АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року

м. Чернівці

Справа № 713/2439/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Литвинюк І.М.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_1

відповідачі Вашківецька міська рада Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Кибич І.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Позивач просив визнати за ним право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме будівлю майстерні, що розташована по АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 .

Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із будівлі майстерні, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Він є спадкоємцем за законом першої черги, вчасно прийняв спадщину на протязі шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, подавши відповідну заяву до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В.

Окрім нього, спадкоємцями першої черги є його матір ОСОБА_2 , брат ОСОБА_3 , та сестра ОСОБА_4 , які подали відповідні заяви в нотаріальну контору про відмову від вищевказаного спадкового майна.

З метою оформлення своїх спадкових справ позивач звернувся до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В., проте остання відмовила йому у видачі свідоцтва на спадщину за законом на спадкове майно, оскільки ним не було надано належним чином оформлені правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на дане нерухоме майно.

Оскільки відсутні умови для одержання позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, він змушений звернутися до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано суду договору купівлі-продажу, укладеного у письмовій формі між померлим ОСОБА_5 та колгоспом «Перше Травня» села Замостя Вижницького району Чернівецької області щодо купівлі спірної будівлі майстерні, в зв`язку з чим дійшов висновку про те, що такий договір купівлі-продажу будівлі майстерні між вказаними особами не укладався.

За життя ОСОБА_5 право власності на спірну будівлю не оформив та не зареєстрував, в зв`язку з чим не набув права власності на будівлю майстерні, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Оскільки судом встановлено, що право приватної власності у спадкодавця на спірну будівлю майстерні не виникло, відповідно це право власності не може бути успадковане позивачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується факт придбання батьком позивача ОСОБА_5 у колгоспу «Перше травня» села Замостя Вижницького району Чернівецької області спірного нерухомого майна.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_5 був членом колгоспу «Перше травня» села Замостя Вижницького району Чернівецької області, правління колгоспу вправі було виділити чи продати приміщення майстерні ОСОБА_5 , який мав право на відповідну частку в майні колгоспу, в даному випадку на спірне приміщення, як майновий пай.

Суд першої інстанції безпідставно зазначив про те, що договір купівлі -продажу майстерні взагалі не укладався між ОСОБА_5 та колгоспом «Перше травня» села Замостя Вижницького району Чернівецької області, тобто дійшов висновку, що вказаного договору взагалі не існувало в природі.

Вашківецька міська рада Вижницького району Чернівецької області визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , що саме по собі є підставою для задоволення позову, оскільки свідчить про те, що ОСОБА_5 добросовісно, відкрито та безперервно володів та користувався приміщенням майстерні понад 26 років на території села Замостя Вижницького району Чернівецької області.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Вашківецька міська рада Вижницького району Чернівецької області подала відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що батьками ОСОБА_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 24 лютого 1987 року (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва по смерть серія НОМЕР_2 , виданого 30 червня 2020 року виконавчим комітетом Вашківецької міської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №82 (а.с.13).

Згідно з довідкою Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, на день смерті ОСОБА_5 з ним в житловому будинку АДРЕСА_1 , була зареєстрована та проживала його дружина ОСОБА_2 .

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 , є його син ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 (а.с. 11)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 (а.с.15,16,82).

28 липня 2020 року ОСОБА_1 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 .

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач 8 жовтня 2021 року звернувся до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. із відповідною заявою.

8 жовтня 2021 року нотаріус відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на спадщину за законом на спадкове майно, а саме будівлю майстерні, що розташована по АДРЕСА_1 , оскільки ним не було надано належним чином оформлені правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно.

З копії архівного витягу з протоколу №1 Загальних звітних зборів членів колгоспу «Перше Травня» села Замостя Вижницького району Чернівецької області від 10 лютого 1994 року №1/14 від 20 січня 2011 року вбачається, що на загальних звітних зборах колгоспу «Перше Травня» села Замостя Вижницького району Чернівецької області слухалась заява ОСОБА_5 , в якій останній просив продати майстерню, що розташована по АДРЕСА_1 . Збори вирішили задовольнити вказану заяву ОСОБА_5 (а.с. 29)

З копії акту від 18 березня 1994 року вбачається, що головою ревкомісії колгоспу ОСОБА_6 , членом правління колгоспу, бригадиром будівельної бригади ОСОБА_7 , покупцем ОСОБА_5 було складено цього акта про те, що цього числа ними визначена вартість приміщення майстерні тракторної бригади, яка побудована в 1964 році, що належить колгоспу «Перше травня» села Замостя Вижницького району Чернівецької області. Всього разом комісією оцінено приміщення майстерні на суму 12 000 500 карбованців. Акт складено для передачі на розгляд правління (а.с. 30).

З копії довідки №44 від 17 березня 2000 року, виданої правлінням колгоспу «Перше травня» села Замостя Вижницького району Чернівецької області ОСОБА_5 вбачається, що він дійсно купив у колгоспу «Перше травня» приміщення майстерні тракторної бригади, яка була побудована в 1964 році і належала вказаному колгоспу. Оплата була здійснена готівкою згідно касового ордера №634 від 7 червня 1994 року (а.с. 31).

З копії висновку про незалежну оцінку вартості будівлі майстерні, що розташована по АДРЕСА_1 вбачається, що рекомендована ринкова вартість будівлі майстерні, що належить покійному ОСОБА_5 , станом на 31 жовтня 2021 року становить 125 030 гривень (а.с.55).

З копії технічного паспорта на будівлю майстерні, яка розташована по АДРЕСА_1 вбачається, що будівля майстерні 1964 року побудови та її загальна площа становить 222 кв.м.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (в яких передбачені перша, друга, третя, четверта та п`ята черги спадкування за законом).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, що передбачено частиною першою статті 1273 ЦК України.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною (частина п`ята статті 1273 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця.

