печерський районний суд міста києва
Справа № 185/9540/18-ц
УХВАЛ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2022 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Ільєва Т.Г.,

при секретарі Ємець Д.О.

за участю:

представника позивача - адвоката Ковалевського Є.В.

представника відповідача - адвоката Шостенко О.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Шостенко О.І. про залишення позовної заяви без розгляду у цивільній справі № 185/9540/18-ц за позовом Акціонерного товариства «Правекс -Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

17.09.2020 ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області дану справу було направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

17.11.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка передана судді Ільєвій Т.Г. 04.12.2020 для вирішення питання про відкриття провадження.

04.12.2020 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні.

Так, під час підготовчого розгляду представником відповідача було заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування заяви, адвокат зазначила, що зазначену позовну заяву підписано представником позивача Борисовим Павлом Миколайовичем . До позовної заяви додано копію довіреності № 578 від 6 листопада 2017 року, якою позивач уповноважує цю особу, зокрема, бути його представником в загальних судах та подавати від його імені позовні заяви. У довіреності вказано, що вона «дійсна протягом року з дати видачі».

Тобто, строк повноважень Борисова П.М., як представника за довіреністю, виданою позивачем 6 листопада 2017 року на один рік, що сплинув 6 листопада 2018 року.

Отже, 7 листопада 2018 року, у день реєстрації позовної заяви в Павлоградському міськрайонному суді, зазначена фізична особа, що вже не була представником позивача та не мала повноважень на ведення справи.

Таким чином, оскільки позов подано неуповноваженою особою, то дана позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

В судовому засіданні представник відповідача подане клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Представник позивача заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки воно є необґрунтоване та безпідставне. Окрім цього, звернув увагу, що він станом на день розгляду справи є належним представником, що свідчить про безпідставність посилань представника відповідача.

Суд, заслухавши клопотання представника відповідача, думку представника позивача, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур), в тому числі, вимог стосовно оформлення позовних заяв, скарг та інших документів, що подаються до суду.

На підставі ст.58 ЦПК України позивач може брати участь в судовому процесі як особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13 березня 2018 року у справі № 914/2772/16; від 21 березня 2018 року у справі № 914/2771/16).

У рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Таким чином, обов`язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в суді свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Взаємовідносини між довірителем та представником, як правило, мають договірний характер.

Згідно з частинами першою та третьою статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Таким чином, суд зобов`язаний перевірити щонайменше дві складові представництва, а саме, факт наявності повноважень на представництво інтересів певної особи та, окремо, обсяг таких повноважень, а саме: право на звернення з відповідним процесуальним документом до відповідного суду (інстанції) у конкретний момент часу.

Таке право представника на звернення від імені довірителя може бути підтверджено лише документом, який демонструє дійсне волевиявлення учасника справи на надання повноважень конкретному адвокату, та є належним доказом, що дозволяє суду перевірити весь обсяг наданих повноважень.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, виданий однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на здійснення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до частини першої статті 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Частиною першою статті 246 ЦК України визначено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи.

Проте, ЦК України не містить загального поняття органу юридичної особи. Натомість, стаття 99 ЦК України дає загальну характеристику виконавчого органу товариства, а стаття 161 - виконавчого органу акціонерного товариства.

Відповідно до ст. 248 ЦК України, підставами припинення представництва за довіреністю є: закінчення строку довіреності; скасування особою, яка її видала; відмова представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; припинення юридичної особи, яка видала довіреність або якій такий документ був виданий; у разі смерті, оголошення померлою, визнання недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження цивільної дієздатності особи, яка видала довіреність або особи, якій вона видана.

Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви або усної заяви, зробленої у судовому засіданні. Про це слід в першу чергу повідомити особу, повноваження якої обмежуються чи припиняються. Це повинна зробити особа, яка припиняє або обмежує представницькі повноваження. Якщо такого повідомлення не надійшло, то усі негативні наслідки дій, вчинених представником з перевищенням повноважень або без таких, покладаються на довірителя.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

З врахуванням зазначеного, суд вивчивши матеріали справи прийшов до висновку, що в момент звернення та направлення до суду позовної заяви до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, представник позивача Борисов П.М., мав на це повноваження. Оскільки, у відповідності до довіреності (а.с.19) від 06.11.2017 року №578, останнього було уповноважено подавати від ПАТ КБ «Правекс-Банк» позовні заяви. Строк вказаної довіреності встановлений протягом року з дати видачі.

Таким чином, відповідно до конверту (а.с.20), в якому надійшла позовна заява, а саме проставленого поштового штемпеля, вбачається, що представник звернувся до суду 06.11.2018, тобто в момент дії довіреності. Також, позовна заява датована та підписана 19.10.2018 за вих. №1691318, що свідчить про те, що товариством ведеться облік справ та контролюються повноваження представників.

З врахуванням зазначеного, суд вважає, що доводи представника відповідача є необґрунтованими та безпідставними, а посилання на те, що позовна заява була зареєстрована в суді 07.11.2018, не свідчить про відсутність повноважень у представника, оскільки днем звернення до рахується день його спрямування до суду, для захисту своїх прав та інтересів.

Окрім цього, суд бере до уваги, що на разі представництво АТ «Правекс Банк» здійснює Ковалевський Є.В., строк дії довіреності якого визначений до 31.12.2023. Таким чином, вбачається, що позивач зацікавлений в розгляді справи, а тому посилання представника відповідача є надуманими.

Відтак, клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 237, 244, 245, 246, 257 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Шостенко О.І. про залишення позовної заяви без розгляду у цивільній справі № 185/9540/18-ц за позовом Акціонерного товариства «Правекс -Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний тексту ухвали виготовлений 07.02.2022.

Суддя Т.Г. Ільєва