Справа №731/532/21
Провадження №2/731/18/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року смт Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

судді Савенка А.І.,

за участю секретаря Чичоти В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах адвокатом Зарічною Ларисою Анатоліївною, до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2021 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що у жовтні 2020 року, під час переїзду з міста Чернігова до смт Варва, у неї було викрадено сумку з особистими речами, у якій знаходилися: паспорт громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків та кредитні картки. Коли вона звернулась до Варвинського відділу поліції, їй порекомендували подати до міграційної служби заяву про втрату паспорта та видачу нового, що вона і зробила. У кінці січня 2021 року на її поштову адресу надійшло попередження від ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» з вимогою погасити заборгованість за невідомим їй кредитним договором № 14.11.2020-010000385 від 14 листопада 2020 року, хоча такого договору вона не укладала, а тому вказаний правочин не відповідає її внутрішній волі, що свідчить про його недійсність. Вказаний у попередженні кредитний договір укладений з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» від її імені шахрайським способом. На підставі її заяви внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом заволодіння грошовими коштами шляхом обману.

Оскільки вона не укладала з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» кредитного договору № 14.11.2020-010000385 від 14 листопада 2020 року, не вчиняла ніяких дій для отримання за цим договором кредитних коштів ні в письмовому, ні в електронному вигляді, ні в будь-який інший спосіб, а також не здійснювала жодних дій, що могли б призвести до укладення цього договору від її імені третіми особами, просить визнати вказаний договір недійсним та стягнути з відповідача на її користь понесені по справі судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 10 000,00 грн.

Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 24 грудня 2021 року.

17 грудня 2021 року надійшов відзив відповідача на позовну заяву (а.с. 32-38) з додатками (а.с. 39-94), відповідно до якого вважають позов необґрунтованим та просять відмовити у його задоволенні.

Судове засідання, призначене на 24 грудня 2021 року, відкладено до 20 січня 2022 року та до 17 лютого 2022 року за клопотанням представника позивача та у зв`язку з витребування доказів.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про місце, дату і час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 141).

Представник позивача Зарічна Л.А. у судове засідання, призначене 17 лютого 2022 року, не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи без її участі та без участі позивача (а.с. 166). У судовому засіданні, яке відбулося 24 грудня 2021 року, представник підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» надіслав відзив на позов (а.с. 32-38), відповідно до якого кредитний договір № 14.11.2020-010000385 від 14 листопада 2020 року було укладено відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», тобто в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, в особистому кабінеті позивача https://sgroshi.com.ua/kabinet/. Особу позичальника було ідентифіковано в ІТС товариства. Під час входу в особистий кабінет ОСОБА_1 використала номер телефону НОМЕР_1 , самостійно визначений нею як фінансовий, ідентифікувалась у системі за допомогою одноразового ідентифікатора та підписала договір. Позивач є клієнтом ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» з 07 листопада 2019 року, коли уклала договір у паперовій формі. При цьому жодних доказів на підтвердження того, що позивач не укладала вищевказаний договір № 14.11.2020-010000385 від 14 листопада 2020 року, матеріали справи не містять, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. До укладення оспорюваного позивачем договору нею було укладено 27 електронних кредитних договорів, які нею не оспорюються. Звернув увагу суду на те, що грошові кошти, отримані за кредитним договором № 14.11.2020-010000385 від 14 листопада 2020 року, були використані для погашення заборгованості за попереднім кредитним договором № 15.10.2020-010000109 від 15 жовтня 2020 року, укладеним позивачем. Наведене виключає шахрайські дії, адже такі дії відповідають лише інтересам самого позивача та не надають ніякої матеріальної вигоди третім особам. Зважаючи на наведене, вважає заявлений позов спробою позивача уникнути виконання взятих на себе кредитних зобов`язань. Надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 14 листопада 2020 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 14.11.2020-010000385, відповідно до якого товариство надало позичальнику грошові кошти у сумі 8 000,00 грн строком на 14 днів на умовах строковості, платності і поворотності, а клієнт зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти (а.с. 15, 68, 69-70, 71-72, 73-76, 108).

