Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2022 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Гришка О.Я., за участі секретаря судового засідання Федорини А.А., представника відповідача-позивача адвоката Шаталова С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним (удаваним) правочином,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся 10.08.2021 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказано, що 22 липня 2020 року відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які зобов`язався повернути до 22 жовтня 2020 року, але у визначений час грошові кошти не повернув. Позивач зазначає, що станом на момент звернення до суду з позовом відповідач свої зобов`язання не виконав.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язання за договором позики, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь грошовий еквівалент виражений у гривні, що відповідає 1 000 доларів СШA станом на день подання позовної заяви, а саме 26 970 грн. 99 коп., 3% річних у розмірі 637 грн. 99 коп., а загалом 27 607 грн. 99 коп. та стягнути всі понесені ним судові витрати у розмірі 5908 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 25.08.2021 року відкрито провадження у справі.

21.10.2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним (удаваним) правочином.

У позовній заяві ОСОБА_2 вказано, що жодного договору позики він з ОСОБА_1 не укладав, а натомість мав місце договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля BA3-2103, державний номерний знак НОМЕР_1 , за яким ОСОБА_1 , як продавець, зобов`язався передати ОСОБА_2 , як покупцю, вказаний автомобіль, а ОСОБА_2 , в свою чергу, повинен передати ОСОБА_1 грошові кошти у гривні у сумі, еквівалентній 1000 доларів США. У позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що жодної домовленості про заміну договору купівлі-продажу автомобіля позиковим зобов`язанням між ним та ОСОБА_1 не було. ОСОБА_2 вважає, що у даному випадку мав місце удаваний правочин, укладений для приховання договору купівлі-продажу автомобіля.

ОСОБА_2 у позовній заяві вказує, що у зв`язку з тим, що йому не було передано вказаний транспортний засіб, він не передав ОСОБА_1 грошові кошти, передбачені договором купівлі-продажу. При цьому, як вказує ОСОБА_3 , він дізнався, що ОСОБА_1 не мав зареєстрованого права власності на вказаний автомобіль. Крім того, як вказує ОСОБА_2 , ОСОБА_1 користуючись його правовою необізнаністю, ввів його в оману щодо наявності у нього права власності на автомобіль BA3-2103, державний номерний знак НОМЕР_1 , та відсутність прав третіх осіб на товар, що продається. ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_1 повідомив його про необхідність підписання ним боргової розписки на суму 1000 доларів США, які нібито ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 з метою забезпечити передання транспортного засобу за договором купівлі-продажу.

Посилаючись на вищевказані обставини, ОСОБА_2 просив суд визнати удаваним договір позики, укладений 22.07.2020 року між ним та ОСОБА_1 , та визнати цей договір договором купівлі-продажу автомобіля, визнати, що відносини сторін за вказаним договором регулюються правилами щодо правочину договору купівлі-продажу транспортного засобу, який сторони насправді вчинили та визнати удаваний договір позики від 22.07.2020 року між ним та ОСОБА_1 , укладеним з метою приховати договір купівлі-продажу транспортного засобу, який сторони насправді вчинили, недійсним.

Ухвалою суду від 23.11.2021 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним (удаваним) правочином до розгляду, відкрито провадження за цим позовом, об`єднано це провадження в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 представник відповідача ОСОБА_2 вказав, що відповідач заперечує факт укладення між ним та позивачем договору позики та отримання ним за таким договором будь-яких грошових коштів від ОСОБА_4 . Водночас, не заперечуючи факту особистого написання розписки ОСОБА_2 , представник відповідача зазначає, що фактично грошові кошти, зазначені у розписці, відповідачеві передані не були, договір позики між позивачем та відповідачем не укладався, а натомість мав місце договір купівлі-продажу транспортного засобу. Представник відповідача ОСОБА_2 стверджує, що розписка була складена ОСОБА_2 під впливом обману зі сторони ОСОБА_5 , який діяв з метою приховати укладення ним з відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля. Крім того, представник відповідача посилався на неправильне зазначення у позовній заяві грошового еквіваленту зобов`язання у іноземній валюті, та невірний розрахунок трьох відсотків річних. Посилаючись на вказане, представник відповідача просив позовну заяву залишити без задоволення та стягнути з позивача понесені відповідачем витрати в сумі 7933 грн.

У відповіді на відзив представник ОСОБА_1 вказав, що за свою суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Представник вважає, що ОСОБА_2 жодним чином не довів спрямованість волі сторін на встановлення інших цивільно-правових відносин, а саме, складання розписки для оформлення договору купівлі продажу автомобіля, а також приховати насправді вчинений правочин.

В судовому засіданні 20.01.2022 представник ОСОБА_1 адвокат Акрітов П.К. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник ОСОБА_2 адвокат Шаталов С.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві та у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 22.07.2020 року, складеної ОСОБА_2 (оригінал оглянуто в судовому засіданні), останній взяв у борг у ОСОБА_1 1000 доларів США, які зобов`язався повернути до 22 жовтня 2020 року (а.с. 12, 136).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що його син ОСОБА_2 розповів йому, що хотів купити автомобіль у ОСОБА_1 за 1000 доларів США. Син йому повідомив, що ОСОБА_1 йому сказав, що передасть автомобіль після того як син заплатить йому гроші. Свідок сказав, що його син ніяких грошей не брав у борг, і грошей не потребував. Син говорив йому, що планував купити автомобіль, але вияснив, що «автомобіль був не на Оробцеві», а довіреність на ОСОБА_1 на той час вже закінчилася. Свідок вказав, що його син влітку 2020 року грошей не потребував, проживав разом з ним.

Свідок ОСОБА_7 показав, що він є другом ОСОБА_2 , вони часто спілкуються. За словами свідка десь у серпні 2020 року ОСОБА_2 повідомив свідкові, що він збирається купити у ОСОБА_1 автомобіль за 1000 доларів США. Потім ОСОБА_2 повідомив свідкові про те, що виявилося, що у ОСОБА_1 закінчилася довіреність щодо автомобіля. Свідок повідомив, що зі слів ОСОБА_2 ні гроші, ні автомобіль не передавалися. Свідок вказав, що йому відомо, що влітку 2020 року у ОСОБА_2 були гроші. Свідок зазначив, що ОСОБА_2 йому говорив, що хоче купити автомобіль ВАЗ 2103. ОСОБА_1 свідок не бачив, про розписку нічого не знає.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити природу правовідносин, що виникли між сторонами, встановити, чи були реально отримані грошові кошти за договором та у разі встановлення такого факту з`ясувати, на виконання якого саме договору були отримані ці кошти.

Такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладений в постанові Верховного Суду України від 25 березня 2020 року справі №569/1646/14-ц.

За твердженням ОСОБА_2 кошти від ОСОБА_1 він не отримував, а між сторонами був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, а договір позики оформлено для приховання цього правочину.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Положеннями статті 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно статті 659 ЦК України продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар.

За правилами, закріпленими у статтях 662, 665 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Системний аналіз статті 235 ЦК України свідчить, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий прихований, від якого вони очікують правових наслідків.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено висновок, що «за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином».

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд критично відноситься до показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки, як вбачається з їхніх показань, свідки не були безпосередніми очевидцями ні обставин написання ОСОБА_2 відповідної розписки, ні безпосередніми очевидцями розмов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що стосувалися питань написання ОСОБА_2 розписки та інших питань, пов`язаних з цим. Як вбачається з показань свідків, і ОСОБА_6 і ОСОБА_7 обставини, пов`язані з написанням відповідної розписки, відомі лише зі слів самого ОСОБА_2 . Крім того, свідок ОСОБА_6 є рідним батьком ОСОБА_2 , свідок ОСОБА_7 сам повідомив при допиті, що є він є другом ОСОБА_2 , вони часто спілкуються. За таких обставин суд приходить до висновку, що лише свідчення вказаних свідків самі по собі не можуть заперечити обставини, викладені у розписці ОСОБА_2 від 22.07.2020 року, у якій зазначено, що ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 1000 доларів терміном на 3 місяці і зобов`язався повернути борг до 22.10.2020 року.

При цьому суд приймає до уваги і те, що сам ОСОБА_2 не заявляв клопотань про його допит як свідка у справі.

Тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не виконав свого зобов`язання перед ОСОБА_1 , яке зафіксоване у вказаній вище розписці, тому є підстави для постановлення судового рішення про стягнення з нього відповідних коштів. Однак суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково. Офіційний курс долара до гривні на день звернення позивача до суду (10.08.2021) становив 26,8011 грн. за один долар США, тому грошовий еквівалент 1 000 доларів CШA, виражений у гривні, станом на 10.08.2021 становить 26 841 грн. 10 коп. В цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. З цього слідує, що 3 % річних (стягнення яких передбачене змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України) за період з дня, коли ОСОБА_2 повинен був виконати своє грошове зобов`язання перед ОСОБА_1 (23.10.2020), до дня звернення ОСОБА_1 до суду (10.08.2021), становить 641 грн. 00 коп. Ця сума розраховується за формулою: Сума трьох відсотків річних = С*3%*Д/365, де С - сума заборгованості, Д- кількість днів прострочення. Таким чином, Сума трьох відсотків річних = 26 841,1 грн. * 3% день *291 день /365 ? 641 грн. В цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 також підлягають задоволенню.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Інші доводи учасників справи, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23).

Зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 суд задовольняє частково, в загальній сумі 27482 грн. 10 коп., тобто 99,54%, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 903 грн. 86 коп.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та зі змісту вимог, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу. За ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суду перед дебатами у справі не було надано ні детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, ні акт приймання відповідних виконаних робіт (наданих послуг), також суду не було зроблено заяву про те, що такі документи будуть надані пізніше. За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не доведений належними і допустимими доказами розмір витрат на правничу допомогу, понесених ним при розгляді цієї справи, тому такі витрати не підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 15, 235, 655, 656, 658, 659, 662, 6654, 1046, 1047, 1049 ЦК України, 12, 13, 60, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за борговою розпискою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошовий еквівалент виражений у гривні, що відповідає 1 000 (одній тисячі) доларів CШA станом на день подання позовної заяви, а саме 26 841 грн. 10 коп., 3% річних у розмірі 641грн. 00 коп., а всього стягнути 27 482 (двадцять сім тисяч чотириста вісімдесят дві) гривні 10 копійок.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати зі сплати судового збору в сумі 903 (дев`ятсот три) гривні 86 копійок.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним (удаваним) правочином відмовити.

За ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 17.02.2022.

Суддя