача, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , крім прав останньої, перейшли і зобов`язання, зокрема зобов`язання сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги. При цьому, не має значення чи було оформлено право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири, оскільки відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України власність покладає на власника певні зобов`язання щодо її утримання. Не має значення в такому випадку для вирішення спору і розподіл особових рахунків за спірною квартирою, на що посилається ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про відсутність між сторонами договірних відносин є безпідставними з огляду на таке.

Відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі Типового договору, форму якого затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (стаття 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Відповідно до статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» власники квартир, приміщень зобов`язані укласти договір про обслуговування та оплату комунальних послуг з управителем незалежно від членства в об`єднанні. Відмова від укладення договору, від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об`єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках у примусовому порядку. Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором.

Згідно із статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Більш того, з матеріалів справи встановлено, що ОСББ «Корабел» з вимогами про стягнення заборгованості до позивача не зверталося, проте ним нарахована заборгованість по сплаті за надані житлово-комунальні послуги.

Звернення до суду з вимогою про скасування розрахунку заборгованості як безпідставно нарахованої, що утворилась з 01 січня 2006 року та в наступні роки по вересень 2021 року (включно), не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, крім пропозиції сплатити нараховану заборгованість та не є ефективним способом захисту прав, оскільки діючим законодавством, яке регулює правовідносини, що виникли між сторонами, не передбачено стягнення нарахованої заборгованості безпосередньо на підставі розрахунку заборгованості. Зроблений відповідачем розрахунок заборгованості по оплаті може залишитися і не реалізованими з якихось причин. Тому складання розрахунку заборгованості по оплаті само по собі ще не свідчить про порушення прав споживача. І тільки у разі вчинення відповідачем конкретних дій, зокрема, пред`явлення до суду позову про стягнення нарахованої заборгованості, може свідчити про порушення прав позивача, у зв`язку з цим вже в межах доводів позову про стягнення заборгованості виникає необхідність оцінки правильності розрахунків заборгованості та застосування позовної давності до спірних правовідносин, а тому доводи апеляційної скарги про застосування позовної давності у цій справі не заслуговують на увагу.

Водночас позовна давність застосовується тільки під час розгляду справи судом. Між тим позовна давність не звільняє споживача комунальних послуг від сплати заборгованості, а тільки визначає період часу, за який заборгованість не підлягає стягненню через пропуск строку для звернення до суду з відповідними вимогами за захистом своїх прав, та за умови наявності заяви іншої сторони про застосування позовної давності, зробленої до винесення судового рішення.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про скасування заборгованості за комунальними послугами, що утворилася з 01 січня 2006 року та в наступні роки по вересень 2021 року (включно) перед ОСББ «Корабел» за надані комунальні послуги позивачу як власнику квартири АДРЕСА_1 правильно визнані судом такими, що не підлягають задоволенню.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог щодо визнання як помилково нарахованих послуг за постачання холодної води за 4 куба замість 2 кубів у розмірі 36,10 грн, зменшивши рахунок за надані такі послуги на 132,60 грн, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували помилковість таких нарахувань.

Судом першої інстанції задоволені вимоги позову щодо зобов`язання відповідача перерахувати суму оплати за 2019 рік з урахуванням соціальної пільги 25% як «дитині війни» з 01 травня 2019 року по 30 вересня 2019 року за холодну воду. Між тим в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції повністю, однак апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про незгоду позивача з судовим рішенням в частині задоволених вимог, а тому апеляційний суд вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Оскільки за результатами розгляду апеляційної скарги в її задоволенні слід відмовити, то з урахуванням того, що позивач відповідно до приписів Закону «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід віднести за рахунок держави.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 18 лютого 2022 року.