ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4241/21
провадження № 2/753/449/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2022 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді - Курічової В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Іващенко Ю.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Куненка С.П.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

У С Т А Н О В И В:

26.02.2021 ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить виселити ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником кімнати № НОМЕР_1 в квартирі АДРЕСА_1 на підставі договору дарування 3/100 часток квартири від 02.09.2019. В подальшому позивачу стало відомо, що раніше невідома йому особа, як з`ясувалось пізніше - ОСОБА_2 , без згоди власника вселилась у вказану кімнату гуртожитку, замінила замки. У жовтні 2020 року в процесі спілкування позивача з відповідачкою з`ясувалось, що остання не має наміру добровільно звільнити кімнату, оскільки в неї відсутнє інше житло. 07.10.2020 позивачем за адресою фактичного проживання відповідача була направлена претензія, однак відповідач її вимоги не виконала.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.05.2021 відкрито провадження у справі за цим позовом, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

03.06.2021 до суду надійшло клопотання відповідачки про зупинення провадження у справі до закінчення проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0007997 від 12.09.2018, в якому здійснюється досудове розслідування СВ Дарницького УП ГУНП за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, та № 0000862 від 09.09.2020, у якому здійснюється досудове розслідування ГСУ НП України за ознаками кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 191 КК України. Зазначила, що ці кримінальні провадження стосуються саме спірної кімнати, а тому дійсність договору дарування від 02.09.2019 ставиться під сумнів; представнику позивача було раніше відомо про наявність кримінальних проваджень; позивач за адресою спірної кімнати з метою вирішення спору до неї особисто не приходив.

У підготовчому судовому засіданні 04.06.2021, заслухавши відповідачку, яка просила задовольнити її клопотання про зупинення провадження у справі, та представника позивача, який заперечував проти його задоволення, суд ухвалою, занесеною до протоколу, відмовив у задоволенні клопотання відповідачки про зупинення провадження у цивільній справі № 753/4241/21 до закінчення проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000862, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 191 КК України та № 0007997, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, з огляду на його безпідставність, оскільки предметом розгляду у справі № 753/4241/21 є вимога про виселення відповідачки як такої, що самовільно вселилася до житлового приміщення без передбачених законом підстав, а не про законність приватизації квартири, у якій вона проживає, чи недійсність договору дарування квартири позивачеві, а також з огляду на те, що обвинувальних вироків у цих кримінальних провадженнях, які б установлювали фактичні обставини, необхідні для врахування судом у цивільній справі, на час розгляду справи, не ухвалено, обвинувальні акти до суду не скеровано.

У відзиві, поданому до суду 09.06.2021, відповідачка зазначила, що не визнає позов повністю, тому що проводиться досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 0007997 від 12.09.2018 та № 0000862 від 09.09.2020, які стосуються приватизації спірної кімнати ОСОБА_3 , яка 02.09.2019 подарувала цю кімнату позивачу, а тому дійсність договору дарування від 02.09.2019 ставиться під сумнів; представнику позивача було відомо про наявність кримінальних проваджень ще з 21.04.2019 року, коли він був представником ОСОБА_3 ; позивач за адресою спірної кімнати з метою вирішення спору до неї особисто не приходив.

Інших заяв по суті справи сторони не подавали.

07.07.2021 до суду надійшло повторно заявлене клопотання відповідачки про зупинення провадження у справі до закінчення проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0007997 від 12.09.2018 та № 0000862 від 09.09.2020, обґрунтоване доводами, аналогічними тим, що зазначені у її клопотанні від 03.06.2021. Додатково відповідачка зазначила, що факт непроживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у кімнаті АДРЕСА_1 можуть підтвердити сусіди, які проживають поруч: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заяви яких вона додала до клопотання. Також до клопотання відповідачка додала копію договору оренди від 11.12.2012 № 2/2012, довідки № 3002-21145 від 12.07.2016 про взяття на облік ОСОБА_2 як внутрішньопереміщеної соби.

У підготовчому судовому засіданні 08.07.2021, заслухавши відповідачку, яка просила задовольнити її клопотання про зупинення провадження у справі та долучення письмових доказів: копії договору оренди від 11.12.2012 № 2/2012, довідки № 3002-21145 від 12.07.2016 про взяття на облік ОСОБА_2 як внутрішньопереміщеної соби, заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та представника позивача, який пояснив, що сторона позивача не отримувала копію письмового клопотання про долучення доказів, у зв`язку з чим заперечував проти його задоволення, а також проти задоволення повторно заявленого клопотання про зупинення провадження у справі, суд ухвалою, занесеною до протоколу, відмовив у задоволенні клопотання відповідачки про зупинення провадження у цивільній справі № 753/4241/21 до закінчення проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000862, від 09.09.2020 та № 0007997 від 12.09.2018 з огляду на його безпідставність, оскільки предметом розгляду у справі № 753/4241/21 є вимога про виселення відповідачки як такої, що самовільно вселилася до житлового приміщення без передбачених законом підстав, а не про законність приватизації квартири, у якій вона проживає, чи недійсність договору дарування квартири позивачеві, а також з огляду на те, що обвинувальних вироків у цих кримінальних провадженнях, які б установлювали фактичні обставини, необхідні для врахування судом у цивільній справі, на час розгляду справи, не ухвалено, обвинувальні акти до суду не скеровано. Також суд відмовив у задоволенні клопотання відповідачки про долучення письмових доказів, доданих до клопотання про зупинення провадження, у зв`язку з порушенням порядку подання письмових доказів, а саме - з огляу на те, що їх попередньо не було направлено стороні позивача.

