Постанова

Іменем України

09 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 199/8422/17

провадження № 61-12548св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2018 року у складі судді Подорець О. Б. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2021 року у складі колегії суддів:

Городничої В. С., Лаченкової О. В., Петешенкової М. Ю.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про розірвання договору довічного утримання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 травня 2008 року вона разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 уклали договір довічного утримання, за умовами якого позивач із чоловіком зобов`язалися передати у власність відповідачів належну їм на праві приватної власності квартиру, а відповідачі зобов`язалися забезпечувати позивача та її чоловіка утриманням довічно, що передбачено пунктом 1 договору.

Відповідачі свої зобов`язання належним чином не виконують.

ОСОБА_1 просила розірвати договір довічного утримання, укладений

28 травня 2008 року між нею, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відносно квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н. С. і зареєстрований у реєстрі за № 3-1462, у реєстрі заборон відчуження - за № 146/2008.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 24 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2021 року, позов

ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 28 травня 2008 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відносно квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н. С. і зареєстрований у реєстрі за № 3-1462, у реєстрі заборон відчуження - за

№ 146/2008.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судові рішення мотивовані тим, що матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем своїх обов`язків, передбачених договором довічного утримання, що є підставою для розірвання вказаного договору відповідно до статей 755, 756 ЦК України та пункту 11 цього договору.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження тої обставини, що відповідачами сплачувалися грошові кошти за договором довічного утримання та які виконували свої обов`язки, оскільки відповідачами не надано жодної квитанції про сплату матеріального забезпечення, придбання одягу, харчів тощо.

Апеляційний суд відхилив доводи скаржника про те, що за життя чоловік позивача - відчужувач ОСОБА_4 залишив на його ім`я заповіт від

30 січня 2007 року, оскільки предметом розгляду у даній справі є розірвання договору довічного утримання через неналежне виконання його умов.

Аргументи учасників справи

У липні 2021 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати зазначені судові рішення, а провадження у справі закрити.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що оскаржені судові рішення не відповідають правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 310/10284/15-ц (провадження

№ 61-2717св18) щодо застосування норми права у подібних правовідносинах - частини четвертої статті 25 ЦК України, пункту 1 частини першої 1 статті 205 ЦПК України (в редакції 2004 року), пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 липня 2008 року та витягу з Державного реєстру правочинів від 28 травня 2008 року за ним зареєстровано право приватної власності на 1/2 частку квартири

АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання від

28 травня 2008 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер відчужувач ОСОБА_4 .

У листопаді 2017 року позивач звернулась до суду із позовом про розірвання договору довічного утримання в своїх інтересах та інтересах померлого

ІНФОРМАЦІЯ_1 відчужувача ОСОБА_4 .

Системний аналіз норм права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дозволяє дійти висновку про те, що подати позов позивач повинен за життя, а також повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт частини першої статті 255 ЦПК України). Проте суд першої інстанції вирішив питання про право особи, цивільна правоздатність та дієздатність якої припинена у зв`язку зі смертю до подачі позову. Крім того, за життя відчужувач ОСОБА_4 залишив на його ім`я заповіт від 30 січня 2007 року, що підтверджується постановою державного нотаріуса Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н. С. від 23 липня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Суд апеляційної інстанції не застосував вимоги статті 28 ЦПК України (у редакції 2004 року), статті 46 ЦПК України, частини першої статті 29 ЦПК України (в редакції 2004 року), частини першої статті 47 ЦПК України, пункту

6 частини першої статті 205 ЦПК України (в редакції 2004 року), пункту

7 частини першої статті 255 чинного ЦПК України, пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України (в редакції 2004 року), пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, частини четвертої статті 25 ЦК України - щодо питання про право особи, цивільна правоздатність та дієздатність якої припинена у зв`язку зі смертю до подачі позову про розірвання договору довічного утримання, та неправильно застосував норму права у даному випадку - статті 755 ЦК України.

Відповідно до оскарженого судового рішення суду позивач не заперечувала факт надання згідно умов договору щомісяця по 200 грн. Також відповідачами, окрім сплати кожного місяця передбачених умовами договору 200 грн, надавались інші послуги згідно із замовленнями позивача - купувалась картопля та інші продукти харчування, купувались ліки, передавався одяг, подарунки на свята. Вони часто дзвонили їм, дізнавались про їх здоров`я, хвилювались за них. Ці обставини підтвердили свідки

в судовому засіданні апеляційного суду. З моменту укладення договору і по теперішній час ним і ОСОБА_3 не порушувались обов`язки за договором.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені пунктом 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; суд першої та апеляційної інстанції в оскаржених судових рішеннях застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 310/10284/15-ц).

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини

Суди встановили, що 28 травня 2008 року між ОСОБА_1 ,

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н. С. і зареєстрований у реєстрі за № 3-1462, у реєстрі заборон відчуження - за № 146/2008.

Відповідно до пункту 1 оспорюваного договору ОСОБА_1 ,

ОСОБА_4 передали у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належну їм на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 прийняли

у спільну часткову власність по Ѕ частці зазначеної квартири кожний та зобов`язалися забезпечувати утримання ОСОБА_1 , ОСОБА_4 довічно.

У пункті 11 цього договору передбачено, що він може бути розірваний за згодою сторін, а в разі невиконання його умов і відмови добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_4 . За його життя і після його смерті відповідачі жодного разу і жодним чином не виконували укладений між сторонами договір довічного утримання. Поховання ОСОБА_4 організовувала і сплачувала ОСОБА_1 . Вона постійно у розмовах жалілася на відповідачів. У 2017 році ОСОБА_1 підвернула ногу, так відповідачі висадили її біля під`їзду і їй допомагали сусіди піднятися до квартири та ходити до магазину за продуктами. Крім того, у позивача є дача, утім жодного разу відповідачі не допомогли їй там.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі

№ 753/10508/18 (провадження № 61-16804св21) вказано, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року в справі № 644/1566/19 (провадження № 61-5955св21) зазначено, що «відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суди встановили, що укладеним між сторонами договором передбачено обов`язки набувачів надавати всі види матеріального забезпечення та догляду, медичного обслуговування, керуючись засадами розумності та справедливості (забезпечувати медикаментами, харчуванням, одягом, доглядом, іншою необхідною допомогою; у разі смерті відчужувачів здійснювати всі витрати по похованню). Розмір щомісячного грошового утримання визначено в 200 грн (пункт 5). Відповідачі не надали суду докази на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором довічного утримання.

За таких обставин, суди зробили правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги, що позивач звернулась до суду із позовом про розірвання договору довічного утримання у тому числі

в інтересах померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відчужувача ОСОБА_4 , тому провадження у справі підлягає закриттю.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Солідарні (від лат. solidus - цілий, увесь) зобов`язання виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання (стаття 541 ЦК України).

Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, їх обов`язок перед відчужувачем

є солідарним (абзац 3 частини третьої статті 746 ЦК України).

Майно, що належитьспіввласникам на праві спільної сумісної власності, зокрема майно, що належить подружжю, може бути відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду). У разі смерті одного із співвласників майна, що було відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду), обсяг зобов`язання набувача відповідно зменшується (частина перша статті 747 ЦК України).

Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача (частина друга статті 757 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавець передбачає смерть відчужувача як підставу для припинення договору в тому разі, якщо відчужувач один і на його стороні відсутня множинність осіб. Натомість, у разі смерті одного із співвідчужувачів при їх множинності, з урахуванням принципу розумності, договір довічного утримання (догляду) не припиняється, а відповідно зменшується лише обсяг зобов`язання набувача (співнабувачів).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстави для висновку, що судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального праваі зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення ? без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 24 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук