КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2363/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року та додаткове рішення від 12 травня 2021 року, ухвалених під головуванням судді Коваль О.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури м. Києва про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та відшкодування шкоди. Позов мотивований тим, що 27.07.2019 року він отримав від адвоката ОСОБА_2 лист-супровід від 19.07.2019 року разом з матеріалами дисциплінарної скарги на позивача, підписаної ОСОБА_3 . Адвокат ОСОБА_2 підписав лист-супровід як член КДКА м. Києва, безпідставно та протизаконно, оскільки насправді таким не є, добровільно взявши на себе доручення провести перевірку відомостей про дисциплінарний проступок позивача та запропонувавши йому подати пояснення. Цим самим завдав позивачу моральної шкоди, принизивши його честь, гідність та ділову репутацію як адвоката. З огляду на викладене, просив суд визнати дії адвоката ОСОБА_2 про перевірку відомостей за заявою ОСОБА_3 щодо поведінки ОСОБА_1 , направлення йому листа-супроводу протиправними та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовлено.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 гривень.

Не погоджуючись з ухваленими судовими рішеннями, ОСОБА_1 23 червня 2021 року подано апеляційну скаргу. Вважає рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року та додаткове рішення від 12 травня 2021 року несправедливими, незаконними, прийнятими з порушеннями норм матеріального та процесуального права; невідповідністю висновків суду обставинам справи; неповним з`ясуванням судом обставин , що мають значення для справи.

Зазначає, що справа розглядалася судом за правилами спрощеного позовного провадження, що є порушенням статті 274 ЦПК України. У зв`язку з цим він був позбавлений можливості скористатися правом заслухати покази свідків та права виступу у дебатах.

Вказує, що судом першої інстанції установлено, що рішенням Конференції адвокатів м. Києва від 08.10.2016 року адвокат ОСОБА_2 був обраний членом дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва, в той час як юридична особа «Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури м. Києва» була створена 13 жовтня 2016 року.

Уважає, що адвоката ОСОБА_2 на конференції адвокатів неправомірно обрано членом кваліфікаційно-дисциплінарної комісії. Вказує, що відповідно до діючого законодавства, конференція адвокатів уважається повноважною, якщо в її роботі бере участь більше половини делегатів. Зазначає, що ОСОБА_2 було "обрано" 49 голосами, при кількості делегатів позачергової конференції адвокатів міста Києва 195 осіб, більше половини - мінімум 98 осіб.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що скаржник у цій справі фактично намагається довести незаконність створення та діяльності КДКА м. Києва. Скаржник звертає увагу, що предметом спору є явна протиправність дій адвоката ОСОБА_2 щодо адвоката ОСОБА_1 та стягнення за такі дії моральної шкоди.

Звертає увагу, що ухвалою Верховного суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 справу про визнання рішень Ради адвокатів України, за невиконання яких скаржника притягнуто до дисциплінарної відповідальності незаконними та зобов`язання вчинити дії, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а тому уважає, що це є підставою для зупинення розгляду даної справи.

Уважає, що суд першої інстанції не надав оцінку його доводам, які були наведені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Звертає увагу, що витрати на адвоката, які були стягнуті з нього додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва в розмірі 15 000 гривень, є завищеними, оскільки ця сума не є співмірною для даної категорії справ.

Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року та додаткове рішення від 12 травня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а саме визнати дії адвоката ОСОБА_2 про перевірку відомостей за заявою ОСОБА_3 щодо поведінки ОСОБА_1 , направлення останньому листа-супроводу - протиправними та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100000,00 гривень.

Від представника відповідача адвоката Слободян Д.Б. на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на подану апеляційну скаргу. У відзиві представник відповідача заперечує факт порушення процедури розгляду справи. Зазначає, що поданий позов міг і повинен розглядатися у порядку спрощеного провадження, оскільки належить до категорії справ, перелічених статтею 274 ЦПК України, які можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Звертає увагу, що обрання ОСОБА_2 членом КДКА м.Києва конференцією ради адвокатів м. Києва 08.10.2016 року не суперечить вимогам чинного законодавства. Посилається на те, що державна реєстрація юридичних осіб - це лише засвідчення державою факту створення відповідної юридичної особи.

Вважає, що ОСОБА_1 не доведено наявність підстав для скасування оскаржуваних рішення та додаткового рішення суду першої інстанції.

Одночасно зазначає, що очікувані витрати на правову допомогу становлять 10000 грн.

Третьою особою Кваліфікаційно-дисциплінарною комісіє адвокатури м. Києва подано відзив на апеляційну скаргу, в якій просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Зазначає, що Окружним адміністративним судом м.Києва було надано правову оцінку притягненню адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та встановлено, що ДП КДКА м.Києва правомірно розглянула подану заяву про притягнення до дисциплінарної відповідальності та у законний спосіб притягнула до дисциплінарної відповідальності адвоката ОСОБА_1 .

Вказує також, що відповідач діяв правомірно, натомість позивачем не наведено, які дії є протиправними, не доведено факту заподіяння моральної шкоди, а також інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Пасько С.А. доводи апеляційної скарги підтримали.

Відповідач та його представник адвокат Слободян Д.Б. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність судових рішень суду першої інстанції.

Представник 3-ї особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності представника 3-ї особи.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених по справі судових рішень, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні, апеляційний суд вказує на таке.

За частинами 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Статтею 279 ЦПК України унормовано, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду №391/35/19 провадження № 61-7814св20 від 26.05.2021 року апеляційний суд відхиляє, оскільки при розгляді вказаної справи касаційний суд вказав про порядок розгляду справи в суді апеляційної інстанції за наявності вимог немайнового характеру, дійшовши висновку про те, що такому разі розгляд справи у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 22 червня 2020 року.

Доводи скаржника про те, що у зв`язку з розглядом справи у спрощеному позовному провадженні він був позбавлений права скористатися показами свідків та виступу в дебатах, що, на його думку, є порушенням принципу змагальності під час розгляду справ, відхиляються колегією суддів, оскільки згідно положень частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Оскільки справу суд першої інстанції розглянув у спрощеному порядку з викликом учасників справи, позивач не був обмежений у праві заявити клопотання про виклик свідків.

Щодо посилання скаржника на те, що він був позбавлений права виступу у дебатах апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 242 ЦПК України у судових дебатах виступають з промовами (заключним словом) учасники справи. У цих промовах можна посилатися лише на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні. Кожному учаснику справи надається однаковий час для виступу з промовою в судових дебатах.

Оскільки у судових дебатах виступ ґрунтується лише на обставинах, що були установлені та досліджені у судовому засіданні, частиною 8 статті 279 ЦПК України передбачено серед іншого, що судові дебати не проводяться, при цьому, законодавством передбачено розгляд цієї категорії справи у спрощеному порядку, апеляційний суд не убачає у даному випадку порушення принципу змагальності сторін на які посилається скаржник у своїй апеляційній скарзі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази в сукупності свідчать про факт незгоди позивача із діями відповідача, проте незгода з діями особи, яка реалізовує надані їй законом повноваження, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачем не надано належних і допустимих доказів заподіяння йому моральних страждань, а також, що неправомірними діями відповідач принизив честь, гідність та ділову репутацію позивача як адвоката.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони грунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Судом першої інстанції установлено, що рішенням Конференції адвокатів м. Києва від 08.10.2016 року адвокат ОСОБА_2 обраний членом дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва.

Згідно доручення Голови Дисциплінарної палати КДКА м. Києва № 224 від 09.07.2019 року члену ДП КДКА м. Києва ОСОБА_2 доручено проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката ОСОБА_1 , викладений у заяві (скарзі) Голови Національної асоціації адвокатів України, Ради адвокатів України ОСОБА_3 від 20.06.2019 року.

19.07.2019 року на адресу адвоката ОСОБА_1 був направлений лист-супровід, підписаний членом ДП КДКА м. Києва адвокатом ОСОБА_2, запропонувавши ОСОБА_1 надати письмові пояснення по суті скарги Голови Національної асоціації адвокатів України ОСОБА_3

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 вимоги обгрунтовує тим, що ОСОБА_2 діяв протиправно, запропонувавши подати пояснення по суті скарги, такими діями завдав позивачеві моральної шкоди, принизивши честь, гідність та ділову репутацію як адвоката.

Відповідно до статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Згідно статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 280 ЦК України унормовано, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню.

Згідно із підставами заявленого позову, правомірність утворення та діяльності Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва, так само як і оцінка правомірності обранні ОСОБА_2 членом дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва, а також правомірність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не є предметом дослідження у цій справі, про що вірно зроблено висновок судом першої інстанції, відтак колегія суддів відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.

Надані позивачем на стадії апеляційного перегляду рішення Ради адвокатів України від 15 грудня 2021 року, а також лист Секретаріату Європейського Суду з прав людини від 22 грудня 2021 року не мають доказового навантаження з огляду на підстави та предмет спору у цій справі.

Наявність моральної шкоди позивач обгрунтовує душевними стражданнями, пов`язаними із розглядом заяви про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Зміст листа-супровіда, підписаного членом ДП КДКА м. Києва адвокатом ОСОБА_2, окрім пропозиції ОСОБА_1 надати письмові пояснення по суті скарги Голови Національної асоціації адвокатів України ОСОБА_3, не містить жодних інших тверджень, суджень, міркувань тощо, які могли б бути оцінені в контексті порушень немайнового права.

Доказів на підтвердження факту порушення права ОСОБА_1 на повагу до честі та гідності, завдання шкоди діловій репутації, а також спричинення моральної шкоди у зв`язку із наведеними діями ОСОБА_2 , матеріали справи не містять, відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх недоведеністю.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 гривень.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що такі витрати є обгрунтованими та підтвердженими.

В частині доводів апеляційної скарги щодо додаткового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Згідно із статтею 134 ЦПК України:

1. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

2. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

3. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

4. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із статтею 137 ЦПК України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 246 ЦПК України визначено наступне:

1. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

2. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

3. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до зазначених вимог процесуального закону для відшкодування судових витрат заявник має дотриматися такого алгоритму та вчинити наступні процесуальні дії:

з першою заявою по суті справи зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат;

подати докази про витрати до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду;

якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 р., "Гімадуліна та інші проти України" від 10.12.2009 р., "Двойних проти України" від 12.10.2006 р., "Меріт проти України" від 30.03.2004 р., "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 р. ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

У цій справі установлено, що в інтересах відповідача діяв адвокат Слободян Д.Б. згідно із укладеним договором про надання правової допомоги від 14 січня 2020 року та на підставі ордеру від 14 січня 2020 року.

У відзиві на позовну заяву зазначено про орієнтовний розрахунок судових витрат, що складається із:

оплати послуг пошти - 100 гривень;

правничої допомоги - 15 000,00 грн.

Представником відповідача надано Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, рахунок №1 від 17 червня 2020 року на суму 15000 грн., а також меморіальний ордер від 18 червня 2021 року про оплату згідно договору 15000 грн.

Заява про ухвалення додаткового рішення подана 30 квітня 2021 року, тобто в межах визначених законом строків.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції надав оцінку понесеним витратам та дійшов висновку про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн.

Заперечуючи проти стягнення витрат у вказаній сумі, скаржником в апеляційній скарзі формально зазначено, що ця сума є неспівмірною для визначеної категорії справ без наведення будь-яких аргументів.

З огляду на положення частини 6 статті 137 ЦПК України щодо покладення обов`язку доведення неспівмірності витрат на сторону, яка про це заявляє, колегія суддів констатує, що позивачем такого не доведено, відтак відсутні підстави для зменшення розміру цих витрат та відповідно відсутні підставі для скасування додаткового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідачем заявлено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 10 000 грн. , на підтвердження чого надано Додаткову угоду №2 від 26 липня 2021 року, рахунок від 26 липня 2021 року, квитанцію про оплату згідно договору 10 000 грн., а також Детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат із вказівкою на те, що ціна послуг є фіксованою та охоплює усі необхідні дії у межах правового супроводу розгляду справи судом апеляційної інстанції.

На підставі статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 10 000 грн за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року та додаткове рішення від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції - 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова