Справа № 766/140/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

при секретарі Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики,

встановив:

Позивач 30.12.2016 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, позовні вимоги обґрунтував тим, що 25.09.2013 року позивач позичив відповідачам грошові кошти в сумі 14000 дол.США, про що особисто ОСОБА_2 в то же день було складено та власноруч написано розписку. Строк повернення суми боргу було обумовлено сторонами по справі моментом пред`явлено позивачем відповідної вимоги. Пізніше відповідачі неодноразово зверталися до позивача з проханням позичити їм ще гроші на розвиток бізнесу, на що позивач погоджувався та надав відповідачем гроші в борг, про отримання яких ОСОБА_2 складав власноруч написані розписки, а саме: 05.11.2013 року відповідачі отримали в борг 16000 дол.США, строк повернення обумовлений в розписці моментом пред`явлення позивачем відповідної вимоги; 03.10.2014 року відповідачі отримали в борг 200000 грн, строк повернення обумовлений в розписці моментом пред`явлення позивачем відповідної вимоги; 06.11.2014 року відповідачі отримали в борг 280000 грн, строк повернення обумовлений в розписці моментом пред`явлення позивачем відповідної вимоги; 21.11.2014 року відповідачі отримали в борг 120000 грн, строк повернення обумовлений в розписці моментом пред`явлення позивачем відповідної вимоги. Таким чином, відповідачі за зазначеними розписками від 25.09.2013 року, 05.11.2013 року, 03.10.2014 року, 06.11.2014 року, 21.11.2014 року отримали в борг грошові кошти в загальному розмірі 30000 дол.США та 600000 грн. ОСОБА_1 з 01.04.2015 року почав вимагати від відповідачів повернути суму боргу, але відповідачами зобов`язання не виконано. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на свою користь матеріальні збитки, завдані неповерненням сум позик, що отримані відповідачами за розписками від 25.09.2013 року, 05.11.2013 року, 03.10.2014 року, 06.11.2014 року, 21.11.2014 року в розмірі 1 410 000 грн. Понесені позивачем судові витрати стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішина Ю.М. від 14.02.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2017 року, головуючим у справі визначена суддя Дорошинська В.Е.

Ухвалою суду від 17.03.2017 року прийнято справу до провадження.

19.09.2017 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на свою користь матеріальні збитки, завданих неповерненням сум позики за розписками в розмірі 1472249 грн.

19.09.2017 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на свою користь матеріальні збитки, завданих неповерненням сум позики за розписками в розмірі 1892754 грн.

12.10.2017 року представник відповідачів надав до суду заперечення на позовну заяву про відшкодування матеріальних збитків, в якому зазначив, що вимоги є незаконними та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначив, що відповідно до розписок, строк повернення грошових коштів обумовлений моментом пред`явлення позивачем відповідної вимоги до відповідачів. На теперішній час позивачем не була належним чином пред`явлена вимога до відповідачів щодо повернення зазначених коштів. Таким чином, строк повернення грошових коштів за борговими розписками ще не настав, а отже спір між сторонами відсутній, тому вважають, що у позивача відсутні підстави для звернення до суду за захистом своїх прав. У зв`язку з цим, просив позовні вимоги залишити без задоволення.

Ухвалою суду від 04.01.2018 року за заявою представника позивача позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих неповерненням сум позики, залишено без розгляду.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 17.01.2019 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено, ухвалу суду від 04.01.2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 26.03.2019 року розгляд цивільної справи призначено в порядку загального позовного провадження, зі стадії підготовчого провадження.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2020 року, головуючим у справі визначена суддя Майдан С.І.

Ухвалою суду від 20.02.2020 року прийнято справу до провадження та призначено розгляд справи за правилами загального провадження до підготовчого судового засідання.

20.07.2020 року позивач надав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача суму основного боргу, несплачені відсотки за користування позивачем коштами, втрати від інфляції та 3% річних від простроченого виконання зобов`язання по поверненню грошових коштів за розписками від 25.09.2013 року, від 05.11.2013 року, від 03.10.2014 року, від 06.11.2014 року, від 21.11.2014 року в іноземній валюті у розмірі 34856,57 доларів США, що в національній валюті становить 1658000,52 грн. Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

25.08.2020 року представник відповідачів надав до суду відзив (заперечення) на заяву про збільшення розміру позовних вимог. Відповідачі позовні вимоги не підтримують в повному обсязі та вважають, що у задоволенні позову має бути відмовлено повністю через його безпідставність, необґрунтованість, а також через те, що даний позов не підкріплений належними доказами, і ґрунтується переважно на припущеннях позивача, без належного врахування всіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення спору. Відповідачі вважають, що ОСОБА_1 передчасно звернувся з позовом до суду, не виконавши передбачений абз.2 ч.1 ст.1049 ЦК України засіб досудового врегулювання спору. По-друге, у даній справі зі змісту розписок не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме у борг та не встановлено обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу, не визначено строк повернення, не визначено осіб, хто писав, та на ім`я кого написані вказані розписки, оскільки в оспорюваний розписках даних, які ідентифікували б осіб, не зазначено. Щодо наданих позивачем до позовної заяви додатків, а саме: копій розрахунків розписок, відповідачі зазначають, що розрахунки не відповідають дійсності, адже не містять їхніх підписів біля кожної із вказаних сум, проте містять підписи позивача. Вважають, що вписані у розписку власноруч суми не відповідають дійсності та внесені безпідставно. Також, відповідачі вважають, що підстави для стягнення з них боргу, 3% річних та інфляційних витрат в судовому порядку відповідно до наданих позивачем розписок відсутні. Просять у задоволені позовних вимог відмовити повністю та закрити провадження по справі.

04.09.2020 року позивач надав до суду відповідь на відзив, згідно якої вважає доводи та аргументи відповідачів необґрунтованими. Позивач, збільшуючи позовні вимоги, діяв добросовісно, обмежився нарахуванням відсотків датою направлення відповідачам вимоги повернення боргу та не нарахував, як передбачено нормами ч.1 ст.1048 ЦК України, до дня подання заяви про збільшення позовних вимог, що майже вдвічі збільшило б зобов`язання відповідачів. Всі розписки, за якими позивач просить стягнути борг з відповідачів, містять суму, дату отримання і зобов`язання сплачувати проценти за користування коштами позивача-позичальника, а розписки в національній валюті і зобов`язання повернути отримані кошти на протязі місяця з дня отримання вимоги. Ці зобов`язання викладені письмово, власноручно відповідачем, при укладенні договору позики, є істотними умовами договору позики, та доказують природу правовідносин сторін щодо договору позики. Позивач, як позикодавець, отримуючи кошти від відповідачів, власноручно, в присутності ОСОБА_2 , на розписці, ставив дату отримання грошових коштів, отриману суму грошових коштів та ставив власний підпис в підтвердження факту отримання коштів. Такі дії позивача вчинені правильно та на користь відповідачів. Твердження відповідачів є хибними, безпідставними і необґрунтованими та тільки підтверджують недобросовісну поведінку відповідачів. В даному разі підпис відповідачів не потрібен, так як записи погашення боргу саме вчинялися на користь відповідачів. Просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову з зазначених у відзиві підстав. В останнє судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановлений законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно розписки від 25.09.2013 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 14000 доларів з щомісячною виплатою відсотків (5%).

Згідно розписки від 05.11.2013 року ОСОБА_2 повторно отримав у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 16000 доларів з щомісячною виплатою відсотків (5%).

Згідно розписки від 03.10.2014 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 200 000 грн під 5% відсотків в місяць та зобов`язався повернути за вимогою.

Згідно розписки від 06.11.2014 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 280 000 грн під 5% відсотків в місяць та зобов`язався повернути на протязі місяця на першу вимогу.

Згідно розписки від 21.11.2014 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 120 000 грн під 5% відсотків в місяць та зобов`язався повернути за вимогою.

На підтвердження невиконаних відповідачем зобов`язань за договором позики позивач надав оригінали вказаних розписок.

30.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення грошових коштів, переданих відповідачам за договорами позики, що підтверджується розписками від 25.09.2013 року, від 05.11.2013 року, від 03.10.2014 року, від 06.11.2014 року, від 21.11.2014 року.

Доказів направлення відповідачам вимоги про повернення коштів та невиконання відповідачами його вимоги після спливу строку, наданого на виконання вимоги, до позовної заяви не надав та в позовній заяві їх не зазначив.

30.10.2017 року позивач направив відповідачам письмову вимогу про повернення коштів за розписками.

29.12.2017 року позивач повторно направив відповідачам письмову вимогу про повернення коштів за розписками.

Докази повернення коштів відсутні, сторона відповідача не заперечує цей факт, вважаючи, що вимоги позивача є безпідставними.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі N 6-996цс17.

Письмова форма договору позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.

Оригінали боргових розписок надано суду позивачем доводить про невиконання відповідачами своїх зобов`язань.

При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що у розписках про отримання грошових коштів, не зазначено строк повернення цих коштів, тому борг має бути повернутий у порядку та строки, що встановлено частиною першою статті 1049 ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Як вбачається з тексту розписок від 25.09.2013 року, 05.11.2013 року, 03.10.2014 року, 06.11.2014 року, 21.11.2014 року, строк виконання зобов`язання не визначений конкретною датою.

В матеріалах справи містяться вимоги від 30.10.2017 року та 29.12.2017 року про повернення коштів за розписками, проте з позовом позивач звернувся 30.12.2016 року.

Отже, враховуючи, що договорами позики не встановлено строк повернення позики, позивач не надав доказів звернення до відповідачів із вимогою про повернення до пред`явлення позову до суду, а тому суд приходить до висновку, що позов є передчасним та задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 77, 78, 81, 82, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Майдан

Повний текст рішення суду виготовлений 08.02.2022 року.

Суддя С.І. Майдан