"17" лютого 2022 р.
Справа №642/9124/21
Провадження №2/642/360/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря - Мананкової І.В.,

представника позивача- Розсохи В.В.,

представника відповідача- Подобайло І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничий структурний підрозділ «Харківська дирекція» про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи та відновлення порушеного права на роботу з виплатою заробітної плати та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання незаконним і скасування наказу № 70 від 09.12.2021 начальника «Харківської дирекції» Виробничого структурного підрозділу Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» № 70 від 09.12.2021 про відсторонення від роботи в частині відсторонення її від роботи; зобов`язання виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи та вимушеного прогулу; стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона працює штукатуром в виробничому структурному підрозділі «Харківська дирекція» Філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця». Наказом начальника Харківської дирекції №70 від 09.12.2021 вона відсторонена від роботи з 09.12.2021 без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19.

Позивачка вказує на те, що відсторонення від роботи є неприпустимим та таким, що порушує її права, оскільки вимога відповідача про необхідність проведення обов`язкового щеплення від COVID-19 та пред`явлення керівникові підрозділу, де вона працює, відповідного документу про вакцинацію або висновку лікаря про наявність протипоказань до щеплення є незаконною та такою, що порушує вимоги Конституції України. Зазначає, що стаття 46 КЗпП України містить вичерпний перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, однак відсутність щеплення від COVID-19 у ньому відсутня. Порядок відмови особи від обов`язкових профілактичних щеплень визначений Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», у якому зазначено, що факт такої відмови може буде підтверджений лише лікарем, отже підстави у роботодавця для складення акту про відмову від вакцинації відсутні. Також зазначає, що жодним законом в Україні не встановлено порядку відсторонення працівника від роботи у разі відсутності щеплення від COVID-19. Таким чином, вважає, що у відповідача були відсутні будь-які законні підстави для примушування до вакцинації та відсторонення від роботи на цій підставі.

Також позивачка просить суд зобов`язати відповідача виплати заробітну плату за час її незаконного відсторонення від роботи та стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., яка полягає у тому, що вона зазнала душевних страждань у зв`язку з порушенням її права на працю з боку відповідача. Внаслідок відсторонення від роботи вона залишилася без засобів існування.

Ухвалою суду від 04. 01.2022 року позовну заяву залишено без розгляду та надано час позивачу для усунення недоліків.

18.01.2022 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 19.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 14.02.2022 за клопотанням представника Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» замінено неналежного відповідача - Філію «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» належним Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничий структурний підрозділ «Харківська дирекція».

09.02.2022 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив, у якому відповідач вказав на відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . Так, щодо вимог про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення позивача від роботи зазначає, що питання проведення вакцинації проти COVID-19 врегульовано Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Відповідно до пункту 41-6 Постанови Кабміну від 09.12.2020 № 1236 на керівників підприємств покладено обов`язок забезпечити контроль за проведенням таких щеплень працівниками, які включені до Переліку професій, для яких щеплення проти COVID-19, є обов`язковим. Зокрема, співробітники підприємств, установ та організацій, включені до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ за № 83 від 04.03.2015, до якого входить АТ «Укрзалізниця», підлягають обов`язковій вакцинації.

На виконання вищевказаних нормативно-правових актів до відома працівників АТ «Укрзалізниця» було доведено список пунктів щеплення та центрів масової вакцинації, зазначено про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та необхідність пред`явлення безпосередньому керівнику не пізніше 08.12.2021 документу, що підтверджує вакцинацію або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до щеплення. Крім того, роз`яснено, що у разі відмови або ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти СOVID-19 та ненадання висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації такі працівники будуть відсторонені від роботи з 09 грудня 2021 року.

Зазначена інформація була доведена до ОСОБА_1 29.11.2021 під особистий підпис в Листі-ознайомленні. Оскільки станом на 09.12.2021 позивачем ОСОБА_1 не було пред`явлено ані документу, який підтверджує вакцинацію, ані висновку лікаря щодо наявності протипоказань, АТ «Укрзалізниця» було складено акт № 1 від 09.12.2021 та наказом начальника виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» філії «БМЕС» АТ «Українська залізниця» № 70 від 09.12.2021 позивача з 09.12.2021було відсторонено від роботи та зазначено про не проведення їй оплати праці на час відсторонення. З зазначеним наказом позивач ознайомлений 09.12.2021 під особистий підпис.

Крім того, вважає, що оскільки рішення про відсторонення ОСОБА_1 від роботи є правомірним, підстави для нарахування та виплати заробітної плати їй відсутні. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди представник відповідача вважає їх безпідставними, оскільки позивач не навів жодних підстав та доказів у результаті яких він зазнав моральних страждань із боку відповідача, та на доведення позовних вимог не надав висновок психологічної експертизи як доказ страждань, що вплинули на стан здоров`я.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача АТ «Укрзалізниця» Подобайло І.В. у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, вислухавши представника позивача, з`ясувавши позицію та доводи представника відповідача, вивчивши письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

З трудової книжки серії НОМЕР_1 встановлено, що 28.11.2013 ОСОБА_1 на підставі наказу № 181/ос від 24.11.2013 працює на посаді штукатура 4 розряду у виробничому структурному підрозділі «Харківська дирекція» Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» (а.с.33-37).

Листом від 23.11.2021 № Ц-3-91/4589-21 директора регіональної філії «Південна залізниця» на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1306/36928, в редакції наказу Міністерства охорони здоров`я від 01.11.2021 № 2393, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 листопада 2021 року за № 1452/37074, постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 за № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» з додатком, що стосується АТ «Укрзалізниця», до відома працівників підпорядкованих підрозділів АТ «Укрзалізниця» було доведено, що у разі відмови або ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти СOVID-19 та ненадання безпосередньому керівнику не пізніше 08.12.2021 документу, що підтверджує вакцинацію або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, таких працівників буде відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року (а.с.87-88).

Відповідно до листа-ознайомлення 29.11.2021 ОСОБА_1 особисто ознайомлена з необхідністю проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти СOVID-19 (а.с.96).

09.12.2021 наказом начальника «Харківської дирекції» Виробничого структурного підрозділу Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» » № 70 від 09.12.2021 «Про відсторонення від роботи» з 09.12.2021 ОСОБА_1 , як особу, що ухиляється від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та не надала медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 або не пред`явила електронний COVID-сертифікат про одужання з мобільного застосунку «Дія», відсторонено від роботу до моменту усунення причин відсторонення. На час відсторонення ОСОБА_1 до робочого місця не допускати, оплату праці не проводити. Позивачка ознайомлена з наказом під особистий підпис 09.12.2021 (а.с.32).

Вирішуючи позовні вимоги, виходить з наступного.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зістаттею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Стаття 49 Конституції України встановлює, що держава, зокрема, забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Трудові відносини в Україні врегульовані КЗпП України (ст. 1).

Статтею 21КЗпП України проголошена рівність трудових прав громадян та заборонена будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема, й обмеження прав працівників залежно від стану їхнього здоров`я.

Як визначено в ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» регулює суспільні відносини, які виникають у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, визначає відповідні права і обов`язки державних органів, підприємств, установ, організацій та громадян, встановлює порядок організації державної санітарно-епідеміологічної служби і здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні.

За положеннями статті 27 вищевказаного Закону з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір профілактичні щеплення в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб визначені Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Статтею першою цього Закону особливо небезпечними інфекційними хворобами визнається інфекційні хвороби (у тому числі карантинні: чума, холера, жовта гарячка), що характеризуються важкими та (або) стійкими розладами здоров`я у значної кількості хворих, високим рівнем смертності, швидким поширенням цих хвороб серед населення. Крім цього, визначено, що нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, яким встановлюються перелік обов`язкових профілактичних щеплень та оптимальні строки їх проведення є календар профілактичних щеплень.

