Дата документу 24.01.2022
Справа № 334/6727/21
Провадження № 2/334/541/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І. М.,

за участю секретаря Єременко А. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Яна Олександрівна, про визнання договору купівлі - продажу дійсним, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

07.09.2021 року до суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 та просить визнати дійсним договір купівлі - продажу, укладений 02.08.2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , зареєстрований 02.08.2001 року Запорізькою товарною біржею «Торг - Інвест», визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.08.2001 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 , який зареєстрований Товарною Біржею «Торг - Інвест» у відповідності з діючим на той час законодавством. На теперішній час виникла необхідність у реалізації вказаного майна, проте вказаний правочин нотаріально не посвідчений, що унеможливлює реєстрацію права власності в Департаменті реєстраційних послуг. Відповідно до Тимчасового положення «Про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» на теперішній час договір купівлі - продажу, укладений на товарній біржі не є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно. Товарна біржа «Торг- Інвест», як юридична особа, припинила свою діяльність.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , спадкоємцем після якої є ОСОБА_4 , відповідач у справі.

Сторони повністю виконали умови договору купівлі - продажу квартири, зареєстрували його на товарній біржі, проте позивач як власник квартири на теперішній час не має можливості розпорядитися своїм майном.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, просила задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов визнав у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно копії договору купівлі - продажу, 02.08.2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 , який був укладений на Товарній біржі «Торг - Інвест» (реєстраційний номер Н-2881).

Товарна біржа «Торг Інвест» з 15.03.2012 року припинила діяльність, як юридична особа.

04.10.2021 року від ОСОБА_4 поштою до суду надійшла заява про визнання позову.

Згідно копії спадкової справи №14/2021 від 31.03.2021 року, наданої приватним нотаріусом Кардаш Я. О. вбачається, що 31.03.2021 року ОСОБА_4 було подано заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 троюрідної тітки ОСОБА_5 . Також у матеріалах спадкової справи міститься повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, згідно якого ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інших документів матеріали спадкової справи не містять.

ОСОБА_3 27.04.2017 року був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , згідно копії паспорту позивача долученої до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. по недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірної квартири, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 Про судову практику в справах про визнання угод недійсними (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105,114 ЦК).

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач вважав, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають.

Згідно п.1.1, п.1.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, який діє з 7 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, але договір не був посвідчений нотаріально в зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р.

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкодавцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. При вирішенні питання спадкування за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Центральним субінститутом спадкування за законом є інститут черговості, який полягає в тому, що за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності бодай одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини.

Судом встановлено, що 31.03.2021 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Кардаш Я. О. з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 , яка доводиться йому троюрідною тіткою. При цьому жодних доказів на підтвердження родинних зв`язків між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не надано. Свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_5 не видавалося. Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру, яка міститься у матеріалах спадкової справи, сформована 31.03.2021 року, тобто до закінчення шестимісячного строку з моменту смерті ОСОБА_5 .

Таким чином, з поданих сторонами документів, суд позбавлений можливості встановити чи дійсно відповідач ОСОБА_4 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , чи існують інші спадкоємці. Тому суд не може прийняти визнання позову відповідачем.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до інформації з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_5 , причину смерті не було встановлено через гнильні зміни, відомості про заявника - КУ Запорізьке обласне бюро судово - медичної експертизи», відомості про відмітки - паспорт померлої особи не здано, відомості про особу внесені на підставі лікарського свідоцтва про смерть. Громадянство, місце народження та місце проживання померлої особи документами не підтверджено.

Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч.1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведеної норми процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача.

Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

На підставі поданих сторонами доказів, суд не може встановити, що ОСОБА_4 дійсно є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , оскільки єдиним документом, який вказує існування такої обставини є заява ОСОБА_4 від 31.03.2021 року про прийняття спадщини.

Крім того, матеріали справи також не містять жодного доказу, що договір купівлі - продажу між сторонами був фактично виконаний, враховуючи, що позивач не зареєстрований за вказаною адресою, доказів фактичного проживання у спірній квартирі не надано, державна реєстрації права власності на підставі вказаного договору - купівлі продажу не проводилася.

Керуючись ст.ст. 47, 48, 224, 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, ст.ст.1216-1218 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 30, 81, 263 - 265, 268, 273, 354-355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Яна Олександрівна, про визнання договору купівлі - продажу дійсним, визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Проголошення повного тексту рішення 02.02.2022 року о 14 год. 30 хв.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Яна Олександрівна, адреса: м. Запоріжжя, вул. Л. Жаботинського, буд. 33.

Суддя: Філіпова І. М.