Частиною першою статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що між спадкодавцем ОСОБА_5 та колгоспом «Перше Травня» села Замостя Вижницького району Чернівецької області договір купівлі-продажу спірної майстерні не укладався.

Апеляційним судом встановлено, що після прийняття загальними зборами членів колгоспу «Перше Травня» села Замостя Вижницького району Чернівецької області рішення від 10 лютого 1994 року №1/14 від 20 січня 2011 року про задоволення заяви ОСОБА_5 про продаж йому колгоспом майстерні, що розташована по АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 було сплачено колгоспу «Перше Травня» села Замостя Вижницького району Чернівецької області вартість вказаного нерухомого майна, що підтверджуються квитанціями, які містяться в матеріалах справи.

В свою чергу колгосп передав у власність ОСОБА_5 вказану майстерню.

Вищевказані обставини також підтверджуються і довідкою правління колгоспу «Перше травня» села Замостя Вижницького району Чернівецької області № 44 від 17 березня 2000 року, в якій останній підтверджує факт придбання ОСОБА_5 у колгоспу приміщення майстерні.

Отже, сторони виконали умови договору купівлі-продажу.

Враховуючи наведене вище, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що між спадкодавцем ОСОБА_5 та колгоспом «Перше Травня» села Замостя Вижницького району Чернівецької області договір купівлі-продажу спірної майстерні не був укладений, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його виконання сторонами.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постановах від 19 березня 2020 року у справі № 760/8678/18-ц та від 28 листопада 2019 року у справі №624/2/18.

Щодо висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову у зв`язку з недотриманням ОСОБА_5 та колгоспом «Перше Травня» села Замостя Вижницького району Чернівецької області письмової форми договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Оскільки у вказаній справі підлягає доведенню дійсність договору купівлі-продажу, за яким спадкодавець ОСОБА_5 у 1994 році набув право власності на спірну будівлю майстерні, що розташована по АДРЕСА_1 , то такий правочин за своїм змістом та формою має відповідати вимогам законодавства, чинним на момент його укладення, а саме ЦК Української РСР.

Відповідно до статті 4 ЦК Української РСР (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.

Відповідно до статті 41 ЦК Української РСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно до статті 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Механізм, що застосовується до договорів, які не відповідають вимогам закону, врегульовано стаття 45, 48 ЦК Української РСР, які діяли на момент укладення договору купівлі-продажу у 1994 році

Так, згідно зі статтею 45 ЦК Української РСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Недодержання форми зовнішньоторговельних угод і порядку їх підписання (стаття 568 цього Кодексу) тягне за собою недійсність угоди.

Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом (стаття 48 ЦК Української РСР).

За змістом статті 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.

Частиною першою статті 47 ЦК Української РСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

За змістом статті 153 ЦК Української РСР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі частини другої статті 47 ЦК Української РСР, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Тлумачення наведених вище норм дає підстави для висновку, що угоди, які укладенні в період дії ЦК Української РСР та які укладені без додержання форми та не відповідали вимогам закону підлягають визнанню недійсними, а не неукладеними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 6 березня 2018 року у справі № 483/445/16-ц та від 10 листопада 2021 року у справі №756/4927/20.

Суд першої інстанції дійшов помилкового договору про те, що між спадкодавцем ОСОБА_5 та колгоспом «Перше Травня» села Замостя Вижницького району Чернівецької області договір купівлі-продажу спірної майстерні не був укладений.

Враховуючи вище наведені норми права, договір купівлі-продажу спірної майстерні, який, як стверджує позивач, був укладений між спадкодавцем ОСОБА_5 і колгоспом «Перше травня» села Замостя Вижницького району Чернівецької області у 1994 році, з підстав недотримання при його укладенні письмової форми, міг бути визнаний недійсним.

У справі, яка переглядається, відсутнє рішення суду, яким би договір купівлі-продажу майстерні, що розташована по АДРЕСА_1 , визнавався недійсним.

За таких обставин, майстерня, яка розташована по АДРЕСА_1 входить до складу спадкового майна, яке залишилось після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на майно у порядку спадкування, пред`явленої ОСОБА_1 до Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області

Відповідно до положень статті 1261 ЦК України, позивач ОСОБА_1 ,який є сином померлого ОСОБА_5 , є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті батька, який не відмовився від прийняття спадщини і у встановлений законом строк прийняв її.

Також слід зазначити, що ОСОБА_1 , звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька отримав відмову в її прийнятті, з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 вчиняв дії спрямовані на вчасне прийняття та належне оформлення спадщини.

Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що позивач не має можливості надати необхідні правовстановлюючі документи для отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову, який пред`явлений до Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, та визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме будівлю майстерні, що розташована по АДРЕСА_1 .

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 20 березня 2020 року у справі № 320/8118/17.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на майно у порядку спадкування, пред`явленої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

У постанові від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц Верховний Суд вказав, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

У справі, що переглядається, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовились від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , а тому вони не є належними відповідачами у даній справі.

З урахуванням викладеного, належним відповідачем у даній справі є лише Вашківецька міська рада Вижницького району Чернівецької області.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з підстави пред`явлення його до неналежних відповідачів.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 31 березня 2021 року у справі № 463/4616/18.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , але помилився щодо мотивів такої відмови.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його в частині відмови в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення в цій частині слід залишити без змін.

Рішення в частині відмови в позові ОСОБА_1 до Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності на майно у порядку спадкування слід скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області слід задовольнити та визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме будівлю майстерні, що розташована по АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,376,381,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2021 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення в цій частині залишити без змін.

Рішення в частині відмови в позові ОСОБА_1 до Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на будівлю майстерні загальною площею 222 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 21 лютого 2022 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

І.М. Литвинюк