Дата документу 08.02.2022
Справа № 2-5192/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Бєгушева Л.В.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгрупп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за участі:

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» звернулось до суду з позовом, в якому вказує, що 19 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - позивач) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 012/07-МК/15, згідно якого відповідач отримав кредит для придбання автомобіля в сумі 104000,00 грн з оплатою процентної ставки - 15,5% річних з кінцевим терміном оплати до 18 листопада 2010 року за умовами погашення заборгованості відповідно до графіку погашення кредиту. Згідно п.2.2 кредитного договору для надання кредитних ресурсів та обліку залишку заборгованості за наданими кредитними ресурсами було відкрито рахунок № НОМЕР_1 . Також 19 листопада 2007 року на підставі письмової заяви відповідача між сторонами був укладений договір №МВКБ-3266 відповідно до якого останньому було відкрито поточний рахунок у національній валюті за № НОМЕР_2 . В цей же день позивач надав відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування їх з кредитного рахунку на відповідний поточних рахунок. Далі на підставі платіжного доручення відповідача за №10 від 19.11.2007 року сума коштів його поточного рахунку була перерахована на рахунок ВАТ «Дніпропетровськ-Авто» в якості оплати за автомобіль. За умовами п.п. 4.7, 6.1 кредитного договору відповідач зобов`язався сплачувати щомісячну комісійну винагороду в розмірі 52,00 грн. В разі прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів відповідач виплачує пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення, що передбачено п.6.1 кредитного договору. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений договір поруки №012/07/02-мк-15 між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , згідно з п.1.1, 2.1 якого відповідач ОСОБА_2 , зобов`язався перед банком солідарно відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором. Однак, в зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору 18 лютого 2010 року відповідачам по справі рекомендованими листами направлені вимоги про дострокове повернення кредитних коштів №2-531 147 та №2-531/149 від 12 лютого 2010 року, які повернулися на адресу позивача не врученими. Після цього їм повторно були направленні рекомендовані листи з аналогічними вимогами №4-4.1.1/4882 та №4-4.1.1/4881 від 14.12.2010 року. Станом на 11 серпня 2011 року за відповідачем ОСОБА_1 наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 199570,00 гривень, яка складається з: 29483,31 грн - непогашеного кредиту; 4610,77 грн - несплачених відсотків; 164385,92 грн - несплаченої пені за прострочення строків виконання зобов`язань; 1092,00 грн - заборгованість по сплаті комісійної винагороди. У зв`язку з виникненням заборгованості по оплаті передбачених кредитним договором платежів, позивач неодноразово повідомляв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про факт виникнення заборгованості та їх розмір. Однак на даний час кредитна заборгованість не погашена, тому, просять стягнути на користь ПАТ "Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» з ОСОБА_1 . ОСОБА_2 солідарно заборгованість у розмірі 199570,00 гривень за кредитним договором № 012/07-МК/15 від 19 листопада 2007 року, а також судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 700,00 грн та 120,00 гривень - витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 24.01.2012 позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 . ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 012/07-МК/15 від 19.11.2007 року в розмірі 199570,00 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 29481,31 грн, заборгованості по сплаті відсотків 4610,77 грн, заборгованості по сплаті комісійної винагороди 1092,00 грн, пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 164385,92 грн, судовий збір у сумі 1700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн, а всього 201390 (двісті одна тисяча триста дев`яносто) гривень (а.с.107-108 Т.1).

Ухвалою суду від 08.02.2019 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про заміну сторони виконавчого провадження в цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Банк «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до ОСОБА_1 . ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Замінено стягувача за виконавчим документом, виданого на підставі заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у справі № 2-5192/11 від 24.01.2012, з Публічного акціонерного товариства «Банк «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» (а.с.207-208 Т.1).

Ухвалою суду від 23.12.2020 задоволено заяву ОСОБА_1 , подану його представником - ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення суду від 24 січня 2012 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Поновлено ОСОБА_1 строк на перегляд заочного рішення суду від 24 січня 2012 року. Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2012 року по цивільній справі № 2-5192/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.165-166 Т.2).

10.02.2021 на електронну адресу суду від представника відповідача ОСОБА_6 адвоката Круглого В.В. надійшов відзив на позов, в якому він зазначив, що 19.11.2007 між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки в якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором та згідно п.6.2 цього договору сторони погодили, що цей договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Позивачем розраховано суму заборгованості станом на 11.08.2011 у загальному розмірі 199570,00 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 29481,31 грн, заборгованості по сплаті відсотків 4610,77 грн, заборгованості по сплаті комісійної винагороди 1092,00 грн, пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 164385,92 грн. Як вбачається з виписки, щодо ОСОБА_1 у 2008 році банк констатував прострочення позичальника щодо сплати кредиту та у 2008 році почав нараховувати пеню. Наступне прострочення боржника банк зафіксував у 2009 році. У 2010 році загальний розмір нарахованої пені за простроченим кредитом склав 26446,79 грн та продовжив нараховувати пеню протягом 2010 та 2011 років. Відповідно до кредитного договору, строк повернення кредиту визначений до 18.11.2010. Згідно погодженого сторонами графіку погашення кредиту прострочення виконання позичальником обов`язку з внесення чергового платежу може відбуватись з 21 числа кожного місяця, а щодо останнього платежу з 19 числа того місяця в якому повинен був виконаний платіж. З урахуванням укладеної додаткової угоди від 14.11.2008 прострочення виконання позичальником обов`язку з внесення чергового платежу може відбуватись з 16 числа кожного місяця. Позивач надав суду розрахунок заборгованості, в якому відображено визначені самостійно позивачем суми заборгованості. Як вбачається з п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочки. Отже як вбачається з умов договору нарахування пені розпочинається з моменту коли позичальник допустив прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів і цей момент співпадає з моменту початку перебігу позовної давності, яка застосовується до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені) і обмежена строком в один рік. Відповідно до виписки, на початку 2009 року відбулося прострочення повернення кредитних ресурсів та відповідно розпочався перебір позовної давності щодо пені, тому позовні вимоги позивача про стягнення пені за період поза межами початку 2010 року не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом позовної давності. Крім того, як вбачається з позовних вимог, позивач просить стягнути пеню в розмірі 164385,92 грн, яка по відношенню до суми боргу 29483,31 грн є більшою в 5,58 разів, що не може вважатись таким, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства і за таких обставин просить суд зменшити пеню до 5000,00 гривень. Крім того, глобальна фінансова криза також суттєво вплинула на платоспроможність відповідача, та стала наслідком виникнення у нього заборгованості за кредитом. З урахуванням викладено, відповідач ОСОБА_1 частково визнає позовні вимоги, а саме: заборгованість за кредитом - 29483,31 грн, заборгованість по сплаті відсотків 4610,77 грн, заборгованість по сплаті комісійної винагороди 1092,00 грн та пеня 5000,00 грн /а.с.186-189 Т.2/.

08.02.2022 на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій банк зазначив, що відповідно до відзиву, відповідач ОСОБА_1 частково визнає вимоги за кредитом 29483,31 грн, заборгованість по сплаті відсотків - 4610,77 грн, заборгованість по сплаті комісійної винагороди 1092,00 грн, окрім пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 164385,92 грн. На підставу неправомірності нарахування пені, відповідач ОСОБА_1 вказує на його надмірний розмір, у порівнянні із сумою боргу за кредитним договором. Поряд із цим, відповідач погоджується сплатити суму пені в розмірі 5000,00 грн, замість нарахованої банком 164385,92 грн. Однак, згідно п.6.1 кредитного договору № 012/07-МК/15 від 19.11.2007, сторони узгодили, що банк має право вимагати сплати позичальником пені за несвоєчасне повернення грошових зобов`язань, так і за п.4.1 кредитного договору, позичальник погодив умови щодо сплати банку 15,5 процентів річних за користування наданими кредитними ресурсами. Укладаючи кредитний договір ОСОБА_1 засвідчив, що ознайомлений з ним та погоджується з його умовами. Таким чином, сторони встановили строки виконання (внесення періодичних платежів відповідачем ОСОБА_1 щодо сплати процентів (комісії, пені), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Згідно ст. 627 ЦК України, сторони с вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог- цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Від боржника не подавалось до суду позовів щодо визнання кредитного договору недійсним, оскарження щодо його підписання, зміни, розірвання або виконання зазначеного кредитного договору. З врахуванням того, що позичальник несвоєчасно виконував взяті на себе грошові зобов`язання зі сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитам, позивач вважає, що правомірно нарахував зазначену суму у позовній заяві. На підставу правомірності нарахування суми пені у розмірі 164385,92 грн, позивачем надано деталізований розрахунок заборгованості із зазначенням всіх вихідних даних. Однак відповідач, в силу дії принципу змагальності сторін, визначеного ст. 12 ЦПК України, не надав належних доказів, що розмір пені має становити саме 5000,00 грн, тобто детального контррозрахунку із посиланням на строки, суми, що нараховані за кожен день прострочки, як узгоджено сторонами у пункті 6.1. кредитного договору. Навіть, зважаючи на посилання ОСОБА_1 , щодо нарахування пені у межах одного року сума пені має становити не 5 000 грн, за припущенням останнього, а 60372,58 гри. Згідно даного посилання ОСОБА_1 , строк має нараховуватись за один рік у період з 14.12.2009 по 14.12.2010, тобто станом на 14.12.2010 - на дату направлення вимог про дострокове повернення кредитних коштів № 4-4.1.1/4882 та № 4-4.1.1/4881 від 14.12.2010 (строк закінчення договору), які надіслані рекомендованими листами та не були вручені. Посилання ОСОБА_1 на глобальну фінансову кризу, як на підставу неможливості виконання зобов`язання за кредитним договором, не може прийматись та вважатись поважною причиною для скасування частини суми пені, в силу дії ст. 625 ЦКУ, відповідно до якої, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що нараховані суми у позовній заві підлягають стягненню в повному обсязі солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Представник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгрупп» в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та пояснила, що відповідачами з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір з метою придбання автомобіля. Ними було придбано у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», шляхом відступлення прав вимоги, вимоги за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 012/07-МК/15 від 19.11.2007, укладеного між ПАТ «БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та ОСОБА_1 , та за договором поруки № 012/07/02-МК/15 від 19.11.2007, укладеного між ПАТ «БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та ОСОБА_2 . Автомобіль, який був предметом застави, не реалізовувався та банку не передавався. 12 лютого 2010 року відповідачам по справі рекомендованими листами направлені вимоги про дострокове повернення кредитних коштів №2-531 147 та №2-531/149 від 12 лютого 2010 року, які повернулися на адресу позивача не врученими. Після цього їм повторно були направленні рекомендовані листи з аналогічними вимогами №4-4.1.1/4882 та №4-4.1.1/4881 від 14.12.2010 року. 14.12.2010 було направлено вимоги про дострокове повернення кредиту, однак вони не були вручені відповідачам. За виконавчим провадженням про стягнення заборгованості на підставі рішення суду кошти банк не отримував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, 07.02.2022 на електрону адресу суду надійшла заява про можливість розгляду справи за його відсутності, зазначив, що проти задоволення позову заперечує, оскільки порука за договором є припиненою. А вимоги до позичальника є безпідставними з приводу недоведеності суми позовних вимог, відсутності боргу у сумі, належній до стягнення у відповідному об`ємі та відсутності факту заміни сторони у справі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що придбаний автомобіль був повернутий банку приблизно у 2005 році, після чого банк передав цей автомобіль іншій особі, якою вказаний автомобіль було розібрано та продано. Жодних документів на підтвердження зазначеного у нього немає, до банку з цього приводу він не звертався.

