Провадження 2/193/206/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 лютого 2022 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Томинця О.В.,

за участі: секретаря судових засідань Хомич Н.О.,

представника позивача Омельченка Ю.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиського відділу державної виконавчої служби Яворівського району у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом до Мостиського відділу державної виконавчої служби Яворівського району у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (надалі Мостиського ВДВС), посилаючись на те, що вона є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:003:0168, яка знаходиться на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області

Маючи намір продати квартиру, їй стало відомо, що на все її нерухоме майно накладено арешт державним виконавцем Мостиського відділу державної виконавчої служби Буриш Луцією Альфонсівною, номер запису про обтяження 36290008, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.04.2020, згідно ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2019 у справі № 904/2389/18.

ОСОБА_1 звернулася до Мостиського відділу державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту, але отримала відмову, датовану 20.07.2021, з підстав того, що вказаний відділ державної виконавчої служби та державний виконавець Буриш Л.А. вказаного арешту не реєструвала, що свідчить про протиправне несанкціоноване проникнення в реєстр сторонніх осіб.

Наголосила, що в результаті накладення арешту на все належне їй нерухоме майно, грубо порушується її гарантоване конституційне право приватної власності, тому позивач просила ухвалити судове рішення за яким зобов`язати Мостиський відділ державної виконавчої служби зняти вищевказаний арешт та виключити записи зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів обтяження за номером запису про обтяження: 36290008 від 17.04.2020, шляхом припинення обтяження речових прав на нерухоме майно.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про причину своєї неявки суд не повідомила, представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав вимоги, що викладені в позовній заяві, просить їх задовольнити в повному обсязі

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений судом належним чином. 04 лютого 2022 року заступник начальника Мостиського ВДВС Буриш Л. надала заперечення до суду на позовну заяву ОСОБА_1 в обґрунтування яких вказала, що 24.06.2020 відділом виявлено несанкціоноване втручання в роботу Державного реєстру обтяжень рухомого майна та під паролем заступника начальника Мостиського РВ ДВС Буриш Луції Альфонсівни, зокрема виявлено подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якою накладено арешт на нерухоме майно: номер запису про обтяження 36290008. Наголосила, що заступник відділу Буриш Л.А. ніякого відношення до зазначеного несанкціонованого накладення арешту на нерухоме майно немає, виконавчих проваджень де стороною являється позивачка також на виконанні немає, майно знаходиться не у Мостиському районі Львівської області, тому зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 державним виконавцем Буриш Л.А. неможливо, при цьому не заперечувала проти винесення рішення про знаття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , так як такий арешт накладений злочинним шляхом невідомими особами. Зазначила, щодо можливості розгляду справи без представника відповідача.

Допитана під час судового розгляду справи свідок ОСОБА_3 повідомила, що у неї відсутні будь-які спори у судових інстанціях, довіреності на представництво її інтересів у суді вона не видавала, у неї не має жодних договірних, зобов`язальних, фінансово-господарських відносин з позивачем ОСОБА_1 , і загалом відсутні будь-які боргові відносини.

Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності нею набуте на підставі договору дарування за реєстровим № 100 виданим Софіїською приватною нотаріальною конторою від 17.01.2007 (а.с. 11).

Також у її власності є інше нерухоме майно, а саме земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:003:0168, реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 52, яка знаходиться на території Софіївської селищної ради та квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9-10).

Маючи намір продати вищевказану квартиру їй стало відомо, що на все її нерухоме майно накладено арешт.

Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - на все нерухоме майно накладено обтяження (арешт нерухомого майна) Мостиським відділом державної виконавчої служби Яворівського району у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), , номер запису про обтяження 36290008, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52008318 від 17.04.2020 року, державним виконавцем Буриш Луцією Альфонсівною, підстава для державної реєстрації: ухвала суду, серія та номер 904/2389/18, видана 28.11.2019 року, видавник Господарський суд Дніпропетровської області. Арешт накладений в інтересах ОСОБА_3 (а.с. 10-11).

Будь-якої заборгованості у позивача немає, що засвідчується даними Єдиного реєстру боржників, роздруківка з сайту додається (а.с. 20).

Крім того, судом установлено, що не існує і сама ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2019 у справі 904/2389/18, на підставі якої накладено арешт, що підтверджено роздруківкою з Єдиного державного реєстру судових рішень повідомленням голови Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2021, який вказав, що за № 904/2389/18 мається позов Національного банку України до компанії Тровелко Холдінгз Лімітед про звернення стягнення на предмет іпотеки. Направлено повідомлення до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області для проведення відповідної перевірки (а.с. 16).

Згідно листа за №14628 від 20 липння 2021 року Мостиський відділ державної виконавчої служби повідомив про те, що відділом виявлено несанкціоноване втручання в роботу Державного реєстру обтяжень рухомого майна та під прізвищем заступника начальника Мостиського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (мЛьвів) Буриш Луції Альфонсівни 24.06.2020 року виявлено подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якою накладено арешт на нерухоме майно: номер запису про обтяження 36290008 Однак, провівши перевірку встановлено, що ОСОБА_4 вказаного арешту не реєструвала, що свідчить про протиправне несанкціоноване проникнення в реєстр сторонніх осіб. Додатково повідомлено, що Мостиським РВ ДВС ЗМУМЮ (м.Львів) вжито ряд заходів реагування та скеровано повідомлення про злочин до ВПК у Львівській області. На даний час відкрите кримінальне провадження 0000280 від 27 червня 2020 року слідчим Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області Балабухом Андрієм Орестовичем (а.с. 12-15).

Незважаючи на встановлені вище обставини, проведення службових перевірок та порушення кримінального провадження, запис про арешт всього нерухомого майно належного ОСОБА_1 до цього часу так і не був скасований.

Відповідно до п.1 ч. 1. ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється державним реєстратором, яким у відповідності до п.3 ч.1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є також і державний виконавець.

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру (при цьому, суд звертає увагу на те, що за змістом положень Постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 №15 «Про затвердження порядку ведення державного земельного кадастру», чинного станом на кінець 2008 року, Державний земельний кадастр включає дані реєстрації права власності, права користування земельною ділянкою) та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

4) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;

5) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

6) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Отже, державний реєстратор при внесенні записів до державного реєстру, здійснює перевірку наданих документів та використовує відомості інших державних реєстрів.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Отже, для вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо майна, необхідною умовою є першочергове звернення з відповідною заявою до державного реєстратора.

Відповідно ч.2 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Запис про арешт майна позивачки було внесено невідомими особами без будь-яких письмових звернень до державного реєстратора, а отже, вказані дії є незаконними, запис є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Проте, всупереч вказаним нормам Мостиський відділ державної виконавчої служби не вчинив жодних дій щодо скасування та/або вилучення вказаного запису з державного реєстру.

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За змістом статей 316, 317, 321, 391 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно з частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно із положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту. У зв`язку з тим, що був накладений арешт, позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке належить йому на праві власності.

Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2020 року у справі № 817/928/17.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач не вчинив жодних дій, щодо скасування вчиненого запису про припинення обтяження, а тому останній повинен бути скасовано в судовому порядку.

Судові витрати позивач просить залишити за нею.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Мостиського відділу державної виконавчої служби Яворівського району у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про зняття арешту з нерухомого майна, задовольнити.

Зобов`язати Мостиський відділ державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), , зняти арешт з всього нерухомого майна, належного ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , який було накладено державним реєстратором Буриш Луцією Альфонсівною Мостиського районного відділу державної виконавчої служби Яворівського району у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та виключити записи зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів обтяження за номером запису про обтяження: 36290008 від 17.04.2020, шляхом припинення обтяження речових прав на нерухоме майно.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

відповідач: Мостиський відділ державної виконавчої служби Яворівського району у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), код ЄДРПОУ 34903744, місцезнаходження: вул.Галицька, 7, м.Мостиська, Яворівського району, Львівської області, 81300.

Повний текст рішення суду виготовлено 18.02.2022.

Суддя О.В. Томинець