Постанова

Іменем України

14 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 740/4779/20

провадження № 61-3941св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року в складі колегії суддів: Губар В. С., Скрипки А. А., Харченко Л. К.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та судових рішень

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- припинити для сторін право спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

- виділити у власність в натурі ОСОБА_1 3/25 частини житлового будинку

з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться

в АДРЕСА_1 , як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з надвірними будівлями, який підлягає державній реєстрації та складається з наступних приміщень у житловому будинку: житлову кімнату 1-4 площею 7,5 кв. м; кладову 1-5 площею 3,9 кв. м; сарай «Б-1»; погріб «П»; криницю «К»; огорожу № 1 (8,03 м); убиральню «У».

- виділити у власність в натурі ОСОБА_3 22/25 частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з надвірними будівлями, який підлягає державній реєстрації та складається з наступних приміщень у житловому будинку: коридор 1-1 площею 5,8 кв. м; кухню 1-2 площею 10,0 кв. м; житлову кімнату 1-3 площею 18,4 кв. м; житлову кімнату 1-6 площею 10,1 кв. м; кухню-їдальню 1-7 площею 9,5 кв. м; коридор 1-8 площею 10,8 кв. м; веранду «І» площею 5,8 кв. м; ґанок; сарай «В»; сарай «Г»; гараж «Е»; сарай «Ж»; погріб «П1»; огорожу № 1 (2/3 частини); ворота з хвірткою № 2.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від

18 листопада 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності на будинок, виділення майна у власність

в натурі.

Суд першої інстанції виходив із того, що заявлені позивачем вимоги вже були предметом розгляду Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, який рішенням від 13 листопада 2017 року зміненим постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2018 року їх задовольнив (справа № 740/2147/16-ц).

Указане судове рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 листопада

2020 року в частині відмови у відкритті провадження у справі щодо позовних вимог ОСОБА_1 про припинення для сторін права спільної часткової власності на будинок скасовано та направлено справу в цій частині вимог до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження

у справі.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позовні вимоги, заявлені

в цій справі, не є тотожними з тими, які були предметом розгляду в цивільній справі № 740/2147/16-ц, оскільки у рішенні Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 листопада 2017 року та в постанові Апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2018 року відсутній висновок про припинення права спільної часткової власності ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 на будинок.

Аргументи учасників справи

11 березня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року в частині направлення до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення для сторін права спільної часткової власності на будинок скасувати й залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що предмет та підстави позову в цій справі та в справі № 740/2147/16-ц є тотожними, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України.

Постанова суду апеляційної інстанцій оскаржуються в частині направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності на будинок, тому в іншій частині судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.

У квітні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подаладо Верховного Суду два відзивина касаційну скаргу аналогічного змісту, в яких зазначила, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від

13 листопада 2017 року зміненим постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2018 року у справі № 740/2147/16-ц не вирішувалось питання щодо припинення права спільної часткової власності на будинок. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє

у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча

б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) вказано, що «згідно з пунктом

3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Суди встановили, що в Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області перебувала справа № 740/2147/16-ц за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням від 13 листопада 2017 року Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області позов ОСОБА_1 задоволено:

- виділено ОСОБА_1 у рахунок належних 7/80 часток будинку, розташованого в АДРЕСА_1 : житлову кімнату 1-4 площею 7,5 кв. м; кладову 1-5 площею 3,9 кв. м.; сарай «Б-1»; погріб «П»; криницю «К»; огорожу № 1 (8,03 м); убиральню «У».

- виділено ОСОБА_2 у рахунок належної 73/80 частки будинку, розташованому в АДРЕСА_1 : коридор 1-1 площею 5,8 кв. м; кухню 1-2 площею 10,0 кв. м; житлову кімнату 1-3 площею 18,4 кв. м; житлову кімнату 1-6 площею 10,1 кв. м; кухню-їдальню 1-7 площею 9,5 кв. м; коридор 1-8 площею 10,8 кв. м; веранду «І» площею 5,8 кв. м; ґанок; сарай «В»; сарай «Г»; гараж «Е»; сарай «Ж»; погріб «П1»; огорожу № 1 (2/3 частини); ворота з хвірткою № 2.

- виділено ОСОБА_1 у рахунок належної 7/80 частки в користування земельну ділянку площею 278 кв. м, яка розташована в межах: від точки Е до точки Ж - 8,03 м; від точки Ж до точки З - 24,77 м; від точки З до точки І - 14,83 м,; від точки І до точки М - 6,84 м; від точки М до точки Н-3,83 м; від точки Н до точки П - 1,12 м; від точки П до точки Л - 6,08 м; від точки Л до точки В - 1,12 м; від точки В до точки Б - по лінії поділу житлового будинку; від точки Б до точки К - 1,00 м; від точки К до точки Е - 6,43 м.

- виділено ОСОБА_2 у рахунок належної 73/80 частки

у користування земельну ділянку площею 2902 кв. м, яка розташована

в межах: від точки А до точки Е - 25,02 м; від точки Е до точки К - 6,43 м; від точки К до точки Б - 1,00 м; від точки Б до точки В - по лінії поділу житлового будинку; від точки В до точки Л - 1,12 м; від точки Л до точки П - 6,08м; від точки П до точки Н - 1,12 м; від точки Н до точки М - 3,83 м; від точки М до точки І - 6,84 м; від точки І до точки З - 14,83 м; від точки З до точки Г - 80,86 м; від точки Г до точки Д 25,40 м; від точки Д до точки А - 111,25 м.

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за переотриману частку в розмірі 3495,00 грн.

- зобов`язано ОСОБА_1 закрити дверний отвір між і приміщеннями 1-4 та 1-2 та між приміщеннями 1-1 та 1-5; виконати дверний отвір між приміщеннями

1-5 та 1-4, виконати дверний отвір для виходу зовні із приміщення 1-5.

- вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2018 року зазначене рішення суду першої інстанції змінено шляхом викладення другого та третього речень його резолютивної частини в новій редакції :

- видiлено в користування ОСОБА_1 у житловому будинку, розташованому

в АДРЕСА_1 , наступні приміщення та господарсько-побутові будiвлi: житлову кімнату 1-4 площею 7,5 кв. м; кладову площею 3,9 кв. м; сарай «Б-1»; погріб «П»; криницю «К»; огорожу № 1 (8,03 м); убиральню «У», визнавши за нею право на 3/25 частини зазначеного об`єкта нерухомого майна

- виділено в користування Сміян ( ОСОБА_2 ) у житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_1 , наступні приміщення та господарсько-побутові будiвлi: коридор 1-1 площею 5,8 кв. м; кухню 1-2 площею 10,0 кв. м; житлову кімнату 1-3 площею 18,4 кв. м, житлову кімнату

1-6 площею 10,1 кв. м, кухню-їдальню 1-7 площею 9,5 кв. м, коридор 1-8 площею 10,8 кв. м, веранду «І» площею 5,8 кв. м; ґанок, сарай «В», сарай «Г», гараж «Е», сарай «Ж», погріб «П1», огорожу № 1 (2/3 частини), ворота

з хвірткою № 2, визнавши за нею право власності на 22/25 частини зазначеного об`єкта нерухомого майна. В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 листопада 2017 року залишено без змін.

У частинах першій, третій статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зважаючи на викладене, оскільки позови в цій справі та в справі

№ 740/2147/16-ц є різними за предметом спору, відсутні підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції в оскарженій частині.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстав для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції

в оскарженій частині постановлена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції в оскарженій частині - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року в частині направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності на будинок залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат