Провадження № 2/127/4661/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2022 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мишковської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (73003 м. Херсон, пр. Ушакова, буд. 53) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) про захист порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/035-43/40927 від 07.06.2006 року,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року АТ «Райффайзен Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/035-43/40927 від 07.06.2006 року.

Позов мотивовано тим, що 07 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», у зв`язку зі зміною статуту у новій редакції Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 014/035-43/40927.

Кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору основну суму кредиту, сплатити проценти за користуванням кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені договором.

Надання кредитних коштів проводилось відповідно до п. 1. кредитного договору. позичальнику надано кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в сумі 7 000, 00 доларів США строком по 06.06.2013р. (п. 1.2 кредитного договору ). Процентна ставка за користування кредитом складає 14% річних (1.4 кредитного договору), копія виписки по рахунку додається.

Відповідно до висновків викладених в Постанові ВГС України від 06.04.2017 року у справі № 905/2009/15, в постанові від 23.09.2019 року у справі № 910/10254/18 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду та в Постанові від 30.08.2019 року у справі №353/614/15 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, банківські виписки є належними доказами на підтвердження видачі кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 07 червня 2006 року між банком (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (іпотекодавці) було укладено договір іпотеки.

Відповідно до умов п. 1.2. Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцям в рівних частках кожному, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 2000 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради, згідно з рішення вищезазначеного виконкому №1881 від 28.12.200 року, зареєстрованого в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 27 січня 2001 року, записано в реєстрову книгу № 479 за № 331/42946.

Згідно умов п. 1.2. Договору іпотеки сторони визначили заставну вартість предмета іпотеки у сумі - 95 556 гривень.

Відповідно до умов п.3.1.4 договору іпотеки, у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим та/або за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п.6. цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки, у тому числі у урахуванням податків.

Згідно п.5.2 Договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум процентів; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій).

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється будь-яким способом, передбаченим чинним законодавством України, у т. ч. за рішенням суду (п.5.4. Договору іпотеки).

Таким чином, АТ «Райффайзен Банк Аваль» має законне право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, захистити свої інтереси за рахунок звернення стягнення на іпотечне майно.

23.07.2007 року між позичальником та банком була укладена додаткова угода №2 відповідно до якої сума кредиту збільшена до 11 000,00 дол. США.

25.03.2010 року між позичальником та банком була укладена додаткова угода №3, відповідно до якої змінився строк користування кредиту, та складає - 105 місяців. Згідно п. 7 додаткової угоди № сторони визначили строк позовної давності тривалістю 70 років.

Отже, з укладенням кредитного договору та додаткових угод у позичальника виник обов`язок повернути кредит та відсотки за кредитним договором у строки та розмірах чітко встановлених новою редакцією графіка погашення, у разі прострочення якого Кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, відсотками та пеню.

У зв`язку з нездійсненням щомісячного погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитним коштами, станом на 02.04.2021 року загальна сума заборгованості позичальника - ОСОБА_2 за кредитним договором №014/035-43/40927 від 07.06.2006 року перед банком складає 6 719, 38 доларів США, яка складається із:3 155, 30 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 564, 08 доларів США - заборгованість за відсотками.

У відповідності до чинного законодавства України та умов і приписів кредитного договору АТ «Райффайзен Банк» вживались заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення вимог про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором Відповідачам, надавши можливість протягом 30 календарних днів добровільно врегулювати заборгованість за кредитним договором. У визначені кредитором строки вимоги не виконані.

Просили суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/035-43/40927 від 07.06.2006 року в сумі 4036,19 доларів США, що еквівалентно на час розгляду 112 972,97 грн. ( за курсом 1 долар = 27,99 грн. ): звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частках кожному, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 2000 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради, згідно з рішенням вищезазначеного виконкому №1991 від 28.12.2000р., зареєстрованого в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 27 січня 2001 року, записано в реєстрову книгу №479 за №331/42946, шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій,стягнути судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала за обставин викладених в справі, просила суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала, заперечувала, щодо їх задоволення. Зазначила, що наявне рішення від 10.01.2022 року Вінницького міського суду Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованості за кредитним договором №014/035-43/40927 від 07.06.2006 року у розмірі 6 719,38 грн. та судовий збір в розмірі 2 805,25 грн. А тому на її думку має місце подвійне стягнення.

28.12.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_5 , у якому вказано, що у позовній заяві позивач посилається, як на підставу свого позову на кредитний договір №014/035-43/40927 від 07.06.2006 року з додатковими угодами до нього та на договір іпотеки від 23.07.2010 року з додатковими угодами до нього.

Згідно додаткової угоди № 3 від 25.03.2010 року до кредитного договору позивачем та відповідачем погоджено дату остаточного погашення кредиту 06.03.2015 року.

Таким чином, строком повернення кредиту є 06.03.2015 року і після цієї дати кредитор не має права нараховувати проценти по договору (Постанова Верховного суду від 14.02.2018 року по справі № 564/2199/15-ц).

Отже у цій справі кредитор після завершення строку кредитування, мав право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення відсотків, однак таких вимог стягувач не заявляв, у зв`язку із чим стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, а саме після 06.03.2015 року є незаконним.

Оскільки, згідно додаткової угоди № 3 від 25.03.2010 року до кредитного договору позивачем та відповідачем погоджено дату остаточного погашення кредиту 06.03.2015 року, аналогічні зміни щодо строку погашення кредиту внесено до договору іпотеки на підставі договору про внесення змін до договору іпотеки від 25.03.2010 року та зареєстровано в реєстрі за № 717. Інших змін до договору іпотеки, включаючи збільшення строку позовної давності не вносилось.

Станом на 06.03.2015 року відповідачем не було погашено кредит та допущено прострочення кредитної заборгованості, з 07.03.2015 року почався відлік строку позовної давності на звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки закінчився 07.03.2018 року і до цього дня позивач не звернувся до суду, пропустивши його без поважної причини.

19.01.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив АТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідно до якого відповідач вважає, що банк пропустив передбачений законом трирічний строк для звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте АТ «Райффайзен Банк» не може погодитись з таким доводом, зважаючи на те, що п. 7 Додаткової угоди № 3 від 25.03.2010 року до Кредитного договору № 014/035-43/40927 від 07.06.2006року, сторони добровільно погодили, що «Сторони домовились, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 (сімдесят) років», а п. 9 додаткової угоди № 3 до кредитного договору передбачено, що «додаткова угода є невід`ємною частиною кредитного договору і відповідні положення кредитного договору застосовуються з врахуванням змін умов кредитування, внесених цією додатковою угодою». Також, згідно до п. 10.2. Кредитного договору, сторони погодили, що «зміни в кредитному договорі оформлюються додатковими угодами, які стають невід`ємною частиною кредитного договору». Тим паче, відповідно до умов п. 1.1. договору іпотеки, сторонами добровільно визначено та погоджено, що «договір іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 014/035-43/40927 від 07.06.2006 року, укладеного між Іпотекодержателем та боржником, а також додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в подальшому».

Отже, своїм підписом на додатковій угоді № 3 до кредитного договору відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали згоду на зміну умов кредитного договору, відповідно до вищезазначеної додаткової угоди та підтвердили, що іпотека, встановлена договором іпотеки від 07.06.2006 року, зберігається та забезпечує виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № № 014/035-43/40927 від 07.06.2006року із врахуванням внесених змін.

Відповідачі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідачів на підставі наявних в справі доказів.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 07 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», у зв`язку зі зміною статуту у новій редакції Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 014/035-43/40927 (а.с.11-14).

Кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору основну суму кредиту, сплатити проценти за користуванням кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені договором.

Надання кредитних коштів проводилось відповідно до п. 1. кредитного договору. позичальнику надано кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в сумі 7 000, 00 доларів США строком по 06.06.2013р. (п. 1.2 кредитного договору ). Процентна ставка за користування кредитом складає 14% річних (1.4 кредитного договору), копія виписки по рахунку додається.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 07 червня 2006 року між банком (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (іпотекодавці) було укладено договір іпотеки.

Відповідно до умов п. 1.2. Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцям в рівних частках кожному, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 2000 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради, згідно з рішення вищезазначеного виконкому №1881 від 28.12.200 року, зареєстрованого в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 27 січня 2001 року, записано в реєстрову книгу № 479 за № 331/42946.

Згідно умов п. 1.2. Договору іпотеки сторони визначили заставну вартість предмета іпотеки у сумі - 95 556 гривень.

Відповідно до умов п.3.1.4 договору іпотеки, у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим та/або за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п.6. цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки, у тому числі у урахуванням податків.

Згідно п.5.2 Договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум процентів; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій).

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється будь-яким способом, передбаченим чинним законодавством України, у т. ч. за рішенням суду (п.5.4. Договору іпотеки) (а.с.20-21).

23.07.2007 року між позичальником та банком була укладена додаткова угода №2 відповідно до якої, сума кредиту збільшена до 11 000,00 дол. США (а.с.15-16).

25.03.2010 року між позичальником та банком була укладена додаткова угода №3, відповідно до якої, змінився строк користування кредиту, та складає - 105 місяців. Згідно п. 7 додаткової угоди №3 сторони визначили строк позовної давності тривалістю 70 років (а.с.17-19).

У зв`язку з нездійсненням щомісячного погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитним коштами, станом на 02.04.2021 року загальна сума заборгованості позичальника - ОСОБА_2 за кредитним договором №014/035-43/40927 від 07.06.2006 року перед банком складає 6 719, 38 доларів США, яка складається із:3 155, 30 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 564, 08 доларів США - заборгованість за відсотками (а.с.7-10).

У відповідності до чинного законодавства України та умов і приписів кредитного договору АТ «Райффайзен Банк» вживались заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення вимог про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором Відповідачам, надавши можливість протягом 30 календарних днів добровільно врегулювати заборгованість за кредитним договором. У визначені кредитором строки вимоги не виконані (а.с.24-26).

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатиті проценти (ст. 1054 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки, якою відповідно до ч. 3. ст. 549 ЦК України є пеня.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (п. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності зі неможливість ним виконання свого грошового зобов`язання.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечувати неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Одночасно з тим, ст. 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважне перед іншими кредиторам цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

На підставі ст. 589 ЦК України у разі невиконання обов`язків, забезпечених заставою, заставодержатель отримує право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека є видом застави.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпеченні виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підстав договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовільнити вимоги кредитора навіть у разі, невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу прав власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи, в тому числі і у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Таким чином, відповідно до умов Договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки.

Ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року в рамках справи № 235/3619/15-ц, провадження № 14-11цс18,суд вказав, що у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-61цс15 міститься висновок про те, що виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною ч. бет 38 цього Закону.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України також в постанові від 07 жовтня 2015 року (справа № 6-1935цс15), в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-1561цс15) та в постанові від 08 червня 2016 року (справа № 6-1239цс16).

Отже, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст. 38 цього Закону.

Разом з тим, відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верхового Суду дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Окрім того, ціна предмета іпотеки була погоджена при укладенні Іпотечного договору обома сторонами.

Слід зазначити, що у додатковій угоді № 3 до кредитного договору №014/035-43/40927 від 07.06.2006 року вказано, що дата остаточного погашення кредиту 06.03.2015 року, крім того, сторони домовились, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років. Також вказано, що ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_1 , надає згоду на зміну умов кредитного договору відповідно до вищевикладеної додаткової угоди та підтверджує, що іпотека, встановлена договором іпотеки від 07.06.2006 року № 2500, зберігається та забезпечує виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №014/035-43/40927 від 07.06.2006 року із врахуванням внесених змін (а.с.18).

Отже, у додатковій угоді № 3 підтверджено, що іпотека зберігається та забезпечує виконання зобов`язань за кредитним договором №014/035-43/40927 від 07.06.2006 року із врахуванням внесених змін, що засвідчено підписами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( а.с.18).

Крім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованості за кредитним договором №014/035-43/40927 від 07.06.2006 року у розмірі 6 719,38 грн. та судовий збір в розмірі 2 805,25 грн., законної сили не набрало.

При цьому, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року справа № 361/7543/17, провадження № 14-546 цс 19 (п.п. 32, 40).

У даному випадку ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав.

Відтак, зважаючи на те, що строк виконання основного кредитного зобов`язання настав, однак борг не погашено, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд звертає увагу на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, а тому не означає подвійне стягнення боргу з відповідача.

А тому, суд, дослідивши пояснення учасників справи, викладені в їх заявах, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

При цьому, суд звертає увагу сторін на положення ч.1 ст.41 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого боржник вправі до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконати вимогу за основним зобов`язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих іпотекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Умови договорів, що обмежують це право боржника, є недійсними.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів судові витрати банку по сплаті судового збору за подачу позову.

На підставі ст.ст. 1054, 1048, 1049, 1050,1052 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 141 ч.1, 258, 263-265ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовільнити.

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №014/035-43/40927 від 07.06.2006року в сумі 4036,19 доларів США, що еквівалентно на час розгляду 112 972,97 грн. ( за курсом 1 долар = 27,99 грн. ): звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частках кожному, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 2000 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради, згідно з рішенням вищезазначеного виконкому №1991 від 28.12.2000р., зареєстрованого в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 27 січня 2001 року, записано в реєстрову книгу №479 за №331/42946, шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» судовий збір в розмірі 2270 грн. з 756, 67 грн. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 15.02.2022 року.

Суддя: