ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 лютого 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3949/21

Головуючий у першій інстанції - Коротка А.О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/342/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Патук А.А.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Прилуцького районного нотаріального округу Шрайбер Віталій Віталійович, ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 грудня 2021 року про скасування заходів забезпечення позову та зустрічного забезпечення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та скасування запису про реєстрацію права власності.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним договір дарування нежитлових приміщень №№ 5, 6, 7, 9, 10, 14, 15, 22, що розташовані по АДРЕСА_1 , укладений 22 жовтня 2020 року, та скасувати запис про державну реєстрацію права власності.

У мотивування своїх вимог зазначала, що їй на праві власності належали зазначені в позові нежитлові приміщення. У 2020 році КП «Прилукитепловодопостачання» звернулося з позовом про стягнення з неї заборгованості за надані послуги, який було задоволено та стягнуто з неї 46 621,52 грн. Правовий супровід оскарження рішення в апеляційному порядку здійснював адвокат Жайворонко І.В., запропонувавши їй у разі негативного результату перегляду сплатити борг за переоформлення нежитлового приміщення на користь його дочки ОСОБА_2 шляхом укладення договору дарування.

Позивачка указувала, що у зв`язку з похилим віком та інвалідністю І групи не мала змоги усвідомити, що фактично безкоштовно віддає належну їй нерухомість. Наголошує на тому, що спірний договір дарування укладено під впливом помилки та обіцянок ОСОБА_3 сплатити їй 18 тисяч доларів США та погашення ним боргу за комунальні послуги.

Ухвалою від 23 жовтня 2021 року Прилуцького міськрайонного суду задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на нежитлові приміщення №№ 5, 6, 7, 9, 10, 14, 15, 22, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_2 , із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження даного нерухомого майна.

Ухвалою від 24 листопада 2021 року Прилуцького міськрайонного суду задоволено заяву ОСОБА_2 про застосування зустрічного забезпечення та зобов`язано ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок Прилуцького міськрайонного суду 90 000 грн у десятиденний строк з дня постановлення даної ухвали.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 08 грудня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_2 про скасування ухвали про забезпечення позову. Скасовано ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 23 жовтня 2021 року про забезпечення позову, відповідно до якої накладено арешт на нежитлові приміщення №№ 5, 6, 7, 9, 10, 14, 15, 22, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_2 , із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження даного нерухомого майна. Скасовано ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 24 листопада 2021 року про зустрічне забезпечення позову, якою зобов`язано ОСОБА_1 у десятиденний строк з дня постановлення даної ухвали внести на депозитний рахунок Прилуцького міськрайонного суду 90 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 08 грудня 2021 року незаконною та посилаючись на порушенням районним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до порушення судом першої інстанції положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, за якою клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. Всупереч наведеним положенням ЦПК України суд розглянув подане клопотання поза судовим засіданням, у зв`язку з чим сторона позивача була позбавлена можливості надати свої доводи та аргументи.

Представник позивачки - адвокат Сотніченко О.М. зазначає, що, скасовуючи забезпечення позову, суд не встановив дійсних обставин справи та не перевірив наданої ОСОБА_2 інформації щодо ненадходження коштів на депозитний рахунок суду.

Звертає увагу суду на те, що на відміну від ухвали про забезпечення позову, оскарження якої відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи, аналогічної правової норми щодо оскарження ухвали про зустрічне забезпечення цивільне процесуальне законодавство не містить. Разом з тим, районний суд, розглядаючи клопотання відповідачки про скасування заходів забезпечення позову, не надав жодної правової оцінки тому, що ухвала про зустрічне забезпечення оскаржувалась ОСОБА_1 в апеляційному порядку, та не вирішив її клопотання про відстрочення розгляду питання про скасування забезпечення позову до апеляційного перегляду її скарги.

Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

У судове засідання відповідачка та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не з`явилися, відповідно до положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду (а.с. 183-185).

До початку судового засідання представник ОСОБА_2 - адвокат Середа Р.С. надіслав письмове клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість його явки до суду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (а.с. 190).

На думку колегії суддів, наведене клопотання не може бути задоволено, виходячи з наступного. До клопотання адвокат додав ордер на представництво інтересів ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції та копію електронного листка непрацездатності (а.с. 191), з якого вбачається, що ОСОБА_4 мав тимчасову непрацездатність у період з 07 по 14 лютого 2022 року, датою закриття листка є 14 лютого 2022 року, тобто, станом на час розгляду справи апеляційним судом - 16 лютого 2022 року листок непрацездатності має статус «закритий». Отже, апеляційний суд не вважає поважними указані представником відповідачки підстави для відкладення судового розгляду. Особисто від ОСОБА_2 клопотань щодо відкладення слухання справи з посиланням на докази поважності причин її неявки до апеляційного суду не надходило.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а ухвалу суду - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Дійшовши висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_2 та скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції, посилаючись на ч.ч. 8, 10 ст. 154 ЦПК України, виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 24 листопада 2021 року щодо внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду ні у десятиденний строк з дня її постановлення, ані у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на наступне.

У справі встановлено, що у жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним договір дарування нежитлових приміщень №№ 5, 6, 7, 9, 10, 14, 15, 22, що розташовані по АДРЕСА_1 , укладений 22 жовтня 2020 року та посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Шрайбер В.В. за реєстровим № 1689, та скасувати запис про державну реєстрацію права власності (а.с. 1-4).

21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила до вирішення справи по суті накласти арешт на нежитлові приміщення, зазначені в позовній заяві, які на праві власності належать ОСОБА_2 (а.с. 19 зворот).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 23 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нежитлові приміщення №№ 5, 6, 7, 9, 10, 14, 15, 22, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_2 , із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження даного нерухомого майна (а.с. 24).

19 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернулася з клопотанням про зустрічне забезпечення, в якому просила в порядку зустрічного забезпечення зобов`язати ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок Прилуцького міськрайонного суду 90 000 грн (а.с. 52-53).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 24 листопада 2021 року заяву ОСОБА_2 про застосування зустрічного забезпечення задоволено та у порядку зустрічного забезпечення зобов`язано ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок Прилуцького міськрайонного суду 90 000 грн у десятиденний строк з дня постановлення даної ухвали (а.с. 56-58).

03 грудня 2021 року ОСОБА_1 через представника подала клопотання, в якому просила не скасовувати ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 23 жовтня 2021 року про забезпечення позову, посилаючись на те, що в апеляційному порядку оскаржила ухвалу цього суду від 24 листопада 2021 року про зустрічне забезпечення. До клопотання додано копію апеляційної скарги з доказами відправлення до суду апеляційної інстанції (а.с. 90-98).

07 грудня 2021 року ОСОБА_2 скерувала до районного суду заяву, в якій просила скасувати ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 23 жовтня 2021 року, якою накладено арешт на належні їй на праві власності нежитлові приміщення, та ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 24 листопада 2021 року, якою у порядку зустрічного забезпечення зобов`язано ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок суду 90 000 грн (а.с. 104-105). Обґрунтовуючи свою заяву, зазначила, що позивачці був наданий десятиденний строк з дня постановлення судового рішення для внесення на депозитний рахунок грошових коштів, проте, станом на 03 грудня 2021 року наведених вимог не виконала, що дає підстави суду, відповідно до ч. 10 ст. 154 ЦПК України, скасувати як заходи забезпечення позову, так і зустрічне забезпечення.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог процесуальним законодавством України передбачено інститут забезпечення позову. Підстави для забезпечення позову та зустрічного забезпечення визначені главою 10 розділу І ЦПК України, а саме, ст.ст. 149, 154 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

За результатами розгляду заяви про забезпечення позову та клопотання про зустрічне забезпечення суд постановляє ухвали, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку (ч. 11 ст. 153, ч. 11 ст. 154 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 24 листопада 2021 року про зустрічне забезпечення ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку, подавши 02 грудня 2021 року апеляційну скаргу (а.с. 90-91). До розгляду апеляційним судом її скарги просила не скасовувати ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 23 жовтня 2021 року про забезпечення позову, якою накладено арешт на спірні нежитлові приміщення (а.с. 90).

07 грудня 2021 року ОСОБА_2 звернулась із заявою, в якій просила скасувати як ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 23 жовтня 2021 року про забезпечення позову, так і ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 24 листопада 2021 року про зустрічне забезпечення. Наступного дня, 08 грудня 2021 року Прилуцький міськрайонний суд, розглянувши заяву по суті та погодившись з її доводами, задовольнив заяву ОСОБА_2 та скасував вищенаведені ухвали.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є принцип верховенства права, який, серед іншого, передбачає, що суди мають правомірно, тобто з дотриманням норм матеріального та процесуального права, використовувати надані їм повноваження. Районний суд, достеменно знаючи про оскарження позивачкою ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 24 листопада 2021 року, а отже і про те, що вона не набрала законної сили, не мав процесуальних повноважень розглядати заяву ОСОБА_2 від 07 грудня 2021 року до вирішення питання щодо перегляду ухвали про зустрічне забезпечення.

Апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що на відміну від ухвали про забезпечення позову, оскарження якої відповідно до ч. 11 ст. 153 ЦПК України не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи, цивільно-процесуальне законодавство не містить аналогічної правової норми відносно оскарження ухвали про зустрічне забезпечення.

Всупереч наведеному, районний суд клопотання відповідачки про скасування забезпечення позову розглянув. При цьому, в порушення положень п. 3 ч. 2 ст. 265 ЦПК України щодо надання вмотивованої оцінки аргументів, наведених учасниками справи, проігнорував клопотання про відстрочення розгляду даного питання до апеляційного розгляду скарги ОСОБА_1 , в якому позивачка зазначила про апеляційне оскарження ухвали про зустрічне забезпечення, оскільки не навів у судовому рішенні жодних аргументів щодо його відхилення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що при вирішенні заяви ОСОБА_2 районний суд порушив принцип рівності процесуальних прав учасників справи та неупередженості, надавши перевагу одній із сторін і при цьому не вмотивувавши таке своє рішення.

15 лютого 2022 року Чернігівським апеляційним судом розглянуті апеляційні скарги ОСОБА_1 та її представника - адвоката Сотніченко О.М. на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 24 листопада 2021 року про зустрічне забезпечення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та скасування запису про реєстрацію права власності, за результатом розгляду яких ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 24 листопада 2021 року скасовано, а у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення у даній цивільній справі відмовлено, що підтверджується наявною у справі копією постанови Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, виготовленої з автоматизованої системи документообігу суду (а.с 192-198).

Таким чином, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що, звертаючись до суду з клопотанням про застосування зустрічного забезпечення, будь-яких обґрунтованих, належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходу зустрічного забезпечення, а також на підтвердження спричинення можливих збитків забезпеченням позову, ОСОБА_2 не надано. Отже, жодних правових підстав для скасування ухвали про забезпечення позову від 23 жовтня 2021 року за заявою ОСОБА_1 суд першої інстанції не мав.

З огляду на те, що ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 24 листопада 2021 року скасовано постановою Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, яка набрала законної сили, у резолютивній частині даної постанови питання щодо цієї ухвали не вирішується.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 08 грудня 2021 року, яка суперечить нормам процесуального закону, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 грудня 2021 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий: Судді: