Провадження № 2/263/810/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2022 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйова О.Л.,

при секретарі Кирилюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Маірупольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №52 Маріупольської міської ради (далі за текстом ЗОШ№52) про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання виплати заробітної плати за час відсторонення від роботи,

В С Т А Н О В И В :

11 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточненим її представником - адвокатом Башкіровою Ю.Г. до початку розгляду справи по суті, заявивши вимоги визнати незаконним та скасувати наказ директора ЗОШ №52 від 05 листопада 2021 року №436-п, яким позивачку було відсторонено від роботи на посаді вчителя логопеда КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №52 Маріпулської міської ради Донецької області» через відмову надати медичну документацію на підтвердження щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі по тексту - COVID-19), зобов`язати відповідача виплатити заробітну плату за час відсторонення позивачки від роботи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний наказ виданий з грубим порушенням норм національного та міжнародного законодавства, конституційних прав позивача, тому підлягає скасуванню, а саме:

1.) Оскаржуваний наказ місить ознаки дискримінації за принципом наявності або відсутності профілактичного щеплення від COVID-19, що заборонено Констицією України та Кодексом законів про працю.

2.) Стаття 46 КЗпП України, на яку посилається відповідач у спірному наказу, не містить правових підстав для відсторонення працівника від роботи черзе відсутність профілактичного щеплення від COVID-19.

3.) Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників ЗОШ №52, посадова інструкція вчителя, а також інші документи, що укладені з роботодавцем і стосуються сфери трудового права, не містять обов`язку позивача роботити час від часу профілактичні щеплення від COVID-19 та будь-яких обмежуючих або заборонних заходів або умов, включаючи невиплату заробітної плати, у зв`язку з відсутністю таких щеплень.

4.) Щеплення проти COVID-19 не віднесено до переліку обов`язкових відповідно до статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 27 Закону України «Про санітарно-епідеміологічне благополуччя населення» та Календаря профілактичних щеплень в Україні, затвердженого наказом МОЗ України від 16 вересня 2011 року № 595.

Натомість Дорожня карта впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021 - 2022 роках, затверджена наказом МОЗ України від 24 грудня 2020 року № 3018, вакцинація від COVID-19 є рекомендованою щодо цільових та пріоритетних груп та добровільною для усіх груп населення та професійних груп.

В ході судового розгляду позивачка свої вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачем наданий письмовий відзив на позов, згідно якого представник директор ЗОШ №52 просить відмовити в задоволенні позову через його безпідставність та необгрунтованість.

Зокрема, відповідач зазначає, що 01.11.2021 вчитель-логопед ОСОБА_1 була запрошена ознайомитись з персональним попередженням щодо можливого відсторонення від роботи з 08.11.2021 у разі ненадання до адміністрації закладу документу, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації від COVID-19. Відповідач від отримання вказаного попередження відмовилась про що складено акт № 2 від 01.11.2021 «Про відмову робітника підписати Попередження». Стверджує, що працедавцем було вжито вичерпний перелік заходів спрямованих на доведення до відома позивача про те, що вона як працівник закладу загальної середньої освіти, підлягає обов`язковій вакцинації проти COVID-19. Відсторонення позивка від роботи відбулось 08 листопада 2021 року через відсутність такого щеплення, з чим остання ознайомлена під підпис, в той же день. Відповідач стверджує, що відсторонення позивачки було здійснене відповідно до ст. 46 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та затвердженого МОЗ України Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, оскільки позивачка не надала керівнику школи відомстей про проведену вакцинацію та доказів наявності перешкод для вакцинування. При цьому керівник школи діяла відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобіганню поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», згідно якого саме на керівника покладаються обов`язки контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками, які підлягають таким щепленням, а також відсторонення від роботи працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення таких щеплень.

З`ясувавши праву позицію сторін, дослідивши письмову матеріали, суд дійшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, відповідно до наказу №436-П від 05.11.2021 « ОСОБА_2 , вчителя логопеда комунального закладу «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступнеів №52 Маріупольської міської ради Донецької област», відсторонити від робот з 08.11.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати».

Аналізуючи зміст зазначеного наказу, слід зазначити, що судом встановлена невідповідність привильності написання призвища позивачки, яка не впливає на загальний зміст та не створює сумнівів щодо його поширення на регулювання трудових відносини саме із позивачкою по справі.

Пунктами «а», «б» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері здоров`я, зокрема, піклуватися про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законом випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Підстави для відсторонення працівника від роботи передбачені у статті 46 Кодексу законів про працю України, зокрема, відсторонення допускається в разі: появи працівника на оботі в нетверезому стані, в стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичнх оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, встановлених законодавством.

До інших, передбачених статтею 46 КЗпП України випадків, належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодаством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає у тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Разом з тим, частиною другою цієї статті передбачено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджений Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до пункту 3 цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби підлягають працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форм власності.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Пунктом 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобіганню поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, саме на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ і організацій покладено обов`язок забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена вищезазначеним Переліком згідно Наказу МОЗ України № 2153, забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) таких працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, здійснюючи відсторонення шляхом видання наказу або розпорядження з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються, строк відсторонення при цьому встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Жодних вимог щодо відсторонення за таких умов лише за наявності подання посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби вищезазначеними нормативними актами не передбачено.

Директором ЗОШ №52 Баранюк О.В. 01 листопада 2021 року за вих№55 було направлено учителю-логопеду ОСОБА_1 лист «Персональне попередження», відповідно до якого до відома останньої доведена обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 для працівників школи з 08 листопада 2021 року, з проханням надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень. Цим же листом було попереджено про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати за відсутності вищезазначених документів.

Через відмову робітника отримувати попередження, утвореною комісією навчального закладу, 01 листопада 2021 року складено акт за змістом якого зафіксована відмова ОСОБА_1 прийти до школи, для отримання Попередження, через що зміст зазначеного попередження надіслано останній за допомогою месенджера Viber.

05 листопада 2021 року був виданий спірний наказ №436-П, згідно якого ОСОБА_1 , вчителя логопеда ЗОШ №52, відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати.

Позивачкою не наведено жодних обставин щодо якихось обмежень зі сторони роботодавця на проходження нею медичного огляду, який передує профілактичному щепленню. Таким чином, відсторонення останньої від роботи було здійснено відповідно до вимог законодавства, оскільки нею не було надано відомостей про отримання профілактичного щеплення проти COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання до проведення такого щеплення.

В ході судового засідання вона також підтвердила про відсутність у неї на час розгляду справи щеплення проти COVID-19 або протипоказань до такого щеплення.

Статтею 32 КЗпП України передбачено, що зміна істотних умов праці пов`язана із змінами в організації виробництва і праці. Обов`язкова вакцинація жодним чином не пов`язана зі змінами в організації навчального процесу у школі, тому не може вважатися зміною істотних умов праці, у зв`язку з чим відсутні підстави для попередження про їх зміну.

Вимога пройти обов`язкову вакцинацію також не може бути розцінена як порушення права позивачки на медичну таємницю, оскільки фактично потрібно було надати відомості про проведення такої вакцинації, розкриття інформації, яка становить медичну таємницю, у цьому випадку не відбувається, ознак втручання в особисте та сімейне життя.

Посилання позивачки на статтю 2 Конвенції про захист прав і гідності людини щодо застосування біології та медицини: Конвенції про права людини і біомедицину від 04 квітня 1997 року, якою передбачено, що інтереси та благополуччя окремої людини превалюють над виключними інтересами всього суспільства або науки, є некоректним, оскільки зазначена Конвенція регулює відносини між закладами охорони здоров`я та пацієнтами.

Можливість продовження роботи на посаді вчителя лише за умови проходження вакцинації від COVID-19 не може вважатися дискримінацією по відношенню до працівників за критерієм наявності або відсутності вакцинації. Вимога проходження вакцинації фактично є лише однією з вимог для зайняття тієї чи іншої посади поряд з іншими вимогами, до яких також відносяться, в залежності від виду посади, наявність профільної освіти, стажу роботи, проходження медичного огляду, досягнення певного віку тощо.

Судом не вбачається ознак порушення конституційних прав та свобод позивачки. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає або на яку вільно погоджується. Разом з тим, згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпеки визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тобто не робота, а саме життя, здоров`я і безпека людини визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Тому, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя і здоров`я людини над правом на роботу, яку вона обирає. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплення проти COVID-19 особа не може бути допущена до роботи на посаді вчителя, не тільки реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учнів та працівників в школі, а й захищає таким чином і самого працівника, який не отримав профілактичного щеплення.

Вакцинація від COVID-19 і, як складова частина, її обов`язковість для осіб певних професій, навіть під загрозою відсторонення від роботи, не може вважатися примушуванням до вакцинації або катуванням, як стверджує позивачка, оскільки фактично у даному випадку є особа, яка займає посаду вчителя, постає перед вибором - вакцинуватися і продовжувати роботу або слідчуючи своїм переконанням відмовитися від вакцинації, але в такому випадку бути відстороненою від посади, щоб не наражати на небезпеку учнів, своїх колег та й саму себе, оскільки посада вчителя передбачає велику кількість контактів.

Варто зазначити, що відсутність вакцинації є перешкодою і в інших сферах суспільного життя, зокрема, обмеження відвідування розважальних закладів, торгових центрів, закладів громадського харчування тощо.

Верховний Суд в постанові від 17.04.2019 у справі №682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим.

У постанові від 10.03.2021 у справі №331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю в Україні. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян.

ЄСПЛ в рішенні від 15.03.2012 у справі «Соломахін проти України» (заява №24429/03) сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку, що в позові ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю.

Відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021 до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, є законним і правомірним. Враховуючи вищевикладене інші вимоги позову про зобов`язання виплатити заробітну плату за час відсторонення від роботи задоволенню також не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, пунктами а, б ст.10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ч.1 ст.46 КЗпП України, статтею 12 «;Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 року №2153 яким затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, пунктом 416 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», яка набрала чинності з 08.11.2021 року, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального закладу Маірупольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №52 Маріупольської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи №436-п від 05.11.2021, зобов`язання виплатити заробітну плату за час відсторонення від роботи - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Соловйов