У Заявці, яка є складовою кредитного договору (а.с. 68-70), передбачено, що вона є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився за цим посиланням згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 8.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (а.с. 73-76) кредитний договір набирає чинності з дати отримання кредитором у інформаційній системі кредитора відповіді від позичальника про прийняття пропозиції (акцепту), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитора на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитора.

Відповідь позичальника ОСОБА_1 про прийняття пропозиції (акцепт) (а.с. 69-70), Паспорт споживчого кредиту (а.с. 71-72), а також Підтвердження укладання кредитного договору № 14.11.2020-010000385 від 14 листопада 2020 року із Заявою позичальника про перекредитування (а.с. 108) підписані одноразовим ідентифікатором J6773, який надіслано на номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_2 за допомогою смс-повідомлення (а.с. 67).

Суд враховує, що позивач ОСОБА_1 вказала номер телефону НОМЕР_2 як фінансовий ще у кредитному договорі № 07.11.2019-100005061 від 07 листопада 2019 року, який був укладений нею з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» у паперовій формі (а.с. 63-65). Крім того, вказаний фінансовий номер телефону використовувався позивачем при укладенні кредитного договору № 06.09.2020-100004343 від 06 вересня 2020 року (а.с. 77-78, 79, 80-85).

Довідкою № 2882 від 10 грудня 2021 року (а.с. 86) та Візуальною формою послідовності дій учасників електронної комерції (кредитора та позичальника) щодо укладення в інформаційно-телекомунікаційній системі електронного договору № 14.11.2020-010000385 від 14 листопада 2020 року (а.с. 87) підтверджується, що 14 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 пройшла ідентифікацію в ІТС товариства; направила запит щодо можливості отримання кредиту з інформацією про бажані параметри кредиту; отримала Заявку, Оферту та Акцепт з істотними умовами договору; отримала від товариства одноразовий ідентифікатор; підписала цим ідентифікатором та направила товариству Акцепт; отримала від товариства підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа.

Отримання позичальником коштів за договором № 14.11.2020-010000385 від 14 листопада 2020 року, яке відбулося шляхом погашення заборгованості позивача за попереднім договором № 15.10.2020-010000109 від 15 жовтня 2020 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», підтверджується карткою субконто (а.с. 88-92) та заявою позичальника про перекредитування, яка додана до підтвердження укладання кредитного договору № 14.11.2020-010000385 від 14 листопада 2020 року (а.с. 108).

Відповідно до Підтвердження укладання кредитного договору та Заяви позичальника ОСОБА_1 про перекредитування/зарахування (а.с. 108), яка є невід`ємною частиною кредитного договору № 14.11.2020-010000385 від 14 листопада 2020 року, кошти, отримані позивачем за оспорюваним нею кредитним договором № 14.11.2020-010000385 від 14 листопада 2020 року в сумі 8 000,00 грн, за її заявою спрямовано на погашення вимоги кредитора ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» в розмірі 8 000,00 грн за кредитним договором № 15.10.2020-010000109 від 15 жовтня 2020 року, укладеним нею з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» напередодні.

Оскільки кошти, отримані за кредитним договором № 14.11.2020-010000385 від 14 листопада 2020 року, були спрямовані на погашення заборгованості за попереднім договором № 15.10.2020-010000109 від 15 жовтня 2020 року, вони не відображені у виписці по картковому рахунку, наданій представником позивача (а.с. 144-159). Проте наведене не спростовує факту укладення позивачем кредитного договору № 14.11.2020-010000385 від 14 листопада 2020 року та отримання коштів на виконання цього договору.

З таких обставин, оскільки кошти, отримані позивачем за кредитним договором № 14.11.2020-010000385 від 14 листопада 2020 року в сумі 8 000,00 грн, були спрямовані на погашення заборгованості перед відповідачем за попереднім кредитним договором, укладеним позивачем на таку саму суму, а саме 8 000,00 грн, то відсутня сама подія заволодіння коштами будь-якими третіми особами, зокрема і шахрайським способом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 1 статті 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частина 12 ст. 11 вказаного Закону передбачає, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оспорюваний кредитний договір підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без ідентифікації позивача в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без отримання позивачем від відповідача смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, без введення позивачем ОСОБА_1 цього одноразового ідентифікатора у відповідному вікні на Сайті та одночасного направлення нею товариству електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких доказів не надано, хоча в силу положень статей 12, 81 ЦПК України це є її процесуальним обов`язком.

Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 12 січня 2021 року № 524/5556/19.

Крім того, суд враховує, що 07 листопада 2019 року, 06 вересня 2020 року та 15 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_3 укладала аналогічні кредитні договори, зобов`язання за якими виконала.

Сам по собі факт внесення в ЄРДР відомостей за заявою позивача про заволодіння коштами шахрайським способом не підтверджує наведених у позовній заяві обставин. У повідомленні прокурора про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013 за фактом заволодіння грошовими коштами шляхом обману (а.с. 6) відсутня інформація про те, що вказані відомості стосуються оформлення кредитного договору саме з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР».

За клопотанням представника відповідача судом витребувано з Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області копії матеріалів кримінального провадження № 0000013 від 27 січня 2021 року (а.с. 167-174).

Із зазначених матеріалів убачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за заявою ОСОБА_1 про викрадення у неї дамської сумочки, у якій знаходився її паспорт, ідентифікаційний код, кредитні картки та інші речі, що не мали для неї особливої цінності, а також за фактом оформлення на від її імені кредитного договору з ТОВ «МІЛОАН». Заява (повідомлення) ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення (в порядку ст. 214 КПК України) (а.с.171, зворот - 172) не містить жодної згадки про укладення від її імені кредитного договору з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР».

Крім того, постановою дізнавача від 31 березня 2021 року закрито кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013 від 27 січня 2021 року, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Разом з тим, суд враховує, що заборгованість за оспорюваним кредитним договором № 14.11.2020-010000385 від 14 листопада 2020 року частково погашена у період з 29 листопада 2020 року до 13 грудня 2020 року, тобто вже після того, як у позивача викрали (як вона стверджує) паспорт, ідентифікаційний код та кредитні картки. Часткове погашення заборгованості у сумі 5 240,00 грн (100,00 + 90,00 + 3 000,00 + 2 050,00) підтверджується листом ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» № 3653/зг від 15 вересня 2021 року (а.с. 10) та випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк», яка надана представником позивача (а.с. 144-159). Дії по частковому погашенню заборгованості позивача ОСОБА_1 за кредитним договором відповідають лише її інтересам та не мають ознак шахрайства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, застосований також у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, про презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Оскільки позивач ОСОБА_1 не довела, що не підписувала кредитний договір за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, а також не довела, що в неї було викрадено паспорт громадянина України, реєстраційний номер платника податків та кредитні картки, як і не підтвердила, що вона втратила мобільний телефон з номером НОМЕР_2 , не надала суду жодних доказів на підтвердження протиправних дій будь-яких осіб при укладанні цього договору, в тому числі шахрайських дій третіх осіб щодо використання її персональних даних, не обґрунтувала факт отримання третіми особами будь-якої вигоди від того, що було погашено заборгованість за її попереднім кредитним договором, а тому не підтвердила, що вона не отримувала від ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» грошових коштів за кредитним договором № 14.11.2020-010000385 від 14 листопада 2020 року, суд приходить до висновку, що вказаний договір був укладений саме позивачем та відповідав її внутрішній волі.

За таких обставин, проаналізувавши доводи сторін та надані ними докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), поданої в її інтересах адвокатом Зарічною Ларисою Анатоліївною (юридична адреса: АДРЕСА_2), до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, б. 133-А, офіс 1) про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.І.Савенко