Ухвала

16 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 372/1610/13-ц

провадження № 61-11526св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІКАРД»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка звернулася з касаційною скаргою, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2014 року в складі колегії суддів: Гуля В. В., Касьяненко Л. І., Березовенко Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі ПАТ - «Міський комерційний банк»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІКАРД» (далі - ТОВ «ФК «РІКАРД»),ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової С. В. про визнання недійсним договору іпотеки та зобов`язання вчинити дії.

17 липня 2013 року ОСОБА_1 подано заяву про залишення його позову до ПАТ «Міський комерційний банк», ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової С. В. про визнання недійсним договору іпотеки та зобов`язання вчинити дії без розгляду.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 17 липня 2013 року вказану вище заяву ОСОБА_1 задоволено, позовну заяву залишено без розгляду.

В подальшому ПАТ «Міський комерційний банк» звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначало, що 26 вересня 2012 року уклало з ОСОБА_3 кредитний договір №879/980-ФО, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 2 450 000, 00 грн строком дії з 26 вересня 2012 року по 25 вересня 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 26 вересня 2012 року №879/980-ФО в цей же день банк уклав з ОСОБА_1 договір іпотеки №879/980-ФО/І, за умовами якого ОСОБА_1 виступив майновим поручителем в частині забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язань з повернення грошових коштів в розмірі 2 450 000, 00 грн, в тому числі сплати процентів, пені за порушення позичальником умов кредитного договору та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачене умовами кредитного договору. Предметом іпотеки є земельні ділянки: площею 0,1791 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :03:025:0036, площею 0,1822 га, з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :03:025:0040 та 0,1292 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :03:025:0037, які розташовані на АДРЕСА_1 .

Банк належним чином виконав свій обов`язок за кредитним договором в частині надання позичальнику грошових коштів шляхом видачі через касу банку.

Проте ОСОБА_3 припинила належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості.

Враховуючи наведене, ПАТ «Міський комерційний банк» просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №869/980-ФО від 26 вересня 2012 року в сумі 2 864 843, 01 грн, яка складається із: 2 450 000, 00 грн - поточної заборгованості по основному боргу; 50 610, 96 грн - поточної заборгованості по відсотках; 352 005, 71 грн - простроченої заборгованості по відсоткам; 12 226, 34 грн - пені за прострочку сплати процентів, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 26 вересня 2012 року №879/980-ФО/І, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: земельну ділянку площею 0,1791 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :03:025:0036, земельну ділянку площею 0,1292 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :03:025:0037, і земельну ділянку площею 0,1822 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :03:025:0040; встановити спосіб реалізації предмета іпотеки для його подальшої реалізації шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2013 року позовні вимоги ПАТ «Міський комерційний банк» залишено без задоволення.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в провадженні СВ Подільського РУ ГУ МВС України м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000233, зареєстроване за заявою ОСОБА_1 щодо шахрайський дій ОСОБА_3 і у даному кримінально провадженні визнано речовими доказами земельні ділянки, на які ПАТ «Міський комерційний банк» просить звернути стягнення, позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2014 року, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року про виправлення описки, рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Міський комерційний банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 26 вересня 2012 року № 879/980-ФО/І, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: земельну ділянку площею 0, 1791 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :03:025:0036, земельну ділянку площею 0, 1292 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :03:025:0037 і земельну ділянку площею 0, 1822 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :03:025:0040.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки для його подальшої реалізації шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підстав оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що кредитним договором від 26 вересня 2012 року передбачена кінцева дата повернення кредиту - 25 вересня 2013 року, позичальник взяте на себе зобов`язання не виконала у вказані строки, факт існування заборгованості відповідачем не спростовано, договір іпотеки та кредитний договір є чинними, тому позов ПАТ «Міський комерційний банк» підлягає задоволенню.

Висновок суду про наявність кримінального провадження не впливає на вирішення спору по суті, оскільки відсутні наслідки неправомірних дій осіб щодо договірних відносин банку та ОСОБА_1 , тому це не є підставою для відмови в позові.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

04 серпня 2020 року особа, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_2 , звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2014 року та направити справу на новий розгляд.

В обґрунтування касаційної скарги посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, оскаржив судове рішення з підстав, передбачених частиною першою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вказував, що земельні ділянки, на які було звернуто стягнення як на предмет іпотеки за іпотечним договором від 26 вересня 2012 року № 879/980-ФО/I у цій справі, є предметом іншого договору іпотеки № 02-10/2717, укладеного між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5

29 вересня 2006 року ОСОБА_6 уклав з АТ «Укрсоцбанк» договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 40.29-34/425. В цей же день з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором банк уклав з ОСОБА_5 договір іпотеки № 02-10/2717, відповідно до пункту 1.1. якого ОСОБА_5 передала в іпотеку банку належну їй земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 1, 4570 га.

В подальшому вищевказану земельну ділянку було поділено на вісім земельних ділянок з присвоєнням їм окремих кадастрових номерів, три з яких є предметом договору іпотеки № 879/980-ФО/I, укладеного 26 вересня 2012 року між ПАТ «Міський комерційний банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «РІКАРД», та ОСОБА_1 . Вказана обставина підтверджується листом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 18 жовтня 2019 року та висновком експерта за результатами проведення земельно-технічного дослідження від 10 липня 2020 року.

Відтак ПАТ «Міський комерційний банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «РІКАРД», та АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є він, мають взаємні права та обов`язки щодо земельних ділянок, на які було звернуто стягнення як на предмет іпотеки у цій справі, тому рішення у цій справі впливають на права, обов`язки та інтереси АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є він) щодо спірних земельних ділянок.

Незалучення АТ «Укрсоцбанк» до участі в справі призвело до ухвалення незаконного і несправедливого рішення.

Оскільки всі права та обов'язки за кредитним договором № 40.29-34/425 від 29 вересня 2006 року та договором іпотеки № 02-10/2717 від 29 вересня 2006 року перейшли від АТ «Укрсоцбанк» до нього, що підтверджується договором факторингу та договором відступлення права вимоги, він в порядку процесуального правонаступництва звернувся з касаційною скаргою на рішення апеляційного суду в цій справі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано її матеріали з Обухівського районного суду Київської області.

23 листопада 2020 року справа № 372/1610/13-ц надійшла до Верховного Суду.

ТОВ «ФК «РІКАРД», яке є правонаступником ПАТ «Міський комерційний банк», направило відзив на касаційну скаргу, в якому просило закрити касаційне провадження.

Також просило поновити строк на подання відзиву на касаційну скаргу, посилаючись на те, що копію ухвали про відкриття касаційного провадження та копію касаційної скарги отримало пізніше строку, зазначеного в ухвалі про відкриття провадження.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи, що несвоєчасне отримання копії ухвали про відкриття касаційного провадження та копії касаційної скарги позбавляє сторону можливості подати відзив на касаційну скаргу в установлений судом строк, суд вважає за можливе продовжити ТОВ «ФК «РІКАРД», яке є правонаступником ПАТ «Міський комерційний банк», строк для подання відзиву.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційне провадження у справі підлягає закриттю.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 26 вересня 2012 року ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 870/980-ФО, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 2 450 000, 00 грн з кінцевим строком повернення 25 вересня 2013 року та сплатою відсотків у розмірі 29 % річних.

Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 26 вересня 2012 року № 879/980-ФО, між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №879/980-ФО/І, предметом якого є земельні ділянки: площею 0,1791 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :03:025:0036, площею 0,1292 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :03:025:0037 та площею 0,1822 га з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :03:025:0040, які розташовані на АДРЕСА_1 та належать йому на праві власності.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 2 854 843, 01 грн, що складається з: 2 450 000, 00 грн - поточної заборгованості по основному боргу; 50 610, 96 грн - поточної заборгованості по відсотках; 352 005, 71 грн - простроченої заборгованості по відсотках; 12 226, 34 грн - пені за прострочку сплати процентів.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права касаційного оскарження судового рішення, є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що оскаржуваним судовим рішенням апеляційної інстанції не вирішувалось питання про його права, свободи, інтереси або обов`язки.

Звертаючись з касаційною скаргою, ОСОБА_2 зазначав, що він набув всі права та обов`язки за кредитним договором № 40.29-34/425 та договором іпотеки № 02-10/2717 від АТ «Укрсоцбанк», тому оскаржуване рішення апеляційного суду стосується його прав та обов`язків.

Вказував, що земельні ділянки, на які було звернуто стягнення як на предмет іпотеки в цій справі, утворилися шляхом поділу земельної ділянки площею 1, 4570 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 на праві власності та була передана в іпотеку АТ «Укрсоцбанк» на підставі договору іпотеки № 02-10/2717 від 29 вересня 2006 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 40.29-34/25, укладеним між ОСОБА_6 та АТ «Укрсоцбанк».

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 серпня 2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 02-10/2717.

В подальшому він набув право вимоги за кредитним договором № 40.29-34/25, укладеним між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 , а ухвалами Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року та 20 травня 2020 року було замінено стягувача у виконавчому листі та у виконавчому провадженні з АТ «Укрсоцбанк» на нього.

Враховуючи наведене, оскаржуване судове рішення стосується його прав, інтересів та обов`язків.

Відповідно до статті5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов:

нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно зі статтею 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки відповідно до статей 125, 126 ЗК України виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до пункту 1. 1. договору іпотеки № 02-10/2717, право вимоги за яким набув ОСОБА_2 , ОСОБА_5 передала в іпотеку банку земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 1, 4570 га (до складу якої входять земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0, 904 га, земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 0, 386 га, земельна ділянка № НОМЕР_3 площею 0, 092 га, земельна ділянка № НОМЕР_4 площею 0, 075 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, який виданий Козинською селищною Радою народних депутатів 12 квітня 2001 року на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки № 1-1145, 1148, 1151, 1154 від 30 березня 2001 року та рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради № 108/113 від 25 липня 2002 року.

Предметом позову в справі, що переглядається, є звернення стягнення на земельні ділянки площею 0, 1791 га, кадастровий номер: :03:025:0036, площею 0, 1292 га, кадастровий номер: :03:025:0037, площею 0, 1822 га, кадастровий номер: :03:025:0040, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельних ділянок - для ведення особистого селянського господарства.

Вказані земельні ділянки є предметом іпотеки за іпотечним договором № 879/980-ФО/I від 26 вересня 2012 року та відповідно до пункту 1.2 договору земельна ділянка площею 0, 1791 га, кадастровий номер: :03:025:0036, земельна ділянка площею 0, 1292 га, кадастровий номер: :03:025:0037, і земельна ділянка площею 0, 1822 га, кадастровий номер: :03:025:0040, належать ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 01 вересня 2010 року № 1747, № 1732 та № 1750 відповідно.

Оскільки ОСОБА_2 не є власником вищевказаних земельних ділянок, оскаржуваним судовим рішенням та заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 серпня 2015 року в справі № 372/2916/15-ц, у якій заявник є правонаступником стягувача АТ «Укрсоцбанк», було звернуто стягнення на різні об`єкти нерухомого майна, колегія суддів дійшла висновку, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2014 року не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи те, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2014 року не вирішувалося питання про права та обов`язки ОСОБА_2 , який не брав участі у справі, касаційне провадження за його касаційною скаргою підлягає закриттю.

Керуючись статтями 389, 396, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариство «Міський комерційний банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІКАРД», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіА. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко

В. М. Коротун М. Ю. Тітов