Справа № 452/4705/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"04" лютого 2022 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.

при секретарі Кафтан О.Ю.,

із участю: заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи

адвоката Бобак О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , - про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою про видачу обмежувального припису строком на шість місяців у вигляді заборони ОСОБА_2 підходити до її будинку ближче ніж на 100м, а також до місця її роботи та інших місць частого відвідування; здійснювати листування та телефонні розмови із нею; підходити до навчально-виховного закладу, де навчається їх дочка ОСОБА_3 ; обмежити спілкування з нею. Свої вимоги мотивує тим, що із ОСОБА_2 з 17 жовтня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який у 22 жовтня 2021 року між ними було розірвано. У шлюбі в них народилася дочка ОСОБА_3 , котра після розірвання шлюбу залишилася проживати із матір`ю. Перебуваючи у шлюбі ОСОБА_2 постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурними словами, завдав тілесних ушкоджень, у зв`язку із чим вона декілька раз викликала поліцію; свідком таких конфліктів була їх малолітня дитина; на даний час колишній чоловік надалі її з дочкою переслідує, заявляє погрози їй та її батькам. Крім того вироком суду його визнано винуватим у нанесенні легких тілесних ушкоджень відносно заявника. Незважаючи на це ОСОБА_2 продовжує вчиняти домашнє насильство відносно колишньої дружини, про що свідчать неодноразові звернення до поліції, а тому просить за рішенням суду видати обмежувальний припис, яким заборонити будь-яке спілкування із нею та дочкою.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 вимоги заяви підтримала з підстав, викладених у зверненні до суду. Заінтересована особа та його представник-адвокат Бобак О.Б., заперечили проти задоволення заяви через її недоведеність, просили таку залишити без задоволення.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав:

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 4 листопада 2021 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. ч. 1 ст. 125 КК України, - спричинення легких тілесних ушкоджень та призначено покарання у виді 850 гривень штрафу.

Із копії заяв ОСОБА_1 до Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 16.11.2021р. та 17.11.2021р. відомо, що така зверталася про вжиття заходів щодо її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , котрий маніпулює їх дочкою та обзиває колишню дружину та її батьків нецензурними словами.

Згідно повідомлення начальника Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області №9102/58/01/-2021 від 30.11.2021р. вбачається, що така заява ОСОБА_1 була зареєстрована у журналі Єдиного обліку за №9102 від 17.11.2021р. та з ОСОБА_2 було проведено профілактичну розмову виховного характеру, попереджено про відповідальність у разі вчинення протиправних дій у майбутньому, однак до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства притягнуто не було.

Із листа головного лікаря КНП «Самбірська центральна лікарня» №989 від 01.12.2021р. відомо, що ОСОБА_1 зверталася у дитяче відділення із дочкою ОСОБА_3 із скаргою про легку збудженість та дратівливість дитини, порушення сну та заїкання; після обстеження встановлено діагноз - логоневроз, астено - невропатичний синдром.

Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району у висновку від 13.10.2021р. визначено години зустрічі батька ОСОБА_2 із дочкою ОСОБА_3 та рекомендовано матері ОСОБА_1 поважати батьківські права та не чинити перешкод у спілкуванні батька із дочкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`ю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Вказаною статтею також визначено, що кривдник це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

У відповідності до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припису вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону).

При цьому суду не доведено підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного чи будь-якого іншого характеру відносно колишньої дружини.

Звернення ОСОБА_1 з відповідними заявами до поліції не можна вважати належним та допустимим доказом з огляду на не підтвердження притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Посилання на неодноразові звернення заявниці до органів поліції з підстав вчинення щодо неї домашнього насильства психологічного характеру свідчить про її незадоволення поведінкою колишнього чоловіка, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Таким чином матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство відносно заявниці у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Наявність неприязних стосунків між колишнім подружжям не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Оскільки ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства в тлумаченні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 259, 294, 350-1 350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Судові витрати по справі, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення 9 лютого 2022 року повного судового рішення.

Суддя