За положеннями частини першої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Календар профілактичних щеплень в Україні, затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про порядок проведення профілактичних щеплень в Україні та контроль якості й обігу медичних імунобіологічних препаратів» за № 595 від 16.09.2011. Цей Календар включає обов`язкові профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на дифтерію, кашлюк, кір, поліомієліт, правець, туберкульоз. Інші обов`язкові щеплення встановлюються відповідно до цього Календаря для груп населення: за віком; щеплення дітей з порушенням цього Календаря; щеплення ВІЛ-інфікованих осіб; за станом здоров`я; щеплення дітей після алло/ауто-ТСГК; щеплення на ендемічних і ензоотичних територіях та за епідемічними показаннями.

Відповідно до пункту 2 Розділу І вищевказаного Календаря щеплень обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи.

Статтею першою Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особливо небезпечними інфекційними хворобами визнається інфекційні хвороби (у тому числі карантинні: чума, холера, жовта гарячка), що характеризуються важкими та (або) стійкими розладами здоров`я у значної кількості хворих, високим рівнем смертності, швидким поширенням цих хвороб серед населення.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України за № 133 від 19.07.1995 згідно зі статтею 28 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" затверджено Перелік особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, яким до особливо небезпечних інфекційних хвороб віднесено COVID-19.

Не зважаючи на це, календар щеплень, тобто єдиний нормативно-правовий акт, яким встановлюються перелік обов`язкових профілактичних щеплень, не містить порядку проведення щеплення від COVID-19 та взагалі не визначає його ані як обов`язкове, ані як рекомендоване.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 (в редакції станом на 09.12.2021) відповідно до статті 10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики", затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

При цьому, сам Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, оскільки цим наказом було лише затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Сам же Перелік містить посилання, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники:

1.Центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2.Місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3.Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

4.Підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади.

5. Установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів.

6.Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 АТ «Українська залізниця» ( ) включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Таким чином, обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 для працівників певних професій, виробництв та організацій, не встановлена, ним лише затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Тобто, з прийняттям наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 перелік обов`язкових профілактичних щеплень не змінився. Як судом зазначалося вище, обов`язковими є лише профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Частиною другою статті 27 вищевказаного Закону визначено, що обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Порядок внесення посадовими особами державної санітарно-епідеміологічної служби України подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності згідно із Законом України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", а також форма подання та терміни відсторонення встановлені Інструкцією про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.04.1995 р. № 66, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 серпня 1995 року за № 270/806.

Пунктом 2.3 вищевказаної Інструкції встановлено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності - це письмовий організаційно-розпорядчий документ державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.

Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 р. № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897.

Відповідно до 2.2 Інструкції право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.

Пунктом 2.5 Інструкції визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання.

Згідно з пунктом 2.7 Інструкції термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком № 2 до цієї Інструкції. При цьому, жодного посилання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, цей додаток також не містить.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, посадові особи державної санітарно-епідеміологічної служби зобов`язані вносити подання про усунення працівників від роботи у визначений законодавством спосіб.

Відповідно до вказаного, за відсутності в роботодавця належним чином оформленого подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби, відсторонення ним від роботи працівника, який працює за професією, на виробництві або в організації, які входять до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 та на підприємстві, яке входить до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, лише у зв`язку з відмовою від надання документів щодо щеплення від COVID-19, є незаконним.

Оскарження рішень суб`єктів владних повноважень віднесено до компетенції адміністративного суду та не є предметом розгляду цієї справи, тому суд не приймає до уваги доводи позивача в частині порушення порядку та процедури впровадження карантину

Пунктом 1 статті 92 Конституції встановлено, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналізуючі наведені правові норми, суд приходить до висновку, що відсторонюючи позивачку від роботи, відповідач діяв на підставі вищевказаних нормативно-правових актів і переслідував легітимну мету запобігання поширення COVID-19, однак відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому, в силу положень пункту 1 статті 92 Конституції, таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належать Постанова Кабінету Міністрів України та Наказ МОЗ, на які посилається відповідач.

Відстороненням від роботи позивачки без збереження заробітку відповідач позбавив її професійної взаємодії та засобів до існування на невизначений строк, що є очевидно непропорційним (несправедливим), відсторонення позивачки від роботи є втручанням її у право на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, що не ґрунтується на законі,тому порушене право позивачки підлягає захисту.

Враховуючи те, що відсторонення від роботи є своєрідним призупиненням трудових правовідносин та є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків та на період відсторонення робоче місце за працівником зберігається, суд приходить до переконання, що вимога визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення ОСОБА_1 від роботи у даному випадку буде мати ефективний судовий захист та відновлення її порушених прав , а відтак, оскаржуваний наказ про відсторонення позивачки від роботи підлягає скасуванню.

Щодо вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення позивачки від роботи, суд виходить з такого.

З відзиву відповідача та пояснень представника АТ «Укрзалізниця», наданих ним у судовому засіданні, встановлено, що позивачці ОСОБА_1 з 09.12.2021 заробітна плата не нараховувалася та не виплачувалася. Зазначені обставини визнаються відповідачем та не оспорюються.

Кодексом законів про працю України не врегульоване питання про матеріальну компенсацію працівникові часу невиконання ним трудових обов`язків у зв`язку з його незаконним відстороненням від роботи.

Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи, водночас, питання оплати (повної чи часткової) в період відсторонення можуть врегульовуватись колективними договорами та/або угодами, рішеннями роботодавця.

Разом з тим, судом встановлено, що з 09 грудня 2021 року, дня відсторонення від роботи позивачки, останній призупинено виплату заробітної плати.

Оскільки судом встановлено, що в порушення вимог ст. 46 КЗпП України право позивачки на працю з відповідною оплатою безпідставно порушене відповідачем шляхом видання незаконного наказу про відсторонення позивачки від роботи без збереження заробітної плати, та з метою ефективного захисту порушених прав позивача, виконуючи завдання цивільного судочинства щодо справедливого вирішення справ по суті, у зв`язку із скасуванням вказаного наказу про відсторонення підлягає відновленню право позивача на отримання заробітної плати за період відсторонення, а тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату за увесь час відсторонення від роботи, починаючи з 09.12.2021, розрахунок якої має бути здійснено у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 щодо визначення середнього заробітку з моменту відсторонення по день фактичного допущення до роботи.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити таке.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Так, відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, зокрема поновлення на роботі, так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Позивачка ОСОБА_1 обґрунтовує моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. душевними стражданнями, яких вона зазнала, залишившись без засобів існування внаслідок відсторонення від роботи.

Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка не надала суду доказів на підтвердження заподіяної їй моральної шкоди у вказаному розмірі.

Суд дійшов висновку, що компенсація завданої моральної шкоди у даному випадку поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом скасування наказу про відсторонення позивачки. Суд не приймає до уваги посилання позивачки на факт ознайомлення з листом роботодавця про необхідність вакцинації та можливого відсторонення від роботи, як підставу для відшкодування моральної шкоди, оскільки запровадження таких заходів не було несподіваним та непередбачуваним для ОСОБА_1 , оскільки це питання широко висвітлювалося загальнонаціональними, місцевими засобами масової інформації, активно коментувалося у соціальних мережах, що у свою чергу свідчить про загальнодоступність цієї інформації та завчасну обізнаність населення України щодо запроваджених заходів.

Враховуючи наведене, в позові в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги частково, з відповідача на користь позивачки сляд стягнути у відшколдування понесених виртрат на оплату судового збогру 908 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 79-83, 141, 259, 263- 265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним і скасувати наказ начальника «Харківської дирекції» Виробничого структурного підрозділу Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» № 70 від 09.12.2021 про відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничий структурний підрозділ «Харківська дирекція» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи на підставі наказу від 09.12.2021 № 70 до часу фактичного виконання цього судового рішення, нараховану відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничий структурний підрозділ «Харківська дирекція» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Позивач: - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Виробничий структурний підрозділ «Харківська дирекція», місцезнаходження юридичної особи: 03150, м. Київ, вул. Тверська, 5, , місцезнаходження відокремленого підрозділу: 03035, м. Київ, вл. Льва Толстого, 61, код ЄДРПОУ філії 41149437.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 17 лютого 2022 року.

Суддя Л.Л.Шрамко