КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1290/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Бусик О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Інжинірингово-виробниче підприємство «ВНІПІТРАНСГАЗ», Первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства «Інжинірингово-виробниче підприємство «ВНІПІТРАНСГАЗ» про зобов`язання надати інформацію,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року,

встановив:

у червні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов`язати відповідача надати їй інформацію.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року позовні вимоги було задоволено частково.

Зобов`язано відповідача надати позивачу:

копії підтверджуючих документів, що були підставою для видання наказу №551/К від 04 листопада 1996 року про звільнення ОСОБА_1 з ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ»;

копію колективного договору ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» за 1996 рік;

копію акту від 26 вересня 1996 року про порушення вимог трудового законодавства ОСОБА_1 ;

копію акту від 23 вересня 1996 року про порушення вимог трудового законодавства ОСОБА_1 ;

копію акту від 24 вересня 1996 року про порушення вимог трудового законодавства ОСОБА_1 ;

довідку про дату зробленого кінцевого розрахунку з ОСОБА_1 згідно наказу №551/К від 04 листопада 1996 року про звільнення.

Не погоджуючись із рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що 25 грудня 2012 року та 23 червня 2013 року вона зверталась до відповідача із запитами про надання інформації. Зазначала, що відповіді на вказані запити їй надано не було, у зв`язку з чим просила суд:

зобов`язати ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» надати інформацію та копії підтверджуючих документів, які були підставою видання наказу №551/К від 04 листопада 1996 року про звільнення ОСОБА_1 ;

зобов`язати ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» надати позивачу копію колективного договору ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» за 1996 рік з додатками;

зобов`язати ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» надати копію рапорту директора фірми «Підземгазінжинірінг» Лося В.М. від 30 вересня 1996 року;

зобов`язати ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» надати копію акта від 26 вересня 1996 року про порушення вимог трудового законодавства ОСОБА_1 ;

зобов`язати ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» надати копію рішення Первинної профспілкової організації ПАТ ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» №89 від 04 листопада 1996 року;

зобов`язати ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» надати копію акта від 23 вересня 1996 року про порушення вимог трудового законодавства ОСОБА_1 ;

зобов`язати ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» надати копію акта від 24 вересня 1996 року про порушення вимог трудового законодавства ОСОБА_1 ;

зобов`язати ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» надати довідку про дату зробленого кінцевого розрахунку ОСОБА_1 згідно наказу №551/К від 04 листопада 1996 року про звільнення;

зобов`язати Первинну профспілкову організацію ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» надати інформацію з наданням копії подання та копій всіх документів наданих ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» до Профкому ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» згідно яких приймалось рішення про надання згоди профспілок на розірвання з позивачем трудового договору;

зобов`язати Первинну профспілкову організацію ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» надати копію рішення профкому ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» №89 від 04 листопада 1996 року про згоду профспілок на розірвання договору з ОСОБА_1 ;

зобов`язати Первинну профспілкову організацію ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» надати інформацію про правову позицію щодо дій профкому направлених на захист ОСОБА_1 , як члена профспілки.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року позовні вимоги було задоволено частково.

Зобов`язано відповідача надати позивачу:

копії підтверджуючих документів, що були підставою для видання наказу №551/К від 04 листопада 1996 року про звільнення ОСОБА_1 з ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ»;

копію колективного договору ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» за 1996 рік;

копію акту від 26 вересня 1996 року про порушення вимог трудового законодавства ОСОБА_1 ;

копію акту від 23 вересня 1996 року про порушення вимог трудового законодавства ОСОБА_1 ;

копію акту від 24 вересня 1996 року про порушення вимог трудового законодавства ОСОБА_1 ;

довідку про дату зробленого кінцевого розрахунку з ОСОБА_1 згідно наказу №551/К від 04 листопада 1996 року про звільнення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як колишній працівник ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ», має право на ознайомлення із змістом матеріалів (документів) дисциплінарного провадження відносно неї, на підставі яких роботодавцем було прийнято рішення про її звільнення, умовами колективного договору, а також з розмірами оплати праці у вигляді порядку нарахування та визначення розміру кінцевого розрахунку при звільненні, та іншою інформацією, що стосується її особисто.

Відмовляючи у задоволенні інших вимог позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вони фактично зводяться до змісту позовної вимоги про надання копії підтверджуючих документів, які були підставою видання наказу про звільнення ОСОБА_1 . Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про інформацію», Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 15, 16, 302 ЦК України, ст. 29, 47, 110, 252 Кодексу законів про працю України.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції було розглянуто справу з порушенням норм процесуального права, оскільки судом не було витребувано докази за її клопотанням, а також не зроблено новий опис документів у справі з підстав нерозбірливості почерку секретаря судового засідання. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом позивачем також було подано до суду клопотання про забезпечення доказів шляхом їх витребування. У поданому клопотанні позивач просила витребувати у відповідача документи, про зобов`язання надання яких вона заявляла позовні вимоги.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України основою цивільного процесу є принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Оскільки отримання позитивного судового рішення залежить від обсягу наданих належних, достовірних та допустимих доказів законодавець з метою сприяння сторонам в поданні відповідного доказу передбачив механізм доказування сторонами своїх вимог або заперечень за допомогою певних процесуальних дій.

Так, цивільним процесуальним законодавством передбачено механізм витребування доказів як способу забезпечення доказів (ст. 116 ЦПК України) та витребування доказів (ст. 84 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Частиною 1 ст. 116 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Аналізуючи у системному зв`язку положення ч. 1 ст. 84 та ч. 1 ст.116 ЦПК України можливо чітко визначити, що метою заяви про забезпечення доказів є допомога особам, котрі беруть участь у справі, одержати для подання до суду докази, отримання яких у майбутньому може стати неможливим або ускладненим. Забезпечення доказів спрямоване на недопущення їх знищення чи втрати. При цьому такі докази мають існувати на момент подання заяви про забезпечення доказів і особа, яка подає відповідну заяву, повинна вказати на обставини, що можуть свідчити про те, що в майбутньому певний доказ може бути втрачений, або його стане складніше подати.

За приписами ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів обов`язково зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів шляхом їх витребування. Разом з тим, зі змісту поданого клопотання вбачається, що шляхом вжиття заходів забезпечення доказів позивач фактично просила задовольнити заявлені нею позовні вимоги, тоді як витребувані нею документи не є предметом доказування у даній справі. За таких обставин судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 наполягала на тому, що документи, які у своїх позовних вимогах вона просила зобов`язати відповідача надати, мають бути витребувані саме судом шляхом постановлення ухвали про витребування доказів, що суперечить меті цивільного судочинства та не узгоджується з обраним позивачем способом захисту свого цивільного права.

Не можуть бути підставою для скасування рішення і доводи позивача про те, що судом першої інстанції було допущено описку в даті ухвалення рішення, оскільки вказана описка була виправлена ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 08 квітня 2021 року.

Посилання апелянта на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вручення відповідачу та позивачу ухвали про відкриття провадження у справі, а також те, що оскаржуване рішення не містить підпису судді, спростовуються матеріалами справи та не впливають на висновок суду першої інстанції, зроблений за наслідками розгляду позовних вимог.

Інших доводів щодо незаконності рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.

В пункті 1 статті 6 Конвенції на суди покладено обов`язок давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з чч. 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 15 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді