Справа № 755/9289/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2022 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді САВЛУК Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

02 червня 2021 року позивач Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , відповідно до якого просить стягнути з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 17 225,65 грн., а також, 3% річних - 1 744,80 грн., інфляційних витрат - 6 679,91 грн., та судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідач є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , які надаються позивачем. Однак відповідач не виконує зобов`язання по оплаті послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, внаслідок чого за період з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 17 225,65 грн. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2021 року у розмірі 17 225,65 грн., інфляційні втрати у розмірі 6 679,91 грн., три проценти річних у розмірі 1 744,80 грн. та витрати зі сплати судового збору.

16 червня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до свого провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

13 вересня 2021 року Відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що 05 липня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» та ОСОБА_1 укладено Договір № про надання послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення. Починаючи з моменту укладеного договору відповідач здійснює оплату виключно за показниками лічильника, крім того 22 червня 2021 року відповідачем здійснено сплату за централізоване постачання холодної води та водовідведення в розмірі 14 500,00 гривень та 1 413,59 гривень та просила застосувати строк позовної давності.

30 вересня 2021 року представник позивача Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - Гуртова Катерина Вікторівна подала відповідь на відзив з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та зауважила, що відповідачем дійсно здійснено часткову сплату боргу в розмірі 15 913,59 гривень, однак залишок заборгованості за надані послуги за період з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2021 року, складає 1 312,06 гривень, щодо застосування строків позовної давності, зауважила, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2021 року № 855 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» до 01 жовтня 2022 року на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значними поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», таким чином, починаючи з 12 березня 2020 року і до сьогодні триває карантин. Усвідомлена періодична оплата боргу відповідачем, є підставою для переривання строку позовної давності. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач сплачувала за отриманні послуги з водопостачання та водовідведення, що у свою чергу свідчить про визнання свого боргу і відповідного переривання позовної давності. Тому з урахуванням часткової сплати боргу, у відповідача наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 1 312,06 грн.

11 жовтня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подала заперечення на відповідь на відзив, та додатково зауважила, що 30 вересня 2021 року відповідачем здійснено сплату за централізоване постачання холодної води та водовідведення в розмірі 1 312,06 гривень, тому у відповідача відсутня заборгованість за надані послуги, які надаються позивачем.

12 листопада 2021 року представник позивача Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - Семененко Наталія Володимирівна подала пояснення на заперечення на відповідь на відзив, з викладенням своїх міркувань по суті відповіді на відзив, та зауважила, що відповідачем дійсно здійснено часткову сплату боргу в розмірі 1 312,06 гривень, однак залишок заборгованості за надані послуги за період з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2021 року, складає 60,76 гривень.

30 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_1 подала заяву з приводу застосування строків позовної давності відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України.

01 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подала письмові пояснення по суті предмету позову, та зауважила, що заборгованість за послуги, які надаються позивачем, в повному обсязі сплачено, тому залишок заборгованості за надані послуги за період з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2021 року, що складає 60,76 гривень, які нараховані позивачем не підлягають задоволенню.

07 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подала заяву про застосування строків позовної давності.

15 грудня 2021 року представник позивача Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - Семененко Наталія Володимирівна подала письмові пояснення, з викладенням своїх міркувань по суті відповіді на відзив, та зауважила, що відповідачем дійсно здійснено часткову сплату боргу, однак залишок заборгованості за надані послуги за період з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2021 року, складає 60,76 гривень.

Таким чином, розглянувши подані сторонами документів, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Частиною 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції від 24.06.2004 року, яка була чинна на час спірних правовідносин, було визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору.

Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дарування будь-якого майна, є виключним правом власника цього майна.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. (стаття 717 Цивільного кодексу України)

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття та здійснення державної реєстрації права.

11 червня 2009 року укладено Договір дарування квартири, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 1 Договору дарування, ОСОБА_2 передає безоплатно у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в рівних частинах кожній квартиру за АДРЕСА_1 .

05 липня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» та ОСОБА_1 , укладено Договір № про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Відповідно до п. 1.1 Договору, виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньо будинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 1.4. Договору, характеристика засобів обліку води: 1) ХВ, тип засобу обліку води (виробник, модель): 79-1,5.0.2, заводський номер: 17194004; ХВ, тип засобу обліку води (виробник, модель): 79-1,5.0.2, заводський номер: 17193989; ГВ, тип засобу обліку води (виробник, модель): 79.90.1.5.0,2, заводський номер: 17196436.

Згідно розрахунку заборгованості відповідача по сплаті за надані житлово-комунальні послуги за період з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2021 року, становить у розмірі 17 144,89 грн., інфляційні втрати за період з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2021 року у розмірі 6 679,91 грн., три проценти річних за період з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2021 року у розмірі 1 744,80 грн.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно ст. 179 Житлового кодексу України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За правилами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно положень пунктів 1, 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно ст. 4 ЦК України, актами цивільного законодавства, серед іншого, є постанови Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), пунктами 17, 18, 20, 21, 23 яких визначено, що послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання. За несвоєчасну оплату послуг споживач сплачує пеню в установлених законом та договором розмірах.

Згідно пункту 30 Правил споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України).

На спростування заявлених вимог щодо відсутності заборгованості за спожиті житлово- комунальні послуги які надаються позивачем Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», відповідач посилається як на доказ, копію Квитанції (дублікат) №810/6710 від 22 червня 2021 року в розмірі 14 509,00 гривень, копію Квитанції (дублікат) №386/3168 від 22 червня 2021 року в розмірі 1 413,59 гривень, копію Квитанції №48/449 від 30 вересня 2021 року в розмірі 1 312,06 гривень, що в загальному розмірі складають 17 234,65 гривень.

На спростування заявлених вимог, відповідач ОСОБА_1 посилається на наступне, що була обізнана про наявність заборгованості перед позивачем за спожиті послуги, тому 22 червня 2021 року здійснила погашення за послуги в розмірі 15 922,59 гривень, 30 вересня 2021 року в розмірі 1 312,06 гривень, на підтвердження оплати боргу долучено платіжні документи, а саме: Квитанція (дублікат) №810/6710 від 22 червня 2021 року в розмірі 14 509,00 гривень, Квитанція (дублікат) №386/3168 від 22 червня 2021 року в розмірі 1 413,59 гривень, Квитанція №48/449 від 30 вересня 2021 року в розмірі 1 312,06 гривень.

Необхідно враховувати, що засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості та підставності заперечень проти позову. Саме на сторони покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції у справі.

За правилами статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, саме сторони, як особи, які на власний розсуд розпоряджаються своїми процесуальними правами щодо предмета спору, визначають докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Неподання стороною належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог/заперечень проти позову є підставою для вмотивованого висновку судів про недоведеність та необґрунтованість позиції сторони у справі, адже саме зазначені стороною обставини, а не висновки судів, у такому випадку ґрунтуються на припущеннях. Сторона має довести належними та допустимими доказами свою правову позицію у справі.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Аналогічний тягар доведення заперечень проти позову покладається на відповідача.

Суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що пред`являючи позов до відповідача ОСОБА_1 , позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги з водопостачання за період з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2021 року в розмірі 17 144,89 гривень, однак факт наявності заборгованості по оплаті за спожиті послуги спростовуються наданими відповідачем платіжних документів, а саме: Квитанція (дублікат) №810/6710 від 22 червня 2021 року в розмірі 14 509,00 гривень, Квитанція (дублікат) №386/3168 від 22 червня 2021 року в розмірі 1 413,59 гривень, Квитанція №48/449 від 30 вересня 2021 року в розмірі 1 312,06 гривень, що в загальному розмірі становить 17 234,65 гривень, яка сплачена з передплатою в розмірі 9,00 гривень.

Суд критично відноситься до наданої позивачем Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» довідки № 13673/8/8/02-21 від 22 жовтня 2021 року щодо заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, щодо наявності заборгованості у відповідача в розмірі 60,76 гривень, оскільки дана довідка не відображає здійснення нарахування заборгованості (період, місяць, сума нарахувань) крім того відсутні дані щодо зарахування сплати заборгованості відповідачем з урахуванням залишку передплати в розмірі 9,00 гривень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» не доведено наявності заборгованості у відповідача як споживача послуг за надані послуги в розмірі 60,76 гривень.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що оплата основної суми боргу в розмірі 17 225,65 гривень, була здійснена відповідачем 22 червня 2021 року та 30 вересня 2021 року, тобто вже після відкриття провадження у справі, а відтак доводи сторони відповідача про те, що відсутні правові підстави для нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та, на думку суду, на зазначену суму боргу, яка була сплачена позивачем вже після відкриття провадження у справі, добровільно, - позивач має законне право у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, отримати інфляційні втрати та 3 % річних, в зв`язку з неналежним та невчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань.

Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 збитки від інфляції в розмірі 6 679,91 гривень та три процента річних у розмірі 1 744,80 гривень, суд враховує заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.. 261 Цивільного кодексу України).

Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

В такому разі слід дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові за № 6-43цс17 від 22 березня 2017 року.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19) (№530-ІХ від 17.03.2020), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID- 19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» №211 від 11 березня 2020 року на всій території України з 12 березня 2020 року запроваджено карантин.

Згодом, Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» №392 від 20 травня 2020 року з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року на всій території України продовжено дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2.

Надалі, Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2 №641 від 22 липня 2020 року з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, з 1 серпня до 31 грудня 2020 року на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого вищезазначеними постановами.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2021 року на території України установлено карантин, заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, нарахування та стягнення судом 3% річних та інфляційних втрат.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення розміру 3% річних та інфляційна складова підлягає зміні шляхом перерахування розмірів цих сум з виключенням з періоду обрахунку періоду з 12.03.2020 по 31 березня 2021 року, протягом якого штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки закону.

З огляду на викладене, зважаючи, що позивач звернувся з даним позовом до суду 26 травня 2021 року (дата направлення позову до суду засобами поштового зв`язку), суд з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності, вважає вимоги позивача про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2021 року на загальну суму 17 144,89 грн., такими, що пред`явлені зі спливом строку позовної давності, установленої нормами статті 257 Цивільного кодексу України. Враховуючи загальний порядок обрахування строку позовної давності, останній має обраховуватися з 26 травня 2018 року по 12 березня 2020 року (до запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2)

Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18)

Оскільки сума боргу за надані послуги водовідведення та водопостачання становила 17 225,65 гривень, суд застосовує наступну методику для розрахунку 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, яка має розраховуватись наступним чином: (сума боргу) х 3%/365 х (днів прострочення виконання грошового зобов`язання), тому виходячи з методики для розрахунку 3% за період 26 травня 2018 року по 12 березня 2020 року - три процента річних складає в розмірі 11 грн. 00 коп.

Розмір боргу з урахуванням інфляційної складової обраховується шляхом множення суми боргу на сукупний індекс інфляції за період прострочення боргу. Сукупний індекс інфляції обраховується за формулою ІІ ср. = ІІ1 х ІІ2 ...х ІІХ/100^n, де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць заборгованості; ІІ2 індекс інфляції за другий місяць заборгованості; ІІХ індекс інфляції за останній місяць заборгованості; n - кількість місяців заборгованості

За період з 26 травня 2018 року по 12 березня 2020 року сукупний індекс інфляції склав: травень 2018 року - 100,0; червень 2018 року - 100,0; липень 2018 року - 99,3; серпень 2018 року - 100,00; вересень 2018 року - 101,9; жовтень 2018 року - 101,7; листопад 2018 року - 101,4; грудень 2018 року - 100,8; січень 2019 року - 101,0; лютого 2019 року - 100,5; березень 2019 року - 100,9; квітень 2019 року - 100,7; травень 2019 року - 100,7; червень 2019 року - 99,5; липень 2019 року - 99,4; серпень 2019 року - 99,7; вересень 2019 року - 100,7; жовтень 2019 року - 100,7; листопада 2019 року - 100,1; грудень 2019 року - 99,8; січень 2020 року - 101,0; лютий 2020 року - 99,7; березень 2020 року - 100,8, а тому інфляційна складова на суму боргу за цей період становить 21,69 грн.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наявну заборгованість у відповідача ОСОБА_1 на момент відкриття провадження, позивачем правомірно заявлено вимоги про нарахування сум передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, тому суд присуджує стягнути з ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 21,69 гривень та 3 % річних 11,00 гривень, за період з 26 травня 2018 року по 12 березня 2020 року.

Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 526, 610, 714 Цивільного кодексу України, статтями 66, 67, 162 Житлового кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, статтями 2, 10, 49, 76-81, 89, 141, 264 - 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», інфляційні втрати у розмірі 21,69 грн., три процента річних у розмірі 11,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн., а всього на загальну суму 2 302,69 грн. ( дві тисячі триста дві грн. 69 коп.)

Стягувач: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», юридична адреса: м. Київ, вул. Лейпцизька, 1а, .

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Уразі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: