Справа № 130/1353/21
Провадження № 22-ц/801/88/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 рокуСправа № 130/1353/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Жмеринської міської ради « Спортивно-оздоровчий заклад « Юність», Жмеринська міська рада Вінницької області, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним й скасування розпорядження міського голови, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Смірнова Сергія Михайловича, на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Шепеля К.А. в приміщенні суду в м. Жмеринка , повний текст рішення складено 01.11.2021 року, -

в с т а н о в и в :

21.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до КП ЖМР « Спортивно-оздоровчий заклад « Юність», треті особи Жмеринська міська рада Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 , поновлення його на посаді та стягнення, передбачених КЗпП України виплат.

09.09.2021 року позивач подав до суду позовну заяву у новій редакції, у якій зазначивши відповідачами КП ЖМР « Спортивно-оздоровчий заклад « Юність», Жмеринська міська рада Вінницької області та виключивши із учасників справи третю особу ОСОБА_2 , просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Жмеринського міського голови № 132-рк від 21.04.2021року « Про призначення ОСОБА_2 директором КП ЖМР « СОЗ « Юність» ; визнати незаконним та скасувати наказ КП ЖМР « СОЗ «Юність» № 6-к від 21.04.2021 року « Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити його на посаді директора КП ЖМР « СОЗ «Юність» з дня його звільнення 21.04.2021 року; стягнути з КП ЖМР « СОЗ «Юність» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день поновлення на роботі; стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 30 000 грн та здійснити розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що працюючи на посаді директора КП ЖМР « СОЗ «Юність» за контрактом від 11.01.2021 року, укладеним з Жмеринською міською радою Вінницької області терміном на три місяці, до нього 21.04.2021 року звернулася ОСОБА_2 , яка повідомила, що розпорядженням Жмеринського міського голови від 21.04.2021 року її призначено на посаду директора КП ЖМР « СОЗ «Юність».

Того ж дня, ОСОБА_1 видав наказ про своє звільнення, про що у трудову книжку був внесений запис « звільнений у зв`язку із завершенням дії контракту п.2 ст.36 КЗпП України».

Посилаючись на те, що після закінчення дії контракту 11.04.2021 року жодна із сторін не поставила вимогу про припинення трудових відносин, а трудові відносини продовжили фактично тривати, оскільки позивач продовжив виконувати свої посадові обов`язки до 22.04.2021 року, а також враховуючи, що розпорядження Жмеринського міського голови про його звільнення з посади не приймалося, ОСОБА_1 вважає, що призначення ОСОБА_2 на посаду та його звільнення суперечить нормам КЗпП України та порушують його конституційні права на працю.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.10.2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Смірнов С.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог ( пп.1,2, 3,4 позовної заяви від 09.09.2021 року, щодо визнання незаконними та скасування розпорядження та наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у цій частині. В решті рішення суду першої інстанції ( в частині стягнення моральної шкоди) залишити без змін.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин були помилково враховані висновки, викладені у постанові Верховного суду від 22.01.2020 року у справі № 607/18964/18, які не є тотожними з даним предметом спору, підставами позову, змісту позовних вимог та встановленими фактичними обставинами. Так, поза увагою суду залишилася та обставина, що трудовий договір (контракт) ОСОБА_1 жодного разу не переукладався та не продовжувався строк його чинності, на відміну від обставин, що мали місце у справі № 607/18964/18, яку переглядав Верховний Суд.

У відзиві на апеляційну скаргу, Жмеринська міська рада просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Смірнов С.М. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник вiдповiдача Жмеринської міської ради Свистун Оксана заперечила проти апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник КП ЖМР « СОЗ «Юність» Садовнік А.С. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою суду від 02.02.2022 року у задоволенні клопотання апелянта про виклик свідків відмовлено на підставі вимог п. 3 ст. 367 ЦПК України.

Ухвалою суду від 02.02.2022 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_2 .

У судовому засіданні 16.02.2022 року третя особа ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Суду пояснила, що довго вагалася чи приймати пропозицію міського голови щодо зайняття даної посади, однак їй пояснили, що підприємство залишилося без керівника і тому така необхідність була негайною. Відмовившись від своїх попередніх планів, погодилася на дану посаду. З огляду на викладене вважає, що поновлення позивача на роботі і її звільнення без законних на те підстав буде порушенням її трудових прав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

За змістом частини першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п.3 ч.4 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Вирішуючи вимогу про правомірність розпорядження про призначення на посаду ОСОБА_2 , суд першої інстанції не залучив її до участі в справі, тим самим прийняв рішення про її права та інтереси, що у відповідності до вищезазначеної норми є обов`язковою підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині.

У справі встановлено наступні обставини.

06.01.2021 року розпорядженням міського голови Жмеринської міської ради Вінницької області № 07 Корнійчука Є.І. було призначено директором комунального підприємства Жмеринської міської ради « СОЗ Юність» з 11.01.2021 року за контрактом.

/ а.с.17/

11.01.2021 року між Жмеринською міською радою Вінницької області , в особі міського голови Кушніра А.П. та ОСОБА_1 ( далі Керівник) укладено контракт, за умовами якого, Керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання закріпленого за підприємством комунального майна, а Орган управління майном зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника.

Пунктом 6.1 контракту визначено термін його дії з 11.01.2021 року по 11.04.2021 року.

/ а.с.18-20/

Наказом КП СОЗ « Юність» від 11.01.2021 року № 1-к ОСОБА_1 призначено на посаду директора комунального підприємства Жмеринської міської ради СОЗ «Юність» на умовах контракту з 11.01.2021 року по 11.04.2021 року.

/а.с. 21/

21.04.2021 року КП ЖМР СОЗ «Юність» за підписом директора ОСОБА_1 видано наказ № 6-к про звільнення ОСОБА_1 з посади директора 21.04.2021 року згідно контракту.

/ а.с.23/

21.04.2021 року розпорядженням міського голови Жмеринської міської ради Вінницької області № 132-к на посаду директора комунального підприємства Жмеринської міської ради «СОЗ «Юність» призначено Садовнік А.С.

/ а.с.22/

В особовій картці працівника ОСОБА_1 зроблений запис про звільнення 11.04.2021 року.

/ а.с. 24/

В трудовій книжці міститься запис про звільнення ОСОБА_1 11.04.2021 року у зв`язку із завершенням дії контракту за п.2 ст. 36 КЗпП України, пізніше в цей же день є запис про те, що запис внесено помилково. А 21.04.2021 року зроблений запис про звільнення його з цих же підстав, але 21.04.2021 року.

/а.с. 26/

В табелі обліку робочого часу за квітень 2021 року вказано, що ОСОБА_1 виходив на роботу до п`ятниці 9 квітня, з 12 квітня відмітки про явку на роботі відсутні до кінця місяця.

/ а.с. 34/

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі був укладений строковий трудовий договір у формі контракту, а звільнення працівника відбулося у зв`язку із закінченням дії строкового трудового договору, оскільки того факту, що трудові відносини фактично продовжили свою дію не встановлено. Також суд прийшов висновку, що трудовий договір не набув ознак безстроковості , оскільки укладення контракту на строк з урахуванням ч.3 ст. 21 КЗпП України підпадає під ч.2 ст.23 КЗпП України, що виключає при переукладенні контракту чи продовженні строку його чинності застосування ч.2 ст. 39-1 КЗпП України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та частково відхиляє доводи апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною першою ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін ( в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку ( пункти 2 і 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно ч.1 ст. 39-1 КЗпП України , якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Таким чином, за змістом даної норми, для продовження дії строкового трудового договору на невизначений строк обов`язковою є наявність двох умов:

-трудові відносини продовжують фактично тривати;

-жодна із сторін не вимагає їх припинення.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта в тій частині, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд помилково врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду, які не поширюються на правовідносини, що виникли у справі, яка переглядається.

Так, у постанові від 22.01.2020 року Верховний Суд , за наслідками перегляду справи за № 607/18964/18, у якій за обставинами, трудовий договір ( контракт) письмово переукладався з працівником декілька разів із зазначенням конкретно визначеного строку дії договору, дійшов висновків, що переукладення контракту з одним і тим самим працівником, у т. ч. багаторазове, не надає трудовим відносинам безстрокового характеру.

У свою чергу, у даній справі, трудовий договір між сторонами не переукладався, а трудові відносини, після закінчення строку дії контракту 11.04.2021 року, фактично продовжили свою дію.

Висновок суду першої інстанції про відхилення доводів позивача про фактичне продовження ним трудових відносин після 11.04.2021 року з тих підстав, що дія строку контракту закінчилася, є таким що суперечить ст. 43 Конституції України та ст. 1 Закону України « Про оплату праці», оскільки при доведеності позивачем факту виконання ним протягом восьми робочих днів трудових обов`язків, він позбавляється права на оплату своєї праці.

Той факт, що трудові відносини між сторонами фактично тривали з 12.04.2021 року по 21.04.2021 року підтверджують наявні в матеріалах справи письмові докази: уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань (за квітень 2021 року) від 15.04.2021 року, підписаний електронно-цифровим підписом директора Корнійчук Є.І. о 11:45 год та Податкова декларація на додану вартість (за березень 2021 року) від 20.04.2021 року , підписана електронно-цифровим підписом директора ОСОБА_1 о 15:06 год., а також дана обставина визнається відповідачем. / а.с. 45,56/

Однак, видача наказу особисто самим працівником про своє звільнення 21.04.2021 року та запис у його трудовій книжці про звільнення з посади на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України (а не п. 5 ст. 41 КЗпП України) , було розцінене відповідачем, як вимога працівника про розірвання трудових відносин з ним.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що до даних правовідносин наявні підстави для застосування ч.1 ст. 39-1 КЗпП України, однак підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді немає з огляду на наступне.

Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру".

Визначене п. 6.7.8 Статуту КП ЖМР СОЗ « Юність» повноваження директора приймати рішення про прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників Підприємства, не надає права директору цього Підприємства приймати накази щодо свого звільнення, оскільки Законом визначений інший порядок його звільнення.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору-працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї із сторін друга сторона не може перешкоджати припиненню трудових відносин.

Таким чином, наказ про звільнення позивача з посади № 6-к від 21.04.2021 року оцінюється судом, як висловлення вимоги ОСОБА_1 до роботодавця про припинення трудового договору з ним, а не як доказ про звільнення працівника у встановленому законом порядку, а тому і підстав для задоволення вимоги позивача про скасування цього наказу немає, оскільки він не несе юридичних наслідків.

Належного доказу про звільнення позивача з посади суду не надано.

До компетенції суду не входять повноваження звільняти працівника та зазначати підстави його звільнення.

Вимог про зобов`язання роботодавця оформити належним чином звільнення, позивачем не заявлено.

З огляду на відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про поновлення його на посаді, відсутні підстави і для задоволення вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України дані виплати проводяться при поновленні працівника на роботі.

У задоволенні вимоги про визнання незаконним та скасуванні розпорядження Жмеринського міського голови № 132-рк від 21.04.2021 року «Про призначення ОСОБА_2 директором комунального підприємства Жмеринської міської ради « СОЗ « Юність» колегія суддів відмовляє з огляду на вимоги ст.ст. 2, 4 ЦПК України, оскільки даним розпорядженням права ОСОБА_1 , як працівника, не порушено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди не оскаржувалось та в апеляційному порядку не переглядалося.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства Жмеринської міської ради Вінницької області «Спортивно-оздоровчий заклад «Юність», Жмеринської міської ради Вінницької області, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування розпорядження міського голови про призначення та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 ,задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 жовтня 2021 року у даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним і скасування розпорядження міського голови про призначення та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства Жмеринської міської ради Вінницької області «Спортивно-оздоровчий заклад «Юність», Жмеринської міської ради Вінницької області, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування розпорядження міського голови про призначення та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

В іншій частині рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський