Справа № 638/1242/22
Провадження № 2-з/638/86/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

секретаря Суркової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборону на його відчуження, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності відповідачу. Свою заяву обґрунтовує тим, що виходячи з поведінки та дій відповідача по відношенню до позивача у частині несвоєчасного виконання своїх зобов`язань за договором, строк виконання якого настав 01.01.2021, що свідчить про чисельне системне ігнорування законних вимог кредитора з боку боржника та відсутності у боржника будь-яких намірів виконати зобов`язання за договором у добровільному позасудовому порядку, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання про забезпечення позову не підлягаю задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як зазначено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно абзацу першого ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 381/4019/18 зазначено, що: співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Так, в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору позики та стягнення заборгованості у розмірі 430117,85 грн.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Заявником не надано відомостей щодо дійсної вартості квартири на час подання заяви про забезпечення позову. Додано роздруківку з сайту та аналіз можливої вартості квартири. Разом з тим, судом самостійно встановлено, що приблизна вартість квартири серед аналогічних однокімнатних квартир згідно даних сайту «dom ria», а саме в будинках по АДРЕСА_3 , які мають загальну житлову площу 26-28 кв.м. починається з 31000 доларів США, а не 16500 доларів США, як зазначає позивач.

Таким чином, приблизна вартість квартири, на яку заявник просить накласти арешт, значно перевищує розмір позовних вимог (ціну позову), а відтак забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру є неспівмірним із заявленими позовними вимогами. Доказів іншої вартості квартири заявником не надано.

Також, в контексті фактичних обставин справи, змісту позовних вимог, суду не надано належних та допустимих доказів того, що є ризик відчуження квартири, що в свою чергу може призвести до утруднення виконання або невиконання рішення суду про стягнення грошових коштів, суду не надано доказів, що відповідач не працює та не має іншого майна або джерела доходу, а відтак не матиме можливості виконати рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, крім того заходи забезпечення позову не співмірні із заявленими позивачем вимогами, а відтак забезпечення позову є беззаперечним порушенням прав відповідача.

Враховуючи наведені норми процесуального законодавства, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову з огляду на розмір і зміст позовних вимог та зміст такої заяви і обсяг заходів забезпечення позову на даний час задоволенню не підлягає, оскільки заявником не доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, вартість квартири значно перевищує розмір позовних вимог, відсутній зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, не обґрунтовано яким чином спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Є.В.Невеніцин