УХВАЛА

18 лютого 2022 року м. Мукачево Справа №303/9733/21

2/303/2404/21

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши заяву про забезпечення позову по цивільній справі

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

(1) приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна;

(2) приватний виконавець Пивоваров Юрій Георгійович;

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

17 лютого 2022 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу та органам ДВС вчиняти будь-які дії стосовно спірного майна та зупинення стягнення по виконавчому провадженню №67274796.

Вимоги за заявою обґрунтовуються доводами про те, що предметом спору за даним позовом є виконавчий напис №79341 від 12.06.2021, на підставі якого відкрито виконавче провадження. В ході виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та звернуто стягнення на всі доходи боржника. Невжиття заходів забезпечення позову утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, а також позовні матеріали, суд констатує наступне.

Матеріали позовної заяви свідчать про те, що предметом спору з привиду якого виникло спірне правовідношення є виконавчий напис, вчинений 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною (зареєстрований в реєстрі за №79341), на підставі якого проводиться стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 013/5558/77/24681 від 03.04.2006 в сумі 44672,24 грн. (надалі Виконавчий напис).

На підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області від 29.10.2021, в межах виконавчого провадження №67274796 щодо примусового виконання Виконавчого напису звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 .

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини суд виходить з того, що відповідно до частин першої та другої ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з аналізу даної норми закону, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити, і такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконання рішення суду.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття таких заходів призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 травня 2019 року у справі № 487/7097/18 та від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При цьому, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Законодавець чітко визначив, що обов`язок доказування покладається на сторін.

Доказування процесуальних фактів має деякі особливості, які дозволяють при певних обставинах розглядати доказування як обов`язок учасника процесу. Наприклад, якщо сторона клопоче про забезпечення позову, вона повинна довести наявність підстав для цього.

Частина шоста ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України забороняє здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення.

При цьому, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З урахуванням правових норм пунктів 2, 6 частини першої ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України одними із видів забезпечення позову є, зокрема, заборона вчиняти певні дії та зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

В свою чергу, згідно з п. 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом.

Вищевказані фактичні дані по справі на предмет їх відповідності зазначеним перед цим нормам процесуального закону дають суду підстави для висновку про доцільність забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі Виконавчого напису, оскільки виконавчий напис нотаріуса, який є виконавчим документом, оскаржується боржником у судовому порядку, а зупинення стягнення на підставі такого виконавчого документа є передбаченим нормами Цивільного процесуального кодексу України видом забезпечення позову.

Разом з тим, щодо вимоги про забезпечення позову шляхом встановлення заборони відповідачу та органам ДВС вчиняти будь-які дії стосовно спірного майна, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом.

Разом з тим, згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

На стадії виконавчого провадження виконавчий документ виданий на підставі рішення суду, прирівнюється до напису нотаріуса.

Враховуючи наведене, заборона державному виконавцю вчиняти будь-які дії по виконанню Виконавчого напису призведе до зупинення виконання Виконавчого напису нотаріуса, що є недопустимим.

Аргументуючи підставність своїх доводів відносно необхідності забезпечення позову, позивач лише стверджує, що в межах виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника, однак доказів на підтвердження таких тверджень суду не надано.

Поряд цим, доказово непідтвердженими залишилися обставини щодо наявності спірного майна, адже предметом спору в межах розгляду даної справи є Виконавчий напис та обставини щодо вчинення відповідачем дій щодо майна боржника.

Застосовуючи захід забезпечення позову суд має навести обґрунтування необхідності вжиття саме такого заходу забезпечення позову, а також вмотивувати підстави, за яких дійшов висновку про те, що ефективний захист і поновлення прав та законних інтересів позивача не може бути забезпечений у разі вжиття іншого заходу (заходів).

Вжиття судом такого виду заходу забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі Виконавчого напису, суд вважає достатнім для досягнення мети вжиття заходів забезпечення позову.

Аналіз змісту заяви позивача та наявних у матеріалах справи документів свідчить про відсутність у них фактичних даних, які б безпосередньо свідчили про необхідність застосування судом такого заходу для забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії та існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення судового рішення у цивільній справі, а також того, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат

Отже, обраний ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову, шляхом заборони на здійснення будь-яких дій відносно спірного майна не відповідає його меті та завданням цивільного судочинства, є неспівмірним із вимогою за предметом позову предметом позову.

За таких обставин, у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони вчиняти дії щодо спірного майна слід відмовити.

Разом з тим, з метою виключення можливості виконання виконавчого напису нотаріуса, який може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню у судовому порядку, заяву в частині зупинення стягнення за Виконавчим написом слід задоволити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 18, 81, 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволити частково.

2. Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, виданого 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною (зареєстрований в реєстрі за №79341), на підставі якого проводиться стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 013/5558/77/24681 від 03.04.2006 в сумі 44672,24 грн, до набранням судовим рішенням по даній справі законної сили.

2.1. В задоволенні іншої частини вимог за заявою про забезпечення позову - відмовити.

3. Копію постанови направити приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Пивоварову Юрію Георгійовичу - для виконання.

4. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

5. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

6. Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

7.Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (04053 м.Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б, ).

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

(1) приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна (08140 с.Білогородка Київської області, вул. Леніна, 33);

(2) приватний виконавець Пивоваров Юрій Георгійович (м.Ужгород, площа Кирила і Мефодія, 1, офіс 41-В).

Суддя В.В. Кость