30.08.2021 до суду надійшло повторно заявлене клопотання відповідачки про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме: копію договору оренди від 11.12.2012 № 2/2012, копію довідки № 3002-21145 від 12.07.2016 про взяття на облік ОСОБА_2 як внутрішньопереміщеної особи та заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які можуть підтвердити факт непроживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у кімнаті АДРЕСА_1 , - разом з доказами надіслання стороні позивача.

30.08.2021 до суду надійшло клопотання відповідачки про виклик для допиту як свідка ОСОБА_6 , який може повідомити обставини щодо оренди ним кімнати АДРЕСА_1 та надати для огляду оригінал договору оренди.

У підготовчому судовому засіданні 08.07.2021, заслухавши відповідачку, яка просила задовольнити її клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів та про допит свідка, а також представника позивача, який заперечив проти задоволення клопотання про допит свідка та не заперечував проти задоволення клопотання про долучення доказів, суд ухвалою, занесеною до протоколу, з метою повного та всебічного зясування обставин справи, задовольнив обидва клопотання відповідачки, оскільки їх подано у встановленому ЦПК порядку.

У підготовчому судовому засіданні 03.11.2021, заслухавши сторін, які пояснили, що надали суду усі наявні у них докази, суд ухвалою, занесеною до протоколу, закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 07.12.2021.

07.12.2021 справу було знято з розгляду у зв`язку з повідомленням про замінування приміщення суду, про що у справі міститься довідка. Судове засідання призначене на 24.12.2021.

24.12.2021 розгляд справи по суті було відкладено за клопотанням відповідачки у зв`язку з її хворобою до 08.02.2022.

В судовому засіданні 08.02.2022 позивач позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник позивача позов підтримав та пояснив, що позивач є власником кімнати № НОМЕР_1 в квартирі АДРЕСА_1 на підставі договору дарування 3/100 часток квартири від 02.09.2019. Відповідачка ОСОБА_2 без згоди власника вселилась у вказану кімнату гуртожитку, відмовляється добровільно звільнити кімнату, 07.10.2020 позивачем за адресою фактичного проживання відповідача була направлена претензія, однак відповідач її вимоги не виконала. Будь-яких законних підстав для проживання відповідачки у належній позивачу на праві власності кімнаті немає і не було, тому вона порушує право позивача на користування належним йому житлом.

В судовому засіданні відповідачка заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що спірну квартиру орендує ОСОБА_6 на підставі договору, який укладено 11.12.2012 між ОСОБА_6 та КП «Господар Дарницького району місті Києва» і який чинний по теперішній час. З січня 2015 року відповідачка проживає у спірній кімнаті разом з ОСОБА_6 як гостя. Сусіди спірної кімнати ніколи не бачили там ані позивача, ані дарувальника кімнати - ОСОБА_3 . Набуття ОСОБА_3 у право власності спірної кімнати шляхом приватизації є незаконним, за цим фактом проводиться досудове розслідування, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що він проживає у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою у справі ОСОБА_2 , але бажає давати свідчення. Повідомив, що приблизно половину днів у році він проживає за адресою реєстрації свого місця проживання: у АДРЕСА_2 , а половину - у кімнаті АДРЕСА_1 на підставі договору оренди, який укладено 11.12.2012 між ним та КП «Господар Дарницького району місті Києва» і який чинний по теперішній час. ОСОБА_2 не вселялася у спірну кімнату, тому її не можна звідти виселити, вона лише перебуває у нього в гостях разом зі своїм сином. Свідок також повідомив, що здійснюється досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 0000862, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 191 КК України та № 0007997, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, з приводу законності приватизації кімнати АДРЕСА_1 , обвинувальних вироків у цих кримінальних провадженнях на час розгляду справи не ухвалено, обвинувальні акти до суду не скеровано. Пояснив, що вимога позивача предявлена до ОСОБА_2 помилково, оскільки всі питання щодо проживання у кімнаті АДРЕСА_1 позивач мав задати йому як орендареві цієї кімнати.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачки, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю з огляду на такі встановлені обставини, відповідні їм правовідносини та їх нормативно-правове регулювання.

Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюється нормами ЦК України та ЖК Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 179466862 від 02.09.2019) кімната № 81 (3/100 часток) квартири АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Ця кімната належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування 3/100 часток квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О. 02.09.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 1556, копія якого наявна в матеріалах справи, оригінал та оглянуто судом в судовому засіданні (а.с. 7, 8).

Так, за умовами договору дарування дарувальник - ОСОБА_3 безоплатно передала у власність обдарованому - ОСОБА_1 3/100 часток у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 . 3/100 часток квартири належали дарувальнику на праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Управління житлово - комунального господарства Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації 04 липня 2014 року згідно з наказом № 55222 від 04 липня 2014 року.

Зазначені договір та свідоцтво є чинними, у провадженні суду немає позовів про визнання їх недійсними та скасування реєстрації права власності за позивачем.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Предметом доказування у цій справі є наявність (відсутність) у позивача права вимагати примусового виселення відповідачки згідно з нормами ЦК України та ЖК Української РСР, підстави вселення відповідачки у спірну кімнату, а також наявність чи відсутність підстав для виселення відповідачки без надання іншого житлового приміщення відповідно до норм ЖК Української РСР.

Як зазначає відповідачка, у спірній кімнаті вона мешкає як гостя ОСОБА_6 з січня 2015 року разом з ОСОБА_6 , який орендує вказану кімнату на підставі договору від 11.12.2012, укладеного з КП «Господар Дарницького району м. Києва».

Відповідно до змісту п. 1.1 договору оренди від 11.12.2012, укладеного між ОСОБА_6 та КП «Господар Дарницького району м. Києва» «Орендодавець надає Орендареві у строкове користування ОСОБА_6 , на одного, терміном на один рік з 11 грудня 2012 року по 10 грудня 2013 року кімнату № 81 (пл.30.93/19.80 кв.м.) у квартирі АДРЕСА_1 , без права реєстрації за вказаною адресою.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 24, 28).

Згідно з копією довідки від 12.07.2016 № 3002-21145 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 67).

За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 04.03.2021 зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , не значиться. Натомість за цією адресою значиться ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

Відповідачка стверджує, що вселилася у спірну кімнату у січні 2015 року з усного дозволу законного орендаря цієї кімнати ОСОБА_6 , має у цій кімнаті зарестроване у законний спосіб місце проживання відповідно до довідки переселенця і станом на час розгляду справи проживає там як гостя.

Однак такі пояснення не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки відповідно до дослідженої судом копії договору оренди від 11.12.2012, укладеного між ОСОБА_6 та КП «Господар Дарницького району м. Києва», строк дії цього договору закінчився 10 рудня 2013 року (п. 1.1) та не передбачав пролонгованості, а навпаки закріплював обов`язок орендаря звільнити житлове приміщення після закінчення дії терміну договору без попередження та пролонгованості (п. 2.5), що також повністю спростовує показання свідка ОСОБА_6 щодо автоматичної пролонгації цього договору оренди і продовження його дії станом на час виникнення спірних правовідносин.

Окрім того, п. 2.4.1 зазначеного договору передбачав, що орендар має право вселити в квартиру членів сім`ї лише з дозволу орендодавця. В той час як доказів того, що ОСОБА_6 у період дії договору оденди спірної кімнати з 11 грудня 2012 року по 10 грудня 2013 року отримав дозвіл КП «Господар Дарницького району м. Києва» на вселення у цю кімнату ОСОБА_2 , суду не надано.

Письмові заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , долучені судом до матеріалів справи за клопотання відповідачки не є належними доказами у справі, оскільки, як зазначила, відповідачка, вони можуть підтвердити факт непроживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у кімнаті АДРЕСА_1 , - однак цей факт не належить до предмета доказування у справі про виселення ОСОБА_2 .

Отже, жодних доказів на підтвердження законних підстав щодо вселення ОСОБА_2 у спірну кімнату в січні 2015 року, суду не надано.

Ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

07.10.2020 ОСОБА_1 направив за допомогою поштового зв`язку на ім`я ОСОБА_2 претензію про добровільне звільнення кімнати АДРЕСА_1 . Однак в добровільному порядку відповідачка не виселилася (а.с. 9. 10).

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до висновку про застосування норми ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР, викладеному у постанові Верховного Суду України від 22.07.2017 у справі № 758/14046/14-ц, такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме - без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Оскільки відповідачка не має права користування спірним жилим приміщенням як така, що зайняла його самоправно, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для її виселення на підставі ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР без надання їй іншого жилого приміщення, оскільке самоправне користування відповідачкою спірною кімнатою порушує право приватної власності позивача на цю кімнату, тому задовольняє позов повністю.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції), яку суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовує при розгляді справ як джерело права, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції; органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На думку суду, виселення відповідачки без надання їй іншого жилого приміщення становитиме втручання у її право на повагу до житла, однак воно є таким, що переслідує легітимну мету (можливість саме такого виселення у разі самоправного вселення передбачено ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР) та є необхідним у демократичному суспільстві (для захисту права власника спірної кімнати ОСОБА_1 на мирне володіння його майном, яке також захищене Проколом № 1 до Конвеції), і пропорційним, оскільки свідок ОСОБА_6 повідомив суду, що він з відповідачкою проживають у фактичних шлюбних відносинах, і що він має ще одне місце проживання, а саме - у АДРЕСА_2 , що відповідачка не заперечувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено повністю, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 908,00 грн.

Керуючись нормами ст. 2, 5, 12, 141, 209, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 908,00 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, РНКОПП невідомий, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Новоазовським РВ УМВС України в Донецькій області 07.10.1998 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.02.2022.

Суддя В.М. Курічова