Провадження №2/523/1599/22
У Х В А Л А

"03" лютого 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Далеко К.О.,

за участі секретаря Сирф Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 в м. Одеса, клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про закриття провадження у справі № 521/11719/21 за позовом акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

22.01.2021 року до суду надійшло клопотання від ФОП ОСОБА_1 про закриття провадження у справі та передачу матеріалів за територіальною підсудністю до господарського суду Одеської області. В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, при цьому договірні відносини у позивача виникли із ОСОБА_1 , саме як із ФОП. Об`єкт постачання електричної енергії, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за яким було складено Акт про порушення, та на підставі якого було здійснено нарахування суми, що підлягає стягненню у даній справі, є нежитловим приміщенням, яке використовується відповідачем, як фізичною особою-підприємцем у господарській діяльності, з моменту набуття на нього права власності. Все вищезазначене, на думку заявника, свідчить про наявність між АТ «ДТЕК Одеські електричні мережі» та ФОП ОСОБА_1 господарсько-договірних відносин, що виключає можливість розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства. Заявник посилався на правову позицію Великої палати Верховного суду від 26.06.2019 року №760/13915/18, яка на його думку підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

У судове засідання сторони не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

Заявою від 03.02.2022 року представник позивача акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» - Калініченко С.М. просив розглянути заявлене клопотання у його відсутність, надав суду заперечення на клопотання. В обґрунтування заперечень зазначив, що відповідачем по справі являється саме фізична особа ОСОБА_1 , договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії був укладений саме із фізичною особою ОСОБА_1 . Посилався на правову позицію Великої палати Верховного суду від 04.03.2020 року №299/451/19, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Заявою від 03.02.2022 року представник ОСОБА_1 просив розглянути клопотання у його відсутність, наполягав на його задоволенні.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши доводи клопотання ФОП ОСОБА_1 про закриття провадження у справі про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України,доводи заперечень позивача, дослідивши матеріали справи № 521/11719/21, суд дійшов висновків про відмову у задоволенні клопотання, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється власником нежитлових приміщень першого поверху, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,7 кв.м., згідно свідоцтва про право власності бланк серії НОМЕР_1 , виданого 09.02.2012 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради. Це підтверджується копією свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П. від 21.03.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 294, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.03.2019.

Предметом спору являється стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію в розмірі 36 186, 31грн., 3% річних у розмірі 893,97грн., інфляційних нарахувань у розмірі 3256,77 грн., витрат за експертне дослідження у розмірі 15 101,86 грн. та судового збору.

Договірні відносини між сторонами виникли на підставі договору № 3001 споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 10 травня 2019 року.

Сторонами договору визначено: оператора системи - Акціонерне товариство «Одесаобленерго» та споживача - фізичну особу ОСОБА_1 , яка діє на підставі паспорту серії НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 .

Згідно заяви про приєднання до наведеного договору (Додаток №2), відбулось приєднання споживача фізичної особи ОСОБА_1 , яка здійснює діяльність на підставі паспорту серії НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 .

Відомості про розрахункові засоби обліку активної електричної енергії Споживача (Додаток №3) містять дані споживача - фізичної особи ОСОБА_1 .

Порядок обліку та розрахунків за послуги надані споживачам універсальних послуг (Додаток №4) містить дані споживача - фізичної особи ОСОБА_1 .

Акт 2733 Ц від 07.04.2019 року розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, однолінійна схема електропостачання споживача, порядок розрахунку втрат електроенергії в мережі споживача, очікуваний розподіл обсягів споживання електричної енергії, містять дані споживача фізичної особи ОСОБА_1 .

Також, акт № 3084340 від 26.04.2019 року про пломбування та встановлення індикаторів, акт про порушення № 8002290 від 22.11.2019 року, складені відносно фізичної особи ОСОБА_1 .

Випискою з ЄДРПОУ підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрована в якості фізичної особи підприємця 20.10.2018 року.

Разом із тим, згідно витягу з реєстру платників Єдиного податку, місцем провадження господарської діяльності ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_2 . В свою чергу, наданий суду договір № 180619-0 від 18.06.2019 року суборенди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Нова Пошта».

Згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Процесуальне законодавство містить критерії розмежування справ за предметною та суб`єктною підсудністю.

Відповідно до вимог частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України.

У статті 50 ЦК України передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «ФОП» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

-справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Тобто критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII) житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до статті 318 ЦК України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу, якими є і фізичні особи. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Суб`єктом права власності є фізична особа. ЦК України не містить заборони щодо перебування у власності окремої фізичної особи нерухомого майна нежитлового призначення.

Можна зробити висновок, що надання комунальних послуг є підприємницькою діяльністю для особи, яка надає такі послуги, разом з тим, споживач комунальних послуг не здійснює при споживанні вказаних послуг підприємницької діяльності, оскільки вони спрямовані на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів, і не залежать від правового статусу споживача. Тобто такі договори не є господарськими у розумінні ГП України.

Юрисдикція таких спорів визначається залежно від суб`єктного складу правовідносин, оскільки у разі, коли споживачем послуг є фізична особа, то такі спори мали розглядатися за правилами цивільного судочинства, а в разі коли споживачем послуг є юридична особа чи ФОП як власники об`єктів нерухомого майна, то за суб`єктним складом, зазначені спори мали розглядатися у порядку господарського судочинства.

Аналогічних висновків за подібних правовідносин дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 757/45133/15-ц, провадження № 14-114цс18, від 20.09.2018 року по справі № 751/3840/15-ц, та у постанові від 04.03.2020 року по справі № 299/451/19, які є обов`язковими для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Суд виходить із того, що доказів використання саме ОСОБА_1 зазначеного нежитлового приміщення у підприємницькій діяльності матеріали справи не містять, також це використання не впливає на правовий статус її як власника вказаного об`єкта нерухомого майна, який набуто нею у власність саме як фізичною особою, що виключає підсудність даного спору судам господарської юрисдикції.

Одночасно, заслуговують на увагу доводи представника позивача про віднесення справи до цивільної юрисдикції внаслідок укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії №3001 від 10.05.2019 року, заяви - приєднання ОСОБА_1 , як з фізичною особою, оскільки остання зокрема діяла на підставі паспорта та ідентифікаційного коду.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Також, враховуючи те, що нежитлове приміщення відповідача приєднане до внутрішньо будинкової системи житлового будинку, то відповідно, такі відносини регулюються «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630.

Відповідно до положень п.43 викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №916/2791/16 від 27.06.2018р. помилковими є висновки господарських судів про те, що справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства лише тому, що особа є фізичною особою-підприємцем та використовує приміщення для здійснення господарської діяльності, про що зазначено лише у свідоцтві платника єдиного податку.

П. 44 зазначеної постанови закріплено, що наявність у відповідача статусу підприємця не може свідчити про те, що з моменту його державної реєстрації як фізичної особи-підприємця він виступає в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо отримання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

За викладених обставин, суд дійшов висновків що вказаний спір має розглядатись саме в порядку цивільного судочинства, підстави для закриття провадження у цій справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 255, статтями 260, 261, 263 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про закриття провадження у справі про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя К.О. Далеко