Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1142/21 Головуючий у 1-й інст. Лось Л. В.
Категорія 69 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.,

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №293/1142/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 01 листопада 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Лось Л.В.

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 09.03.2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області за актовим записом №9 та визначити місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її реєстрації.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2016 року. Від даного шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалось, оскільки протягом останнього часу сторони спільно як подружжя не проживають, не підтримують подружні стосунки та не ведуть спільне господарство. Вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем, як подружжя, і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам малолітнього сина, примирення між ними не можливе.

Просила також визначити місце проживання дитини після розірвання шлюбу з позивачем, оскільки з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач жодним чином не надає будь якої матеріальної допомоги їхньому сину, фактично він самоусунувся від участі у його вихованні та утриманні. При цьому, свого особистого житла у позивача немає. Однак, вона зареєстрована у будинку її матері, яка надає дозвіл на проживання у її помешканні малолітній дитині.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 01 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 09.03.2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №9.

Провадження у справі в частині позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України закрито.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454,00 грн. та витрати за надану професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір у сумі 454,00 грн, сплачений відповідно до квитанції № 0.0..1 від 18 травня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь з ОСОБА_2 4000,00 грн витрат за надану професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині закриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини та розподілу судових, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції у вказаній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вказану вимог задовольнити в повному обсязі. Рішення в частині розподілу судових витрат змінити, стягнувши їх з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Зазначає, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що від дня народження сина сторін і до цього часу його місце проживання не зареєстровано у встановленому законом порядку. При цьому позов у цій частині був поданий не лише з метою визначення місця проживання дитини, а і для подальшої реєстрації його місця проживання на підставі рішення суду відповідно до абз.15 п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ № 207 від 02.03.2016. Зазначає, що така реєстрація необхідна для забезпечення нормальної життєдіяльності дитини, зокрема: відвідування дитячого садочка, подальшого відвідування шкільного закладу, медичного забезпечення та інше. Так дійсно під час розгляду справи відповідач не заперечував щодо проживання сина з позивачем, однак після судових засідань не вчинив будь-яких дій, направлених на реєстрацію місця проживання дитини. Більш того, закриваючи провадження у вказаній частині, суд першої інстанції позбавив позивача передбаченого ст. 55 Конституції України та ст.4 ЦПК України права на судових захист, оскільки у разі закриття провадження у справі, повторне звернення до суду з приводу спору між тими сторонами, про той саме предмет і з тих самих підстав не допускається.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив апеляційну скаргу позивача відхилити, рішення суду першої інстанції у вказаній частині залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки спору між сторонами в частині визначення місця проживання дитини не має і не існувало. Після розірвання шлюбу дитина на вихованні залишилась у матері та проживає за місцем проживання позивача. Відповідач не заперечує та не чинить будь-яких перешкод у такому проживанні дитини з матір`ю. Відтак суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі в частині цих позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача вважає, що підстави для скасування рішення суду в оскаржуваній частині відсутні.

Представник органу опіки та піклування Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника органу опіки та піклування.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 09.03.2016, актовий запис №9 (а.с.4).

Під час перебування сторін у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.7).

У поданій відповідачем ОСОБА_2 заяві від 06.08.2021 на адресу суду вбачається, що відповідач просить прийняти визнання позову в частині розірвання шлюбу та закрити провадження у справі в частині визначення місця проживання дитини на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України через відсутність спору між батьками з даного питання. Також зазначив, що не заперечує, що б після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю (а.с.90).

Закриваючи провадження у справі в частині вимог щодо визначення місця проживання дитини на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами станом на момент звернення до суду та на момент вирішення справи відсутній спір з питання проживання їх спільного малолітнього сина.

З урахуванням положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням вимог та визнанням відповідачем позову у частині розірвання шлюбу, суд стягнув з відповідача на користь позивача 50% витрат по сплаті судового збору, повернув ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір у сумі 454,00 грн, а також з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог, співмірності та розумності витрат на правничу допомогу, стягнув на користь сторін понесені ними витрати на правничу допомогу по 4000,00 грн. на користь кожного.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною другою статті 104 та частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з чинним законодавством, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (яка не досягла 14 років), спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення в судовому порядку питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від 15.01.2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Матеріали справи дійсно не містять доказів про наявність такого спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини. Однак позивач просила визначити місце проживання малолітнього сина після розірвання шлюбу з матір`ю і відповідач з даного питання заперечень до суду не подавав.

Таким чином, з урахуванням відсутності спору між батьками щодо того з ким із батьків буде проживати неповнолітня дитина, суд з урахуванням вимог вказаних норм права мав можливість вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, а не закривати провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення в частині закриття провадження у справі щодо вимог про визначення місця проживання дитини та розподілу судових витрат піддягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення вказаних вимог з вищевказаних підстав.

Враховуючи, що суд задовольняє вимоги позивача у повному обсязі та з урахуванням визнання вимог відповідачем, позивачу належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 908,00 грн, відповідно до вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», а решта частини сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн - піддягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 відповідно до ст. 137, ч.1 ст. 142 ЦПК України. Рішення суду в частині стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. також підлягає скасуванню у зв`язку із задоволенням вимог позивача в повному обсязі.

Також колегія суддів вважає, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Надання адвокатом Сидорчуком М.В. позивачу адвокатських послуг при розгляді справи в апеляційному суді підтверджується, зокрема, ордером на надання правничої допомоги в Житомирському апеляційному суді, договором про надання професійної правничої допомоги від 04.05.2021 року, укладеним між адвокатом Сидорчуком М.В. та Москаленко О.П., додатковою угодою №2 до договору від 04.05.2021 рок та орієнтовним переліком послуг, що надані згідно вказаної додаткової угоди на загальну суму 4500,00 грн, квитанцією №Р24АС1784 від 13.02.2022 про оплату витрат на правничу допомогу на суму 4500,00 грн.

З урахуванням викладеного, враховуючи принципи розумності і співмірності, складність справи та обсяг виконаних адвокатами робіт та часом витраченим на їх виконання, колегія суддів дійшла висновку, що заява представника позивача підлягає до задоволення повністю та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтвердженні витрати на правничу допомогу в сумі 4500,00 грн.

Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 01 листопада 2021 року в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вказаних вимог.

Малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на подальше проживання разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з державного бюджету судовий збір у сумі 908,00 грн, сплачений відповідно до квитанції №0.0..1 від 18 травня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8500,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2022 року.

Головуючий Судді