Провадження № 2/344/1302/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши в порядку загального провадження в залі суду у м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Івано-Франківської міської ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, мотивуючи позов тим, що її батько, ОСОБА_2 , 1931 року народження, був власником квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі батько проживав до 2015 року. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Однак вона з 2011 року проживає в Республіці Польща хоча і залишається офіційно зареєстрованою в квартирі АДРЕСА_2 . Отже, вона з батьком була зареєстрована за різними адресами. У зв`язку з тим, що батько був престарілим і в силу свого віку потребував догляду, тому в 2015 році переїхав проживати до неї АДРЕСА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно.

Зазначає, що відповідно до ст. 1261, 1268 ЦК України вона має право на спадщину після смерті батька, як спадкоємець за законом першої черги, тому в жовтні 2021 року звернулася до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу, для оформлення документів про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Проте, в нотаріальній конторі їй було відмовлено в оформленні спадщини, оскільки вона має доказати факт прийняття нею спадщини після смерті батька, у зв`язку з тим, що хоча вона та її батько разом постійно проживали, на час смерті АДРЕСА_3 однак, вона та батько були зареєстровані за різними адресами; та/або визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.10.2021 року. За таких обставин, вона звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з"явилася, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_1 , батьками якої зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно від 05.05.2004 року, серії НОМЕР_2 (завірений переклад з російської мови на українську).

Як вбачається із свідоцтва про одруження, яке перекладено з польської мови на українську, 03.11.1979 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, після одруження прізвище ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_1 .

Згідно копії договору від 30.09.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської нотаріальної контори Сметанюк О.Й., вбачається, що 30.09.1992 року ОСОБА_7 прибав квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_8 , який діяв від імені виконкому Івано-Франківської міської Ради народних депутатів, згідно рішення від 18.03.1992 року за №81.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.11.2018 року, вбачається, що ОСОБА_7 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Окрім того, із будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_4 , яку розпочато 10.02.1996 року, вбачається, що ОСОБА_7 є домовласником зазначеного житлового приміщення, а також був зареєстрований за цією ж адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Лежайськ, Республіка Польща, що підтверджується повним витягом свідоцтва про смерть, перекладеним з польської мови на українську USC/OS/3 AE 1624567.

Відповідно до довідки від 29.10.2021 EL. 53L5.220.2021 (перекладеної з польської мови на українську мову) вбачається, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 до часу смерті був зареєстрований та проживав: АДРЕСА_5 .

Згідно Довідки про реєстрацію постійного місця проживання від 29.10.2021 EL. 53L5. 219.2021 (перекладеної з польської мови на українську мову) вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 08.03.2011 по час видачі довідки проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Як вбачається з довідки про зняття з реєстрації постійного місця проживання від 29.10.2021 EL.53L5.1.221.2021 (перекладеної з польської мови на українську мову) вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 проживав з 19.01.2015 до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_3.

З постанови приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Пітеляк С.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.10.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 зверталась із заявою на видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак нотаріусу не було подано жодного документа який би підтверджував спільне проживання спадкодавця ОСОБА_2 з спадкоємцем ОСОБА_1 , і таким чином встановлював фактичне прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1 . Тому немає підстав вважати, що гр. ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 день його смерті. На підставі наведеного, ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , гаража за адресою: АДРЕСА_6 , грошових коштів в Кредитній спілці «Експрес Кредит Юніор», після смерті батька ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1ст. 1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Позивачем доведено факт постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме довідкою про зняття з реєстрації постійного місця проживання від 29.10.2021 EL.53L5.1.221.2021 (перекладеної з польської мови на українську мову) з якої вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживав з 19.01.2015 до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_3 .

Метою встановлення факту спільного постійного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження.

В судовому засіданні встановлено, що позивач зверталась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_2 , однак їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб, а тому позов слід задовольнити та встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 з спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 328, 1216-1218, 1261, 1265, 1268 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 з спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.А.Татарінова