Справа № 463/9009/21 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3456/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:4
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

прокурора Пиць Н.В.;

відповідача ОСОБА_1

та його представника адвоката Савки Т.В.;

адвоката Ящинського А.Л. представника ЛНУ ім. Ів.Франка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою задоволено заяву заступника керівника Львівської обласної прокуратури про забезпечення позову у цивільній справі за позовом заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до ОСОБА_1 , третя особа: Львівський національний університет (ЛНУ) імені Івана Франка, про витребування майна та скасування державної реєстрації права власності.

В порядку забезпечення позову ухвалено:

- накласти арешт на нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 41,7 кв.м, житлова площа 20,5 кв.м,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна: 8777815 від 10.02.2005 року), який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ;

- заборонити іншим особам вчиняти дії щодо набуття права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 59-61).

Згадану ухвалу оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, покликаючись на її незаконність та порушення норм процесуального права.

Вважає, що позивач не довів, а суд не встановив того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Звертає увагу на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 , який є предметом спору, є єдиним житлом відповідача та його сім`ї (а.с. 65-69).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони прокурора і представника ЛНУ, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про витребування з приватної власності останнього у власність держави в особі Міністерства освіти і науки України житлового будинку АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації права власності за відповідачем на згаданий будинок.

09 вересня 2021 року прокурор подав заяву про забезпечення позову у даній справі, відповідно до якої просив накласти арешт на спірний житловий будинок, а також заборонити іншим особам вчиняти дії щодо набуття права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування цього житлового будинку.

Заява мотивована тим, що оскільки предметом даного позову є вимога про витребування спірного майна, а саме: житлового будинку, з чужого незаконного володіння відповідача, то у позивача є обґрунтовані побоювання, що відповідач може вчинити дії щодо відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України.

Факт наявності у відповідача ОСОБА_1 права власності на спірний житловий будинок ніким не оспорюється, а відтак доказуванню не підлягає (частина 1 статті 82 ЦПК України).

Відтак, згаданий відповідач, як одноосібний власник, має можливість вільно розпорядитись вказаним житловим будинком, тобто має можливість його відчужити третім особам, а тому наявними є підстави для накладення арешту на вказаний житловий будинок, оскільки не накладення арешту може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог. Також немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки житловий будинок залишається в його володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися будинком обмежується лише на певний час.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Істотною умовою договору, на підставі якого набувається право власності (частки у праві спільної власності) на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, пов`язаного з переходом права власності (крім державної, комунальної власності) на земельну ділянку або прав оренди, емфітевзису, суперфіцію земельних ділянок усіх форм власності, є кадастровий номер земельної (ч.8 ст. 120 ЗК України).

Як вбачається з положень частини 6 ст. 120 ЗК України, предметом правочину, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва або частку у праві спільної власності на такий об`єкт), який розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), що перебуває у власності відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, повинна бути також така земельна ділянка (або частка у праві спільної власності на неї). Істотною умовою договору, який передбачає такий перехід права власності, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача до набувача такого об`єкта (частки у праві спільної власності на неї)..

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-2225цс16 в постанові від 12.10.2016 року сформулював правову позицію про те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

Як стверджується матеріалами справи, ухвалою Львівської міської ради від 09 вересня 2010 року № 3921 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки» відповідачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування від 20.09.2021 року №2403вих84236, останнє повідомило, що в управлінні земельних ресурсів департаменту містобудування знаходяться звернення гр. ОСОБА_1 від 29.04.2021 №3-Б-23841-24 та від 18.05.2021 №3-Б-39964/АП-24 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_2 .

З огляду на зазначене, оскільки вказаний житловий будинок, а також земельна ділянка, призначена для його обслуговування, становлять цілісний об`єкт нерухомості і відповідач вживає заходів щодо оформлення права власності на таку земельну ділянку, що свідчить про можливість їх подальшого відчуження, суд першої інстанції також підставно задовольнив заяву в частині заборони іншим особам вчиняти дії щодо набуття права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 .

Колегія суддів враховує, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є нерухомість, і вжиття заходів до забезпечення позову є вмотивованим, співмірним із заявленими позивачем вимогами та не порушує прав відповідача щодо володіння та користування спірним майном.

За вище наведених обставин колегія суддів доводи позивача щодо необхідності вжиття по справі відповідних заходів забезпечення позову визнає обгрунтованими, а заходи забезпечення позову, застосовані судом першої інстанції шляхом постановлення оскаржуваної ухвали, - співмірними позовним вимогам, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої висновків оскаржуваної ухвали не спростовують, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 17 лютого 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.