Справа № 481/979/21
Провадж.№ 2/481/81/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

27 січня 2022 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої по справі судді Васильченко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Войцеховської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 80374 гривень 00 копійок та судові витрати у розмірі 2270 гривень 00 копійок.

Позовна заява мотивована тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» і ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 8-01 від 02.10.2019 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Fiat Doblo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 06.08.2020 року у м. Гайсин сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Fiat Doblo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля ГАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . В результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Згідно з постановою Новобузького районного суду Миколаївської області від 15.10.2020 року особою, винною у скоєнні ДТП є ОСОБА_1 , якого біло притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до рахунку СТО вартість відновлювального ремонту складає 80374,00 гривень. Згідно умов договору страхування, у відповідності до ст. 25 ЗУ «Про страхування» на підставі заяви страхувальника, ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 80374,00 гривень, що підтверджується страховим актом №2046870-1 від 18.08.2020 року та платіжним дорученням №22671 від 18.02.2020 року. Отже після виплати страхового відшкодування у Позивача виникло право вимоги до Відповідача щодо відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди. Відповідно до інформації, отриманої із ЄЦБД МТСБУ на момент ДТП щодо автомобіля ГАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 не було укладено жодного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З метою врегулювання спору в досудовому порядку ПрАТ «СК «ВУСО» неодноразово зверталося до відповідача з проханням відшкодувати шкоду у добровільному порядку, втім станом на дату звернення до суду з цією позовною заявою, шкода не була відшкодована відповідачем.

28.09.2021 року відповідачем ОСОБА_1 поданий до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що він не є власником транспортного засобу, а перебував в трудових відносинах із роботодавцем Фермерським господарством «Світ Агро», отже відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Також зазначив, що документ станції технічного обслуговування на якій проводився ремонт транспортного засобу не являється належним доказом визначення завданої шкоди і не являється висновком автотоварознавчої експертизи. Просить закрити провадження у справі так, як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і до вимог ст. 1 ГПК України підвідомча Господарському суду.

06.10.2021 року представником позивача ОСОБА_2 подана до суду відповідь на відзив, в якій останній вказує, що позовні вимоги ПрАТ «СК «ВУСО» до ОСОБА_1 достатнім чином обґрунтовані та підтверджені належними доказами, а тому вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, але надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно, належним чином повідомлений про слухання справи, у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. Заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не подав.

При таких обставинах суд постановив провести, на підставі вимог ст.281 ЦПК України, заочний розгляд справи.

Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» і ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 8-01 від 01.10.2019 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Fiat Doblo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

06.08.2020 року на автодорозі М-12 Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам?янка, 485 км, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ВУСО» автомобіль Fiat Doblo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з постановою Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року по справі № 129/2055/20 провадження 3/481/744/2020 особою винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання ДТП є водій ОСОБА_1 .

На час розгляду справи вищевказана постанова суду не оскаржена та не скасована, а тому набрала законної сили.

Відповідно до рахунку на оплату №000004001 від 10.08.2020 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить - 80374 гривень 00 копійок.

ПрАТ СК «ВУСО» було визнано вищевказане ДТП страховим випадком та сплатило Страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 80374 гривень 00 копійок. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ВУСО» у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування» що підтверджується страховим актом № 2046870-1 від 18.08.2020 року за Договором страхування наземного транспорту №8-01 від 01.10.2019 року. Факт зазначеної виплати також підтверджується платіжним дорученням № 22671 від 18 серпня 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП щодо транспортного засобу ГАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 не було укладено договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи.

Також судом встановлено, що під час вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ФГ «Світовіт-Агро», що підтверджується Наказом №11 від 11.03.2020 року про прийняття на роботу, трудовим договором укладеним 12.03.2020 року між ФГ «Світовіт-Агро» та ОСОБА_1 , товарно-транспортною накладною №060801 від 06.08.2020 року, Наказом №14 (Розпорядження), про припинення трудового договору (контракту).

Відповідно до положень ст. 1187, 1188 ЦК України, шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, та відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13).

Крім того, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Отже, аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода була скоєна ОСОБА_1 під час керування автомобілем ГАЗ ГАРЗ СС 3309, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , який є головою Фермерського господарства «Світовіт Агро».

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, оскільки була скоєна ОСОБА_1 під час керування автомобілем ГАЗ ГАРЗ СС 3309, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , який є головою Фермерського господарства «Світовіт Агро», під час виконання ним трудових обов`язків.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає.

На підставі наведеного та керуючись 10, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 273-274, 279, 280-283, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Наталя ВАСИЛЬЧЕНКО