Представник відповідачів адвокат Цимбалюк М.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що є письмова вимога банку про дострокове повернення кредиту від 12.02.2010, тобто шестимісячний строк з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором сплив, тому порука вважається припиненою. Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості по кредиту, строк пред`явлення позовних вимог в частині стягнення пені також сплив. Більш того, після скасування заочного рішення від Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» не надходило жодної заяви в тому числі і про відступлення права вимоги та заміну сторони виконавчого провадження. Будь-які дії з примусового виконання рішення суду не виконувались, тому вважає, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгрупп» не є належною стороною у справі.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 19 листопада 2007 року між ВАТ Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 012/07- МК/15 для придбання автомобіля, за яким банк надав відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 104000,00 грн з відкриттям відповідачу позичкового рахунку № НОМЕР_1 . Згідно п.3 порядку видачі та повернення ресурсів, відповідач зобов`язаний був повністю повернути кредит до 18 листопада 2010 року в порядку визначеному в укладеному договорі та графіком погашення кредиту (додаток №1 до кредитного договору) /том 1 а.с.5-8/

Також, відповідно до п.4.1, 4.2 даного договору відповідач сплачує 15,5% річних, нарахування процентів проводиться один раз на місяць на залишок заборгованості на позичковому рахунку відповідача - № НОМЕР_3 . Крім того, згідно п.4.7 даного договору відповідач повинен щомісяця сплачувати комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 52,00 грн на відповідний рахунок №2208.7.15.10867.02.

Згідно п.6.1 кредитного договору встановлена за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів пеня з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочки.

19.11.2007 між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 012/07- МК/15, якою п. 3.2 було викладено у новій редакції, а саме позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 18 листопада 2010 року, погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок/том 1 а.с.9/.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений договір поруки №012/07/02-мк-15 між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 зобов`язався перед банком солідарно відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором/том 1 а.с.20/.

При розгляді справи встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем і 19 листопада 2007 року надав кредит ОСОБА_1 у сумі 104000 гривень перерахувавши на поточний рахунок, що підтверджується платіжним дорученням від 19.11.2007 року/том 1 а.с.17/.

Однак, відповідачами зобов`язання за договором належним чином не виконувались, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед банком в розмірі 199570,00 гривень, яка складається з: 29481,31 грн - непогашеного кредиту; 4610,77 грн - несплачених відсотків; 164385,92 грн - несплаченої пені за прострочення строків виконання зобов`язань; 1092,00 грн - заборгованість по сплаті комісійної винагороди, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № 012/07-МК/15 від 19.11.2007 року/том 1 а.с.18-37/

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Умовами п. 5.1 кредитного договору № 012/07-МК/15 від 19.11.2007 передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати нарахованих процентів, щомісячної комісійної винагороди та кредитних ресурсів у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

12.02.2010 банк надіслав відповідачам листи-вимоги №2-531/147 та № 2-531/149 (т. 1 а.с. 38,40), в яких вимагав достроково погасити заборгованість по кредиту в розмірі 42445,53 грн, за відсотками в сумі 1130,14 грн та пеню в розмірі 26446,79 грн в строк не пізніше 10 банківських днів з моменту отримання даної вимоги. Тобто в зазначеній вимозі банк вимагав дострокового погашення кредиту. Направивши вимогу, банк фактично змінив строк виконання основного зобов`язання.

В зв`язку з невиконанням відповідачами вимог, щодо дострокового погашення кредиту, банк 20.11.2011 звернувся з позовом до суду.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», яка на сьогодні є чинною, роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Суд враховує, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання, передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обчисленню від цієї дати.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).

Також пунктом 5.1 договору поруки визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Тому суд дійшов висновку про те, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов, тобто з в даному випадку перебіг строку позовної давності почався з 13.02.2010, що узгоджується із правовими позиціями Верховного суду України викладеними у справах № 6-2251 цс16, № 6-900 цс16, а також правою позицією Верховного суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі №564/2199/15-ц .

За ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 262 ЦК України передбачено, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Факт відступлення права вимоги за Кредитним договором з відповідачів від ПАТ «БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 11.10.2018 не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності з огляду на ст. 262 ЦК України.

Отже, право вимоги до поручителя слід обчислювати із врахуванням положень ч.4 ст.559 ЦК України після завершення 6-ти місяців від часу порушення зобов`язань боржником, з 13 лютого 2010 року по 13 серпня 2010 року. В даному випадку позов поданий 20 вересня 2011, тобто поза межами 6-ти місячного строку, а, як зазначено вище, наслідком не подання позову до поручителя протягом зазначеного 6-ти місячного строку, порука вважається припиненою, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення боргу із поручителя ОСОБА_2 .

Доводи представника позивача в цій частині щодо відсутності доказів фактичного отримання відповідачами вимоги від 12.02.2010, як підстави не брати її до уваги, суд відхиляє, оскільки така обставина не спростовує факту реалізації кредитором свого права на вимогу до боржників про дострокове повернення кредиту. Більш того, слід зазначити,що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Далі, як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача адвокатом Круглим В.В. у відзиві від 10.02.2021 та адвокатом Цимбалюком М. у судовому засіданні заявлено про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу).

Згідно з умовами кредитного договору, строк повернення кредиту визначений до 18.11.2010. Відповідно до п.3.3 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів, позивальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочки.

Отже, відповідно з умовами договору, нарахування пені розпочинається з моменту, коли позичальник допустив прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів і цей момент співпадає з моментом початку перебігу строку позовної давності, яка застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) і обмежена строком в один рік.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеними строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Як встановлено вище, пред`явивши 12.02.2010 вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов, тобто з в даному випадку перебіг строку позовної давності почався з 13.02.2010.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу).

Тобто, на день звернення до суду з цим позовом, 20.09.2011, позовна давність щодо вимог про стягнення пені вже спливла.

За ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як роз`яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тому суд дійшов висновку про відмову у позові в частині стягненні пені з передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України підстав.

Разом з тим, на підставі норм ст. ст. 1049, 530 ЦК України, враховуючи фактичне отримання позичальником коштів, у разі відсутності їх добровільного повернення, банк мав право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків.

Таким чином, з урахуванням викладеного, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість розмірі 35184,08 гривень, яка складається з: непогашеного кредиту в розмірі 29481,31; несплачених відсотків в розмірі 4610,77 грн; заборгованості по сплаті комісійної винагороди в розмірі 1092,00 грн.

Відповідно ст. 88 ЦПК України (в редакції станом до 01.11.2011 року) судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 1700,00 грн. В пропорції до задоволених вимог сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 299,7 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 3, 16, 207, 509, 525, 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.11, 12, 13, 81, 133, 141, 247 ч.2, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгрупп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгрупп», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 35184 /тридцять п`ять тисяч сто вісімдесят чотири/ гривні 08 копійок, яка складається з: 29481,31 грн заборгованість по кредиту; 4610,77 грн - несплачених відсотків; 1092,00 грн - заборгованість по сплаті комісійної винагороди, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 299/двісті дев`яносто дев`ять/ гривень 70 копійок та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», розташоване за адресою: 04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60, адреса для листування: 49070 м. Дніпро, вул. Плеханова, буд. 9, ).

Правонаступник позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгрупп», адреса розташування: 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2 офіс 205, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова