Справа № 756/3887/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/586/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23.01.2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у сумі 2 200 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки визначений судом розмір аліментів на сьогоднішній день не може задовольнити потреби дитини, несення додаткових витрат на харчування, дозвілля, навчання, ОСОБА_1 просить суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до 5 000 грн. 00 коп., а також стягувати щомісячно додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 5 000 грн. 00 коп. з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 520,00 грн., в решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач направила апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

07.12.2021 року відповідач направив відзив на апеляційну скаргу, в якому, не погоджуючись із викладеними у апеляційній скарзі доводами, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22.10.2018 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23.01.2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 200 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини даного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 03.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного рішення 10.07.2020 року Оболонським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2/756/1446/20.

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Власюком Л.С. відкрито виконавче провадження № 64152626 з виконання виконавчого листа № 2/756/1446/20, виданого 10.07.2020 року Оболонським районним судом міста Києва.

Як вбачається із листа ФОП ОСОБА_4 від 15.02.2021 року та копії квитанції від 14.02.2021 року, за навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в онлайн-школі англійської мови ІНФОРМАЦІЯ_2 14.02.2021 року здійснено оплату в розмірі 2 520 грн.

Зі змісту листа ФОП ОСОБА_4 від 05.01.2021 року вбачається, що за навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в онлайн-школі англійської мови ІНФОРМАЦІЯ_2 31.12.2020 року здійснено оплату в розмірі 2 520 грн.

З наданих відповідачем копій квитанцій вбачається, що ним перераховуються грошові кошти ОСОБА_1 в рахунок сплати аліментів на утримання дитини.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду справи було встановлено, що матеріальний стан відповідача з дня ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів не змінився на стільки, що дозволяв би сплачувати йому аліменти у більшому розмірі, ніж це встановлено рішенням суду, доказів про погіршення майнового стану позивача суду надано не було, а зміна прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не є підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів. При цьому задовольняючи позов в щодо стягнення з відповідача частини додаткових витрат на утримання дитини, суд першої інстанції виходив із доведеності понесення позивачем таких витрат.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України та роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 17 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки він встановлюється законом, а не судовим рішенням. Відповідно збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку аліментів (постанова Великої палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 755/10947/17).

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення, так і у бік покращення.

Апеляційним судом встановлено, що звертаючись до суду із даним позовом, позивачем не надано доказів погіршення її матеріального стану чи покращення матеріального стану відповідача, щоб могло слугувати підставою для збільшення розміру аліментів. Зростання цін не є підставою для задоволення позову про збільшення розмір аліментів, оскільки в такому випадку перерахування стягуваних аліментів на встановлені законом відповідні індекси здійснюється автоматично без рішення суду.

Таким чином, з огляду на вищевказане, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині збільшення розміру аліментів.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання дитини, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне:

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Разом з позовною заявою позивачем до суду було представлено докази понесення нею додаткових витрат на дитину, зокрема: копії квитанцій від 14.02.2021 року та від 31.12.2020 року за навчання ОСОБА_3 в онлайн-школі англійської мови ІНФОРМАЦІЯ_2 на загальну суму 5 040, 00 грн.

Таким чином, позивачем було підтверджено розмір понесених додаткових витрат на дитину, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

З матеріалів справи вбачається, що до апеляційної скарги позивачем було долучено копію листа ФОП ОСОБА_4 від 25.10.2021 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 в період з 17.10.2020 року по 14.05.2021 року здійснила оплату коштів на суму 14 480, грн. за навчання ОСОБА_3 в онлайн-школі англійської мови ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Подаючи до апеляційного суду нові докази, позивач не обґрунтувала неможливість їх подання до суду першої інстанції, відтак такі докази не можуть бути прийняті колегією суддів. З огляду на вказане, розгляд справи має здійснюватись на підставі тих доказів, які бути подані до суду першої інстанції.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Апелянтом не було належним чином доведено свої апеляційній вимоги, відтак підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни судових рішень суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько