Справа № 490/1981/21
н/п 2/490/2961/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., позивача ОСОБА_1 , представниці відповідача Акціонерного товариства «Златобанк» - адвоката Пиріг Олени Вікторівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Златобанк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів та стягнення коштів у зв`язку з новими обставинами, -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Златобанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів у зв`язку з новими обставинами.

В обгрунтування вимог зазначає, що між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_1 було укладено:

31 грудня 2013 року договір банківського вкладу №053446 «Стабільне майбутнє» в іноземній валюті, за яким позивач передав відповідачу 140000,00 дол. США строком до 05 січня 2015 року, зі сплатою 11 % річних від суми вкладу та цього ж дня ці кошти було зараховано на рахунок позивача у банку;

31 грудня 2013 року договір банківського вкладу №053445 «Стабільне майбутнє» в національній валюті, за яким позивач передав відповідачу 5325000,00 грн. строком до 05 січня 2015 року, зі сплатою 24 % річних від суми вкладу та цього ж дня ці кошти зараховано на рахунок позивача № НОМЕР_1 .

23 грудня 2014 року та 08 січня 2015 року позивач звертався до ПАТ «Златобанк» з заявою про видачу суми вкладу та нарахованих відсотків за договорами банківського вкладу №053445 та №053446 від 31 грудня 2013 року, проте вказані суми не виплачені.

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Златобанк», та посилаючись на невиплату належного йому коштів, просив про їх стягнення.

З 14.02.2015р. в ПАТ «Златобанк» було введено тимчасову адміністрацію, внаслідок чого Відповідач позбавив позивача будь-якої можливості користуватися власними коштами (чи то оплачувати карткою, чи часткове зняття коштів у нацвалюті з рахунків).

Важає, що заборгованість у сумі 3843857,27 грн та 142832,23 дол. США за договорами банківського вкаладу №053445 та №053446 було встановлено у рішеннях Центрального районного суду м. Миколаєва у справі №490/15713/14ц від 18.09.2015 року та від 21.07.2019 року і Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03.09.2019 року.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2015 року у справі №490/15713/14ц в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Златобанк» про стягнення коштів було відмовлено з обгрунтуванням, що АТ «Златобанк» не має змоги виплатити одноразово позивачеві грошові кошти, оскільки обов`язок повернення банківських вкладів покладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб за встановленою процедурою.

Постановою Правління НБУ від 13 лютого 2015 року №105 АТ «Златобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних. 13 лютого 2015 року на підставі зазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення №30 «Про затвердження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду та здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Златобанк».

Постановою правління НБУ №310 від 12 травня 2015 року прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПА «Златобанк». Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 травня 2015 року № 99 розпочато процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

Рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2017 року, яке постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року залишив без змін, вищезазначені рішення Правління Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визнано протиправними та скасовано, отже вони вважаються такими, що не породжують жодних правових наслідків від моменту їх прийняття.

Водночас, відповідач протиправно утримував гроші позивача, всупереч його волі.

Враховуючи те, що відповідач не повернув йому грошові кошти, позивач вважає, що таке свідчить про порушення відповідачем умов договору банківського вкладу та положень чинного законодавства - статтей 16, 509, 526, 610, 611, 625, 627, 629, 1066, 1068, 1074 Цивільного кодексу України, статті 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивач просить стягнути на свою користь з відповідача Акціонерного товариства «Златобанк» грошові кошти у сумі 3843857,27 грн., в т.ч. 3572710,56 грн. - сума боргу, 17100,54 грн. - 3% річних, 254046,17 грн. - інфляційні втрати, та 142832,23 доларів США, в т.ч. 142372,07 доларів США - суму боргу, 460,16 доларів США - 3% річних.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

22.03.2021 року матеріали справи передано на розгляд судді.

26.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Златобанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів у зв`язку з новими обставинами. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Почато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

23 липня 2021 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" А.Ю. Караченцевим подано відзив на позовну заяву, в якому вважає позовну заяву безпідставною, необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

В обгрунтування заперечень вказує, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 13.02.2015 № 105 "Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 13.02.2015 № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Златобанк». згідно з яким з 14.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Златобанк».

Відповідно до постанови Правління НБУ від 12 травня 2015 року №310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 13 травня 2015 р. №99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уловноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Златобанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк».

Пов`язаними особами АТ «Златобанк» в 2017 році оскаржено вказані постанови НБУ та рішення Фонду.

Судами першої, апеляційної і касаційної інстанції адміністративний позов задоволено частково, зокрема визнано протиправним та скасовані вказані постанови НБУ та рішення Фонду (справа №826/2184/17).

Окремо звертає увагу щодо змін, які відбулись у справі про банкрутство ПАТ «Злато» №910/4475/19. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2021 Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.06.2019 року у справі № 910/4475/19 про порушення провадження у справі про банкрутство скасовано. Прийнято нове рішення, яким відмовлене у порушенні провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства Златобанк".

23.05.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» від 13.05.2020 № 590-ІХ (далі - Закон № 590-ІХ).

Законом № 590-ІХ, зокрема внесено ряд змін до КАС України.

Відповідно до п. 1 частини 9 ст, 2661 КАС України визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення. визначеного частиною першою цієї статті, або окремих його положень:

не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього байку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення.

Згідно з частиною 10 ст. 2661 КАС України суд не може прийняти будь-яке інше рішення, що може мати наслідком зупинення/припинення розпочатої процедури виведення неплатоспроможного байку з ринку та/або ліквідації банку".

Відповідно до частин 2, 3 розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону № 590-ІХ «2. Законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до дня набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб:

1) здійснити (продовжити) процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, ліквідацію банків відповідно до Закону України "Про систему гарантуванням вкладів фізичних осіб», підстави (індивідуальні акти) для початку тимчасової адміністрації, ліквідації яких було визнано протиправними (незаконними) та скасовано до дня набрання чинності цим Законом;»

Відповідно до частини 5 розділу ІІ. Прикінцеві та перехідні положення Закону № 590-ІХ , якими внесені зміни до ЦПК України судові провадження, розпочаті до набрання чинності цим Законом, у яких на день набрання чинності цим Законом ие ухвалено остаточне рішення, вирішуються, розглядаються або переглядаються з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Звертає увагу та просить врахувати висновки зазначені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16.

Також вказує, що Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 320 від 11 лютого 2020 року відповідно, до якого уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк» з 12 лютого 2020 року призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Караченцева Артема Юрійовича, якому делеговані повноваження ліквідатора АТ «Златобанк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 52-1 та 53 Закону.

З метою виконання всіх заходів, пов`язаних з ліквідацією АТ «Златобанк», передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1483 від 10 серпня 2020 року «Про продовження процедури виведення АТ «Златобанк» з ринку і призначення уповноваженої особи».

Відповідно до зазначеного рішення продовжено процедуру виведення АТ «Златобанк» з ринку шляхом виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів.

Враховуючи вищевикладене, в силу чинного законодавства України та відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» продовжується виведення АТ «Златобанк» з ринку фінансових послуг.

Зазначає, що процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснення тимчасової адміністрації і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відтак, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація/запроваджена ліквідація, своїх зобов`язань перед його вкладниками /кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а сам Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.Відповідно до порядку виплати Фондом відшкодування за вкладами, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивач отримав гарантовану суму відшкодування за вкладами в загальній сумі 200 000,00 гри. Після виплати гарантованої суми відшкодування за вкладами, залишок коштів на рахунках ОСОБА_1 , згідно заяви кредитора №2089 від 02.06.2015, було акцептовано Банком та включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів та відповідно до статті 52 Закону підлягають задоволенню у 4 чергу.

Отже позивач скористався своїм правом та звернувся до банку з заявою кредитора про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Отримання коштів вкладниками понад гарантовану суму (200 тисяч гривень) здійснюється в порядку черговості за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, визначеній статтею 52 Закону.

Також зазначає, що Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2015 року у справі №490/15713/14 у задоволенні позову про стягнення коштів ОСОБА_1 , відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що ПАТ «Златобанк» не має змоги виплатити одноразово йому грошові кошти, оскільки обов`язок повернення банківських вкладів покладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб за встановленою процедурою.

Наразі продовжено процедуру виведення АТ «Златобанк» з ринку шляхом виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів. Таким чином відсутні підстави для звернення з позовом у зв`язку з новими обставинами.

Враховуючи наведене, вважає позовні вимоги необгрунтованими та безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 липня 2021 року задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі, у якості співвідповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

04 жовтня 2021 року представником відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовна заява є незаконною та необгрунтованою, та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, а отже такою, що не підлягає задоволенню, просить в задоволені позовної заяви відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування заперечень зазначає, що 23.05.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності». Відповідно до п.п.1-3 п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень даного Закону на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб покладено обов`язок:

здійснити (продовжити) процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, ліквідацію банків відповідно до Закону України «Про систему гарантуванням вкладів фізичних осіб», підстави (індивідуальні акти) для початку тимчасової адміністрації, ліквідації яких було визнано протиправними (незаконними) та скасовано до дня набрання чинності цим Законом;

здійснювати ліквідацію банку, процедура ліквідації якого була розпочата або продовжена до дня набрання чинності цим Законом, з дотриманням вимог цього Закону щодо здійснення ліквідаційної процедури системно важливого банку;

забезпечувати з урахуванням вимог цього Закону організацію роботи щодо вжиття заходів для забезпечення задоволення вимог кредиторів до банку/відшкодування заподіяної шкоди (збитків) на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для подальшого спрямування кредиторам банку, процедура ліквідації якого була розпочата до дня набрання чинності цим Законом.

З метою виконання всіх заходів, пов`язаних з ліквідацією АТ «Златобанк», передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1483 від 10 серпня 2020 року «Про продовження процедури виведення АТ «Златобанк» з ринку і призначення уповноваженої особи».

Відповідно до зазначеного рішення продовжено процедуру виведення АТ «Златобанк» з ринку шляхом виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів.

Зазначає, що в даному випадку, правовідносини, що склались між позивачем та ПАТ «Златобанк», який перебуває в процедурі ліквідації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб регулюються виключно Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що е спеціальним у цих правовідносинах, а не Законом України «Про захист прав споживачів».

Із запровадженням у банку процедури ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» унеможливлює стягнення з банку, який в ліквідації коштів у будь-який інший спосіб, аніж це перебачено ст.ст. 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним та пріоритетним відносно інших законодавчих актів у таких правовідносинах.

Заначає, що максимальна сума відшкодування коштів за вкладами становить 200 тисяч гривень це граничний розмір на одну фізичну особу, незалежно від того, чи має вона один або більше вкладів у одному банку. Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів у розмірі його вкладу разом з відсотками, нарахованими на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Отримання коштів вкладниками понад гарантовану суму (200 тисяч гривень) здійснюється в порядку черговості за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, визначеній статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Після виплати позивачу гарантованої суми відшкодування за вкладами, залишок коштів на його рахункуах, згідно його заяви від 02.06.2015 року було акцептовано ПАТ «Златобанк» та включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів та відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підлягають задоволеню у 4 чергу.

Таким чином, ОСОБА_1 скористався своїм правом на звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» з заявою кредитора про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Посилається на висноки наведенів постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16 «...Згідно з системним аналізом норм пункту 6 статті 2, пункту 16 статті 2, підпунктів 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації та/або запровадження процедури ліквідації, вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються. При цьому кошти за вкладами, строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку, виплачуються в межах граничної суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедурою...».

З приводу позовних вимог про стягнення 3 відсотків річних та індексу інфляції зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В свою чергу, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичниз осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Крім того, підставою застосування передбаченої ч. 2 статті 625 ЦК України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

За правилами частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Фонд виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом.

Саме цим Законом визначено як строк завершення виплат вкладникам гарантованих сум відшкодування - у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи (ч. 7 статті 26, частина 3 статті 28 Закону), так і підстави, за наявності яких Фонд не відшкодовує кошти.

Таким чином, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення позову.

21 жовтня 2021 року позивачем подано відповідь на відзиви відповідачів, в якій позивач вказує, що Рішння Центрального районного суду від 18.09.2015 року у справі №490/15713/14-ц, було прийняте на підставі протиправних Постанови Правління НБУ від 13 лютого 2015 року № 105 щодо віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних і рішення Фонду гарантування від 13 лютого 2015 року №30, щодо введення тимчасової адміністрації до банку, та Постанови Правління НБУ від 12 травня 2015 року №310, щодо відкликання банківської ліцензії ПАТ «Златобанк» і рішення Фонду гарантування від 13 травня 2015 року №99, про початок процедури ліквідації банку, які були скасовані Великою Палатою Верховного Суду постановою від 05.02.2019 року у справі № 826/2184/17.

Скасовані індивідуальні акти відносно ПАТ «Златобанк» є такими, що не породжують жодних правових наслідків від моменту їх прийняття.

У 2015 році, приймаючи рішення, суд не знав про представлені наразі докази. Надані позивачем докази - виписки банку вказують, що ПАТ «Златобанк» з 14 січня 2015 року почав виконувати свої зобов`язання перед позивачем шляхом видачі коштів із каси банку та оплати карткою за товари у магазинах.

Але на підставі постанови Правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року №105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 13.02.2015 року прийнято рішення №30 про запровадження з 14.02.2015р. тимчасової адміністрації у ПАТ «Златобанк», і банк більше не зміг виконувати свої зобов`язання перед позивачем. Вважає, що якби таких противоправних рішень та дій не було, позивач мав би можливість отримати свої кошти за договорами з банком.

Просить переглянути рішення 2015 року у справі, опираючись в тому числі, на нові обставини справи, із визначенням правового регулювання спірних правовідносин та оцінки наявних доказів.

Зазначає, що на його думку, передбачене Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів позивачу у 4-ту чергу - є ілюзорним, і не впливає на той факт, що опираючись на протиправні рішення НБУ та Фонду ГВФО, у 2015 році було протиправно порушено право приватної власності позивача. Відповідач-2 також усвідомлює, що прийняли по відношенню до АТ «Златобанк» протиправні рішення щодо введення тимчасової адміністрації та розпочали процедуру ліквідації банку.

Крім того, зазначає що відповідачі вводять суд в оману, вказуючи, що позивач на вказав про отримання позивачем гарантованої суми, адже у позові чітко вказано, що позивач вимагає повернення грошових коштів, що залишилися на рахунках у банку до незаконного введення в нього тимчасової адміністрації, за вирахуванням отриманої суми 200000,00 грн. Позивач вимагає законного забезпечення справедливого захисту права власності.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, належним чином повідомлений судом про місце дату та час слухання справи, свого представника в судове засідання не направив, про наявність поважних причин, які перешкоджають участі в судовому засіданні не повідомив.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав наведених в ньому та у відповіді на відзиви, просив задовольнити в повному обсязі, підтвердив факт отримання гарантованої суми відшкодування за вкладами в загальній сумі 200000,00 грн., та акцептування залишку коштів на його рахунках та включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Але зазначив, що на його думку, коштів для виплати акцептованих вимог, для осіб, які перебувають в 4 черзі, в тому числі і йому, не вистачить.

В судовому засіданні представниця Акціонерного товариства «Златобанк» проти позову заперечила з підстав наведених у відзиві, просила відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як передбачено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, частиами 1 та 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

31 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Златобанк» був укладений договір банківського вкладу №053446 «Стабільне майбутнє» в іноземній валюті, за яким він передав відповідачу 140000,00 дол. США строком до 05 січня 2015 року, зі сплатою 11 % річних від суми вкладу.

31 грудня 2013 року Банком на рахунок позивача № НОМЕР_2 було зараховано суму вкладу в розмірі 140000,00 дол. США

31 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Златобанк» був укладений договір банківського вкладу №053445 «Стабільне майбутнє» в національній валюті, за яким він передав відповідачу 5325000,00 грн. строком до 05 січня 2015 року, зі сплатою 24 % річних від суми вкладу.

31 грудня 2013 року Банком на рахунок позивача № НОМЕР_1 було зараховано суму вкладу в розмірі 5325000,00 грн.

23 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся АТ «Златобанк» з заявою про видачу суми вкладу та нарахованих відсотків договорами банківського вкладу №053445 та 3053446 від 31 грудня 2013 року.

08.01.2015 року ОСОБА_1 повторно звернувся АТ «Златобанк» з заявою про видачу суми вкладу та нарахованих відсотків договорами банківського вкладу №053445 та №053446 від 31 грудня 2013 року, однак вказана сума не виплачена.

Постановою Правління Національного банку України від 13.02.2015 №105 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Златобанк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 №30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Златобанк», згідно з яким з 14.02.15 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Златобанк".

Постановою правлінням НБУ 12 травня 2015 року №310 було відкликано банківську ліцензію та запроваджено ліквідацію ПАТ "Златобанк".

Відповідно до постанови Правління НБУ від 12 травня 2015 року №310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 13 травня 2015 р. №99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уловноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Златобанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк».

Тобто, з лютого 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснював виведення з ринку ПАТ «Златобанк»

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 18.09.2015 року у справі №490/15713/14-ц за відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів у сумі 3843857,27 грн. та 142832,23 дол. США за договорами банківського вкладу №«053445 та №«053446.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 року у справі №826/2184/17 було визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 13 лютого 2015 року №105 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних»; визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 лютого 2015 року №30 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Златобанк»; визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 12 травня 2015 року №310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк»; визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 травня 2015 року №99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи на ліквідацію банку»; визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 травня 2015 року №100 «Про внесення змін до рішення виконавчої Дирекції Фонду від 13.05.2015 №99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи на ліквідацію банку»; визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року № 391 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Златобанк» на два роки до 13 травня 2018 року включно; зобов`язано НБУ надати Публічному акціонерному товариству «Златобанк» строк, встановлений частиною сьомою статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за винятком використаного строку, який вичерпаний, для проведення дій з фінансового оздоровлення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» після проведення заходів з його ліквідації.було визнано протиправними та скасовано рішення щодо віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних, введення тимчасової адміністрації, та запровадження процедури ліквідації банку і покладання функцій з управління банком на уповноважену особу Фонд гарантування.

Вказане судове рішення було предметом перегляду судом апеляційної інстанції та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року, залишене без змін.

Постановою від 05 лютого 2019 року у справі № 826/2184/17 Велика Палата Верховного Суду залишила без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2019 року порушено провадження у справі №910/4475/19 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Златобанк"; визнано розмір вимог ініціюючого кредитора в розмірі 49611297,32 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Капустіна Володимира Володимировича.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2021 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.06.2019 року у справі № 910/4475/19 про порушення провадження у справі про банкрутство скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у порушенні провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства Златобанк".

17 липня 2019 року Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороза Дмитра Олександровича внесено запис № 2029890 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: державна реєстрація змін до установчих документів; Мороз Дмитро Олександрович ; Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро»; зміна повного найменування ПАТ «Златобанк» на ПАТ «Злато», зміна скороченого найменування, зміна місцезнаходження, зміна складу або інформації про засновників.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.07.2020 року у справі №910/15294/19 визнано протиправними дії Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» щодо вчинення вказаних реєстраційних дій та їх скасовано, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020 року у справі №910/15294/19 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.07.2020 року залишено без змін.

ОСОБА_1 , посилаючись на судові рішення у справі №826/2184/17, звернувся до Центрлаьного районного суду міста Миколаєва з заявою про перегляд рішення у справі №490/15713/14ц за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.07.2019 року у справі №490/15713/14-ц , відмовлено у задоволені заяви про перегляд рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.09.2015 року у справі №490/15713/14-ц.

Постановою Миколаївського Апеляційного суду від 03.09.2019 року, у справі №490/15713/14-ц, вище вказану ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.07.2019 року, залишено без змін.

Статтею 177 Цивільного кодексу України передбачено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України право власності - це право особи на майно, яке здійснюється за законом по волі особи, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні цього права.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, забов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) забов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу,сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржтика виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 1058 Цивільного кодексу України передбачено, що за за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

На підставі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника,крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно частини 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 611 Цивільного кодексу України вказує, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відповідач не повернув позивачу грошові кошти за договорами банківського вкладу від 31.12.2013 року за №053446 та за №053445, вказане свідчить про порушення відповідачем умов договорів банківського вкладу та положень чинного законодавства.

При цьому, 23.05.2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" від 13.05.2020 № 590-ІХ (далі - Закон № 590-ІХ).

Відповідно до частин 2, 3 розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону №590-ІХ «2. Законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до дня набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

3. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб:

1) здійснити (продовжити) процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, ліквідацію банків відповідно до Закону України "Про систему гарантуванням вкладів фізичних осіб», підстави (індивідуальні акти) для початку тимчасової адміністрації, ліквідації яких було визнано протиправними (незаконними) та скасовано до дня набрання чинності цим Законом;

2) здійснювати ліквідацію банку, процедура ліквідації якого була розпочата або продовжена до дня набрання чинності цим Законом, з дотриманням вимог цього Закону щодо здійснення ліквідаційної процедури системно важливого банку;

3) забезпечувати з урахуванням вимог цього Закону організацію роботи щодо вжиття заходів для забезпечення задоволення вимог кредиторів до банку/відшкодування заподіяної шкоди (збитків) на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для подальшого спрямування кредиторам банку, процедура ліквідації якого була розпочата до дня набрання чинності цим Законом.».

З метою виконання всіх заходів, пов`язаних з ліквідацією АТ «Златобанк», передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1483 від 10 серпня 2020 року «Про продовження процедури виведення АТ «Златобанк» з ринку і призначення уповноваженої особи».

Відповідно до зазначеного рішення продовжено процедуру виведення АТ «Златобанк» з ринку шляхом виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів.

Уповноваженою особою Фонду стосовно продовження процедури виведення АТ «Златобанк» з ринку призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Караченцева Артема Юрійовича, якому делеговані повноваження, що визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з цим Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку, до моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Внаслідок вищевказаного, 03 лютого 2021 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань поновлено запис про ПАТ «Златобанк» (адреса: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького буд. 17/52) та про те, що товариство знаходиться в стані припинення.

Частинами 1-3 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Пункт 8 Розділу X Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлює, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 2, 6, 16, 17 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", виведення неплатоспроможного банку з ринку - заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону; ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі 210/5909/15-ц (Постанова від 06.06.2018 року).

В даному випадку, правовідносини, що склались між позивачем та АТ «Златобанк», регулюються виключно Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що є спеціальним у цих правовідносинах, а не Законом України «Про захист прав споживачів».

Частною 5 статті Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

2-1) накладення нових обтяжень чи обмежень на майно (активи) (у тому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій);

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку;

4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами;

6) заміна кредитора у зобов`язанні банку на договірній основі, крім випадків передачі всього або частини майна (активів) та всіх або частини зобов`язань приймаючому або перехідному банку.

При цьому, запровадження у банку процедури ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» унеможливлює стягнення з банку, який в ліквідації, коштів у будь-який інший спосіб, аніж це перебачено статтями 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів визначені статтею 52 вказаного Закону наступним чином:

1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов`язаних із консолідованим продажем активів Фондом;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування, а також для забезпечення повернення банкнот і монет, переданих Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними;

6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано;

7) вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку;

8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку;

10) вимоги за субординованим боргом.

Таким чином, отримання коштів вкладниками понад гарантовану суму (200 тисяч гривень) здійснюється в порядку черговості за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, визначеній статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Повноваження Фонду під час здійснення ліквідації банку визначені ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: "... Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: ... складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів...".

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16 «...Згідно з системним аналізом норм пункту 6 статті 2, пункту 16 статті 2, підпунктів 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації та/або запровадження процедури ліквідації, вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються. При цьому кошти за вкладами, строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку, виплачуються в межах граничної суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедурою...».

Судом встановлено факт отримання позивачем гарантованої суми відшкодування за вкладами в загальній сумі 200000,00 грн., та акцептування залишку коштів на його рахунках, згідно заяви №2089 від 02.06.2015 та включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Таким чином, ОСОБА_1 скористався своїм правом на звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» з заявою кредитора про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

При цьому, ОСОБА_1 не оскаржував дії Фонду (Уповноваженої особи), пов`язані з акцептуванням його вимог як кредитора, щодо суми акцептованих вимог, в частині інфляційних втрат в сумі 17100,54 грн. та 3% річних в сумі 254046,17 грн. за договором банківського вкладу від 31 грудня 2013 року №053445 «Стабільне майбутнє», а також 3% річних в сумі 460,16 доларів США за договором банківського вкладу від 31 грудня 2013 року №053446 «Стабільне майбутнє».

Також суд не погоджується з аргументами позивача про прострочення боржника, як підставу застосування припсів статті 625 ЦК України, оскільки за правилами частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, частиною 4 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Тобто, в даному випадку відсутні підстави для висновку про прострочення боржника.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 , не підлягають задоволенню оскільки правовідносини, які виникли між сторонами унормовано Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а відтак, на них поширюються відповідні вимоги щодо встановленої черговості задоволення вимог позивача як кредитора банку. При цьому, стягнення на користь вкладника його вкладу в обхід встановленої процедури та черговості задоволення вимог кредиторів банківської установи, що ліквідується, суперечить меті функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

За такого, суд приходить до висновку про необхідність відмови в позові повністю.

Керуючись статтями 2-5, 12, 13, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (01030, місто Київ, вул. Б. Хмельницького, будинок 17/52, ) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (0453, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ), про захист прав споживачів та стягнення коштів у зв`язку з новими обставинами, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін

-