22-ц/804/572/22

Номер провадження 22-ц/804/572/22
Доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Лопатіної М. Ю.,

Мальцевої Є.Є.

секретар Сидельнікова А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 18 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання недійсним наказу та про зобов`язання укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області про визнання недійсним наказу № 3151-СГ від 14 травня 2020 року та про зобов`язання укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

В обґрунтування позову зазначав, що між ним та Тельманівською районною державною адміністрацією 14 вересні 2005 року укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 36,0148 га, з кадастровим номером :04:000:0316 цільовим призначенням земельних ділянок «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», які розташовані на території Чермалицької сільської ради Волноваського району Донецької області за межами населених пунктів, строком оренди на 5 років, з розміром орендної плати 1%, зареєстрований 14 вересня 2005 року у Новоазовському РВ ДРФ ДП «ЦДЗК», про що у книзі записів договорів оренди землі 21 квітня 2005 року вчинено запис № 03. У 2012 році між ОСОБА_1 та Тельманівською районною державною адміністрацією було укладено Додаткову угоду від 12 вересня 2012 року до договору оренди земельної ділянки відповідно до умов якої продовжено строк дії договору оренди землі на 5 років, тобто до 12 вересня 2017 року.

14 березня 2017 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із повідомленням про поновлення вказаного договору оренди земельної ділянки, однак питання щодо подальшого користування земельною ділянкою вирішено не було.

Звернувшись у черговий раз із клопотанням до відповідача, ОСОБА_1 отримав наказ № 3151-СГ від 14 травня 2020 року за змістом якого вищевказаний договір оренди землі було поновлено, однак, на інших умовах строк дії договору поновлюється на 7 років та розмір орендної плати встановлюється 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Враховуючи наведене та не погоджуючись з наказом №3151-СГ від 14 квітня 2020 року у зв`язку із його безпідставністю та протиправністю, просив його визнати недійсним, а також зобов`язати відповідача укласти додаткову угоду в редакції від 02 жовтня 2020 року, встановивши розмір орендної плати 1%, про що внести відповідні зміни до п.8 угоди.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 18 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення, просив його скасувати та задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд невірно визначив предмет спору , посилаючись на те, що позивач порушував порядок, передбачений ст. 33 Закону України «Про оренду землі» і як наслідок втратив право користуватись спірною земельною ділянкою хоча ані позивач, ані відповідач не заявляли про не бажання продовжити строк дії договору оренди. Вбачає також у висновках суду взаємовиключні твердження щодо втрати позивачем права на продовження договору оренди і в той же час відсутності підстав для скасування наказу № 3151-СГ від 14 квітня 2020 року. Крім того, не погоджується із висновком суду з приводу того, що його звернення із позовом до відповідача свідчить про відмову позивача від прийняття умов, запропонований відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Косовненко Є. О. зазначає, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з дотриманням норм чинного законодавства, а також із урахуванням наявних в матеріалах справи доказах, що вказують на спроби відповідача врегулювати спір не в судовому порядку, а шляхом погодження підвищення ставки орендної плати до 12 % у зв`язку зі зміною розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі в наслідок інфляції (п. 13 Договору оренди земельної ділянки від 14 вересні 2005 року).

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками (а.с. 192, 193), позивач просив розглядати справу за його відсутності (а.с. 194), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сторони у справі не досягли домовленості щодо розміру орендної плати, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося і правові підстави для продовження строку дії договору оренди відсутні, а тому вирішувати питання про поновлення договору оренди не є доцільним. Крім того зроблено висновок, що позовні вимоги в частині визнання неправомірним Наказу від 14 травня 2020 року № 3151-СГ Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області також задоволенню не підлягають, оскільки у даному спорі не є належним способом захисту порушеного права.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитись.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Тельманівською районною державною адміністрацією 14 вересня 2005 року укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 36,0148 га, з кадастровим номером :04:000:0316 із цільовим призначенням земельних ділянок «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», які розташовані на території Чермалицької сільської ради Волноваського району Донецької області за межами населених пунктів, строком оренди на 5 років, з розміром орендної плати 1%. Договір був зареєстрований 14 вересня 2005 року в Новоазовському РВ ДРФ ДП «ЦДЗК», про що у книзі записів договорів оренди землі вчинено запис 21.04.2005 №03. У 2012 році між ОСОБА_1 та Тельманівською районною державною адміністрацією було укладено Додаткову угоду від 12 вересня 2012 року до договору оренди земельної ділянки за якою строк дії договору оренди землі був продовжений на 5 років. (а.с. 42-44).

14 березня 2017 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із повідомленням про поновлення вказаного договору оренди земельної ділянки та наказом Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області №3151-СГ від 14 травня 2020 року договір оренди земельної ділянки від 14 вересня 2005 року було поновлено, а також замінено орендодавця з Тельманівської районної державної адміністрації на Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, змінено розмір орендної плати на 12% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки» та строк дії договору на 7 років (а.с. 11).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною другою статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, ЗК України, Законом України «Про оренду землі»

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та про своє рішення.

Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі»). І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі за № 159/5756/18.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у встановлені законом строки обмінялися думками щодо можливого продовження договору оренди землі від 14 травня 2005 року і орендодавець у встановлені строки повідомив орендаря про незгоду з поновленням договору оренди від 14 травня 2012 року на умовах орендаря, а саме, встановленням орендної плати в розмірі 1% від нормативної грошової оцінки землі.

Так, 02 жовтня 2018 року відповідач, розглянувши клопотання ОСОБА_1 від 11 вересня 2020 року про поновлення договору оренди землі, надав відповідь про те, що розмір орендної плати за користування земельною ділянкою, переданою в оренду за договором від 14 травня 2005 року, має становити 12% від її нормативно грошової оцінки, тобто в максимальному розмірі, визначеному Податковим законодавством України з метою запобіганню виникненню корупційних факторів та уникненню надання переваг одному орендарю перед іншими в частині встановлення розміру орендної плати. Крім того, надав додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, якою передбачив строк дії договору - 7 років, розмір орендної плати - 12% від нормативно грошової оцінки землі, надавши проект додаткової угоди з відповідними змінами. Крім того, у відповіді зазначено, що ця угода направляється для ОСОБА_1 задля її підписання або відмови від поновлення договору оренди землі шляхом розірвання договору оренди землі та повернення її за актом приймання-передачі (а.с. 32-33).

Відповідно до п. 13 договору про оренду земельної ділянки від 14 вересня 2005 року, розмір орендної плати переглядається один раз на три роки у разі зміни розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі в наслідок інфляції (а.с.42).

Таким чином, судом вірно встановлено, що сторонами дотримано усі умови, передбачені частинами першою - п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» для поновлення договору оренди землі, але остаточна домовленість щодо умов договору досягнута не була, а тому, позивач втратив переважне право на продовження договору оренди.

Не погоджуючись з рішенням суду про відмову у позові, ОСОБА_1 посилався на те, що він є добросовісним орендарем, має право на продовження договору від 14 вересня 2005 року, а висновок суду, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк припинилося, не відповідає обставинам справи.

Ці доводи є безпідставними.

За умовами договору оренди від 14 вересня 2005 року та враховуючи додаткову угоду від 12 вересня 2012 року до договору оренди землі від 14 вересня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 03, він укладений на строк 5 років, з моменту укладення додаткової угоди, а після його закінчення орендар має переважне право за інших рівних умов поновлення його на новий строк (п. 8 а.с. 44).

Разом з тим переважне право це встановлене законом або договором право учасника цивільних відносин на переважне перед іншими особами вчинення дій (правочинів), спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто переважне право на поновлення договору оренди землі виникає лише у разі подальшого перебування земельної ділянки в оренді та при наявності інших осіб, які претендують на оренду цієї ж земельної ділянки.

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановлених законодавством певної процедури і строків.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Крім того, оскільки переважне право на поновлення договору оренди землі виникає лише в разі подальшого перебування земельної ділянки в оренді та при наявності інших осіб, які претендують на оренду цієї ж земельної ділянки, то при передачі орендодавцем земельної ділянки особі (особам) у власність інститут переважного права застосовуватись не може навіть при виконанні усіх передбачених законодавством та договором оренди умов попереднім орендарем.

Згідно з роз`ясненнями, наданими судам в абзаці 4 пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» в разі закінчення зазначеного в договорі строку оренди переважне право орендарів на поновлення договору оренди, передбачене статтею 33 Закону від 6 жовтня 1998 р. № 161-XIV «Про оренду землі», поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду.

Доводи ОСОБА_1 про невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі» є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів, а позивач в порядку ст.81 ЦПК України не довів, що орендодавець уклав договір оренди спірної земельної ділянки з іншим орендарем на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права.

Посилання у скарзі на те, що у позивача наявні юридичні факти для поновлення договору оренди землі з підстав передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов`язки за договором та відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, безпідставні, оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру орендної плати за користування земельною ділянкою, що виключає можливість захисту інтересів позивача з підстав переважного права на подовження строку дії договору оренди від 14 вересня 2005 року.

З наданого позивачем суду першої інстанції листа ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 жовтня 2020 року № 31-5-0.63-5074/2-20 вбачається, що він був повідомлений про те, що у разі не підписання додаткової угоди, яку пропонує відповідач, буде відмовлено у поновлені договору оренди землі шляхом його розірвання позивач.

Отже, порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди: з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору, на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об`єкт оренди для власних потреб.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України: від 10 червня 2010 року № 6-70цс15, від 25 лютого 2015 року № 6-10цс15, від 18 березня 2015 року № 6-3цс15 та № 6-4цс15, в яких були встановлені подібні правовідносини.

Таких обставин ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом відносно ОСОБА_1 не встановлено, а тому, рішення суду скасуванню не підлягає.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому зазначену апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 374, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2022 року.

Судді В. М. Барков

М. Ю. Лопатіна

Є.Є. Мальцева