Провадження № 6/161/66/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.2022 Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі - Самсонюк Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку заяву головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Арсенюк Оксани Валеріївни про встановлення порядку виконання судового рішення, -

в с т а н о в и в :

24.01.2022 в суд надійшла заява головного державний виконавець Другого ВДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ (м.Львів) Арсенюк О.В. про встановлення порядку виконання заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просила звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, житловою площею 42,4 кв.м., загальною 60 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 без згоди органу опіки та піклування.

В судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, представник відділу ДВС Арсенюк О.В. та представник стягувача ОСОБА_2 подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча її було належним чином повідомлено судом про час, дату та місце розгляду справи.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Другому ВДВС у м.Луцьк ЗМУ МЮ (м.Львів) перебуває виконавчий лист №161/17300/14-ц виданий 04.08.2015 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 819 056,31 грн. (ВП №50448189).

08.07.2021 головним державним виконавцем Другого ВДВС у м.Луцьку ЗМУ МЮ (м.Львів) Арсенюк О.В. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до змісту якої постановлено описати та накласти арешт на майно - трикімнатну квартиру, житловою площею 42,4 кв.м., загальною 60 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 .

Згідно повідомлення №79571 від 23.11.2021 та висновку ПГОІ «ЦЕПЗ» №1471, вартість арештованого майна становить 1 086 372 грн.

При здійсненні виконання рішення суду стало відомо, що в квартирі, яка знаходиться за вищевказаною адресою зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який доводиться племінником боржника.

У зв`язку із даною обставиною, 08.11.2021 відділом ДВС направлено лист-клопотання до Служби у справах дітей Луцької міської ради про надання відповідного дозволу виконання вищевказаного рішення суду.

22.11.2021 на адресу відділу надійшов лист із Служби у справах дітей Луцької міської ради відповідно до якого відділу відмовлено у наданні дозволу на реалізацію з прилюдних торгів квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що право користування житлом має малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ч.1 ст.435 ЦПК України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Так, в даному випадку судом вирішується питання про встановлення порядку виконання вже існуючого судового рішення шляхом надання судом дозволу на реалізацію квартири, а не вирішення спору про звернення стягнення на предмет іпотеки по суті.

Відповідно ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Так, реєстрація місця проживання неповнолітньої дитини не є підставою, за якої рішення суду при встановленні порядку його виконання шляхом реалізації квартири боржника не може бути виконано з наступних підстав:

У підпункті 4.5.9 пункту 4.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, чинної на час звернення виконавця до органу опіки у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 47 Закону.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 177 СК України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки і піклування поміж іншого вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, як укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Аналогічне, положення міститься в ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» - батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Частиною 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Оскільки реалізація нерухомого майна боржника здійснюється в примусовому порядку як завершальна стадія судового провадження та примусового виконання рішень інших органів у разі невиконання їх у добровільному порядку (преамбула та ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»), майно у виконавчому провадженні реалізується без волевиявлення власника майна (боржника), або осіб, які мають право на користування цим майном, в тому числі і неповнолітніх дітей.

Крім того, в даному випадку на заяву державного виконавця про встановлення порядку виконання судового рішення в межах виконавчого провадження не поширюються вищезазначені норми Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» оскільки реалізація майна в рахунок заборгованості боржника не є угодою або правочином.

Зазначене узгоджується і з самим Законом України «Про виконавче провадження», яким не передбачено обов`язку державного виконавця на отримання дозволу органу опіки та піклування на здійснення відчуження нерухомого майна боржника, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні діти, та реалізація такого майна не ставиться в залежність від отримання/неотримання такого дозволу.

Оскільки надання державному виконавцю права дозволу на реалізацію майна не є зміною предмета позову, а представляє собою встановлення порядку виконання рішення суду, звернення державного виконавця із останнім є обґрунтованим в розумінні ст.435 ЦПК України, відповідає принципу обов`язковості та фактичної можливості виконання судового рішення.

При таких обставинах, суд вважає, що заява державного виконавця про встановлення порядку виконання судового рішення в межах виконавчого провадження відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 18, 435 ЦПК України, Закон України "Про виконавче провадження", суд, -

у х в а л и в :

Встановити порядок виконання судового рішення по цивільній справі №161/17300/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру, житловою площею 42,4 кв.м., загальною 60 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 без згоди (дозволу) органу опіки та піклування.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текс ухвали складено 16.02.2022.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк