Номер провадження: 22-ц/813/4400/22
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без участі учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бузової Тетяни Григорівни, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

05.10.2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», яке змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.09.2008 року у розмірі 95 809,36 грн. та стягнення судових витрат у розмірі 1600,00 грн. (а.с.3-4).

Свої вимоги позивач обґрунтовував наступними обставинами.

Відповідачка ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 09.09.2008 року (а.с. 9) та отримала кредитні кошти у розмірі 2400,00 грн. У наступному кредитний ліміт збільшився до 13 000,00 грн.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» та «Правилам користування платіжною карткою», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідачка зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим заборгованість за кредитом станом на 95 809,36 грн., з яких: 10806,71 грн. заборгованість за тілом кредиту, 76 713,11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3250,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 4538,54 грн. штраф (процентна складова).

Позивач вважав, що своїм підписом в заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відносини між Банком та клієнтом, які регулюються Договором, можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом погодження, тобто обміну інформацією по питаннях банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua) або інший інтернет/sms-ресурс, зазначений банком. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank. uа) АТ КБ «Приватбанк», публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 09.09.2008 року у розмірі 95809,36 грн., а також судовий збір у розмірі 1600,00 грн. (а.с.50-51).

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Бузова Т.Г., ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2018 року, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.57-66).

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Васильєва К.В. просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення (а.с.91-93).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 16.02.2022 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 16.02.2022 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.11.2021 року, згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.81-86).

У зв`язку з перебуванням судді Сегеди С.М. у відпустці з 04.01.2022 року по 04.02.2022 року, судді Гірняк Л.А. у відпустці з 31.01.2022 року по 15.02.2022 року, розгляд справи відбувся 16.02.2022 року (а.с. 88-89).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк`заборгованість за кредитним договором у розмірі 95809,36 грн., суд першої інстанції, виходив із того, що відповідачка належним чином повідомлена про розгляд справи, позовні вимоги Банка є обґрунтованими та доведеними (а.с. 50-51).

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.03.2018 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 43-44).

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України (ч. 1 ст. 279 ЦПК України).

Якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали. Ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог ч. 5 ст. 128 ЦПК України (ч. ч. 4, 5 ст. 187 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

В матеріалах справи містяться поштові відправлення на адресу відповідачки ОСОБА_1 , які повернулося до суду першої інстанції з відмітками: «за закінченням терміну зберігання» (а.с.30), та «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 39).

Зважаючи на викладені обставини, доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про її неповідомлення про розгляд справи, не спростовані матеріалами справи і знайшли свої підтвердження.

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасником процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (ст. 376 ч.3 п.3 ЦПК України).

Зважаючи на те, що відповідачка, у порушення ст. 128 ЦПК України, належним чином не повідомлена судом першої інстанції про розгляд справи, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (612 ч.1 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету - заяву №б/н від 09.09.2008 року (а.с. 9) та отримала кредитні кошти у розмірі 2400 грн. Кредитний ліміт згодом збільшився до 13000,00 грн. (а.с. 105).

Відповідно до Анкети-заяви від 09.09.2008 року базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору складала 2,5% на місяць з розрахунку 360 днів на рік (а.с. 9-зворот).

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення процентів Банк зазначав, що відповідачка була обізнана з тарифами з обслуговування кредитної картки, в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами, що вбачається з Анкети-заяви від 09.09.2008 року і погодилася з ними, підписавши зазначену Анкету-заяву.

Розмір заборгованості за кредитом у розмірі 10807,71 грн. та заборгованості по процентам у розмірі 76713,11 грн. відповідачка у встановленому законом порядку не спростувала.

Зважаючи на те, що матеріали справи містять належні докази того, що під час підписання 09.09.2008 року Анкети-заяви відповідачка ОСОБА_1 ознайомилася з умовами кредитування, в яких містяться умови кредитування зі сплатою відсотків, позовні вимоги Банку в частині стягнення відсотків підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів відмовляє у позові про стягнення заборгованості за пенею, комісією та штрафу з таких підстав.

Позов заявлено із посиланням на те, що договором і «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку» передбачено порядок сплати пені, комісії та штрафу за період користування кредитними коштами.

09.09.2008 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву, яка не містить умови про встановлення відповідальності позичальника за порушення умов зобов`язання, сплату неустойки у вигляді пені, комісії та штрафів (а.с. 9-9 зворот).

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення пені, комісії та штрафу за порушення умов кредитного договору, Банк, крім розрахунку заборгованості за договором, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору.

Матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеними «Умовами та правила надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» позичальник ОСОБА_1 була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи Анкету заяву від 09.09.2008 року про приєднання до Умов ПриватБанку, а також, що вказані документи, на момент отримання відповідачкою кредитних коштів, містили умови, зокрема сплати пені, комісії та штрафів за порушення умов зобов`язання.

До правовідносин сторін не може бути застосована ч.1 ст. 634 ЦК України стосовно того, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або в інших стандартних нормах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з вересня 2008 року по жовтень 2017 року, тобто Банк мав можливість додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Витяг з Умов у будь-якій редакції, у тому числі, що найбільш сприятливі для задоволення позову (а.с. 10-15).

Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Виходячи з того, що Банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження про конкретно запропоновані відповідачці Умови, Анкета-заява не містить відомостей про домовленості сторін щодо сплати пені, комісії та штрафів у разі порушення умов зобов`язання, а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть прийматись як стандартна (типова) форма, що встановлена на підтвердження укладення із відповідачкою кредитного договору через те, що достовірно не підтверджують вказаних обставин, колегія суддів відмовляє у задоволенні позову про стягнення пені, комісії та штрафу.

Аргументи та доводи відповідачки у скарзі про те, що Банк не надав суду жодних належних доказів для підтвердження факту отримання відповідачем кредиту, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ст. 639 ч.ч.1,2 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 ч.1 ЦК України).

Зміст кредитного договору зафіксований в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» від 09.09.2008 року і укладення договору у такій формі не суперечить чинному цивільному законодавству України. Між сторонами, після підписання Анкети-заяви, вчинені дії на набуття цивільних прав та обов`язків, що у розумінні ч.1 ст. 202 ЦК України, свідчить про укладення двостороннього правочину, складовою частиною якого є Анкета-заява від 09.09.2008 року.

Таким чином, матеріали справи містять належні і допустимі докази факту укладення договору, а також наявності заборгованості за договором: копію договору у вигляді Анкети-заяви; розрахунок заборгованості; виписки по рахунку відповідачки; довідки про зміну умов кредитування (а.с. 5-9, 95-105).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням і надає оцінку зібраним у справі доказам, як в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі.

Разом з тим, всупереч ст. 81 ЦПК України, відповідачка належними і допустимими доказами не спростувала докази про наявність кредитних правовідносин між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, однак є письмовим доказом (ст. 76 ч.2 п.1, ст. 95 ч.1 ЦПК України), який містить інформацію щодо фактичного операційного руху грошових коштів по рахунку відповідача і відображає стан нарахувань у певні періоди часу.

АТ КБ «ПриватБанк» надав виписку по рахунку відповідачки, яка має статус первинного документу, що визначено Переліком типових документів, затвердженим наказом МЮУ від 12.04.2012 року №578/5 (далі-Перелік). Відповідно до цього Переліку, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Із наданої Банком виписки вбачається, що позичальник ОСОБА_1 протягом з вересня 2008 року по жовтень 2014 року систематично знімала кредитні кошти, частково погашала заборгованість за договором від 09.09.2008 року і знову користувалася кредитним коштами. Користування кредитними коштами у вказаний період свідчить, що відповідачці було відомо про наявність між нею та Банком кредитних зобов`язань, а також про обов`язок повернути кредитні кошти.

Оскільки кредит отриманий відповідачкою у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, то порядок використання спеціальних платіжних засобів платіжних карт, регулюється Законами України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про банки і банківську діяльність», «Про електронний цифровий підпис»» і постановою НБУ №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів».

Анкета-заява від 09.09.2008 року містить початкову суму кредитного ліміту, проте саме Банку надано право у будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт, при цьому, встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження.

Відповідальність позичальника наступає у момент використання останнім кредитного ліміту, коли клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки) і саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальника. Має значення сума фактично отриманих коштів, а не сума стартового кредитного ліміту по карті, тому виписка з карткового рахунку позичальника є належним доказом зняття грошових коштів.

Таким чином, оскільки з виписки по рахунку відповідачки вбачається, що відповідачка користувався кредитними коштами, то зазначені обставини свідчать про те, що вона визнавала свої зобов`язання за договором від 09.09.2008 року.

Доводи представника ОСОБА_1 у скарзі про те, що Банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, також не заслуговують на увагу, з таких підстав.

Позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Початок перебігу позовної давності починається з моменту виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальними правилами перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається Банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією , може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

За умовами укладеного кредитного договору, відповідачка ОСОБА_1 отримала наступні кредитні картки: НОМЕР_1 термін дії 12/11; НОМЕР_2 термін дії 10/14; НОМЕР_3 термін дії 01/15 (а.с. 92-зворот).

Як вбачається з банківської виписки, позичальник ОСОБА_1 протягом з вересня 2008 року по жовтень 2014 року систематично знімала кредитні кошти, частково погашала заборгованість за договором від 09.09.2008 року і знову користувалася кредитним коштами. 31.10.2014 року ОСОБА_1 здійснила останній платіж за укладеним кредитним договором для часткового погашення заборгованості, що підтверджується банківською випискою (а.с. 97 зворот).

Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом за захистом порушеного права 05.10.2017 року, тобто в межах строку позовної давності, то слід дійти висновку, що ним не пропущений загальний трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення кредитної заборгованості і процентів за користування грошовими коштами (с.с. 3-4).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27.04.2018 року скасуванню, з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог Банку, в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 10807,71 грн. та процентів у розмірі 76 713,11 грн., а всього 87 520 грн. 82 грн., що складає 91,35% від заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню на 91,35 %, з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1461,60 грн. (1600 грн. х 91,35%).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою апеляційної скарги на рішення суду, розмір судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином. за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 мала сплатити 2400 грн. (1600 грн. х 150%).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги сплатила 1400,00 грн.(а.с. 76, 81).

У зв`язку з цим, з ОСОБА_1 на користь держави за подачу апеляційної скарги слід стягнути судовий збір у розмірі 1000,00 грн.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, на 8,65%, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 207,60 грн. (2400 грн. х 8,65%).

Таким чином, оскільки з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1461,60 грн., а з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 207,60 грн., то колегія суддів вважає за необхідне здійснити взаємозалік вказаних сум судового збору і стягнути відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у загальній сумі 1254 грн. (1461,60 грн.-207,60 грн.).

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвокат Бузової Тетяни Григорівни задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2018 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», , заборгованість за кредитним договором б/н від 09 вересня 2008 року станом на 31 липня 2017 року у загальному розмірі 87520,82 (вісімдесят сім тисяч п`ятсот двадцять гривень 82 копійки), з яких: 10807,71 (десять тисяч вісімсот сім гривень 71 копійка) заборгованість за тілом кредиту, 76713,11 (сімдесят шість тисяч сімсот тринадцять гривень 11 копійок) заборгованість по процентам за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», , судовий збір у загальній сумі 1254 грн. (одна тисяча двісті п`ятдесят чотири гривні).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1000,00 (одна тисяча гривень), за реквізитами Одеського апеляційного суду:

Отримувач коштів - ГУК в Од.обл./Малиновськ. р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526

Банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.)

Код банку отримувача (МФО) - 899998

Рахунок отримувача - UA0015757

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу - *;101;

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева