єдиний унікальний номер справи 546/342/21
номер провадження 2/546/37/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., представниці позивачів адвоката Кузьменко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Решетилівська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Бєлаш Юрій Дмитрович, про визнання довіреності недійсною, визнання недійним договору купівлі-продажу, скасування запису про право власності та стягнення вартості житлового будинку,-

встановив:

У квітня 2021 року позивачі звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вимоги якого обґрунтовані тим, що після смерті ОСОБА_5 вони успадкували за заповітом від 26.07.1988 у рівних частках житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Питання щодо оформлення спадкових прав на майно та отримання відповідних свідоцтв було покладено позивачами на ОСОБА_4 на підставі довіреності від 09.09.1999 №1453. У листопаді 2020 року позивачі вирішили відвідати житловий будинок, проте виявили, що він був знесений новим власником ОСОБА_3 , якій, як було в подальшому встановлено, на підставі договору купівлі продажу №494, виданого 27.04.2002, посвідченого приватним нотаріусом Бєлашом Ю.Д., та від імені позивачів продала ОСОБА_4 , про що було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23596799 від 12.08.2015. Проте жодних довіреностей на ОСОБА_4 щодо продажу даного майна позивачі не видавали та не підписували, що підтверджується довідкою відповідної сільської ради. Згідно записів Реєстру для реєстрації нотаріальних дій Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області за 1998 2003 роки, запису про реєстрацію довіреності від 17.09.1999 року № 67 немає. У позовній заяві позивачі посилаються на постанову Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №674/461/16-ц про те, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Зазначають, що вони не видавали, не підписували та не уповноважували жодних осіб на вчинення від їх імені певних дій, правочинів, у тому числі щодо продажу житлового будинку з господарсько побутовими будівлями та спорудами, що свідчить про відсутність їхнього волевиявлення щодо розпорядження нерухомим майном та невідповідність довіреності №67 від 17.09.1999 вимогам статей 203, 215 ЦК України.

Посилаючись на викладені обставини, положення статей 207, 387, 388, 390 ЦК України, позивачі просили визнати довіреність від 17.09.1999 за №67, видану від їхнього імені, посвідчену секретарем виконавчого комітету Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області, недійсною; визнати договір купівлі продажу від 27.04.2002, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , серія та номер: 494, виданого приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Бєлаш Ю.Д. недійсним; скасувати запис про право власності номер 10767583 від 12.08.2015 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарсько побутовими будівлями та спорудами (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42, житлова площа (кв.м.): 33,3 за ОСОБА_3 , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23596799 від 12.08.2015; стягнути на користь позивачів вартість житлового будинку з господарсько побутовими будівлями та спорудами, безпідставно набутого ОСОБА_3 , в розмірі, що вказаний в договорі купівлі продажу від 27.04.2002, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , серія та номер: 494, виданого приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Бєлаш Ю.Д.

Ухвалою суду від 11 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було залишено без руху. Після усунення недоліків ухвалою суду від 24 травня 2021 року було відкрито провадження по даній справі.

20 липня 2021 року до суду від відповідачки ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в якому вона заначила, що твердження позивачів не відповідає дійсності. Відповідно до договору купівлі продажу від 27.04.2002, посвідченого приватним нотаріусом 27.04.2002 за реєстровим номером 494, позивачі в особі відповідачки ОСОБА_4 , яка діяла на підстав довіреності від 17.09.1999 року за № 67, виданої позивачами, та посвідченої секретарем виконавчого комітету Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області, продали, а ОСОБА_6 купила жилий будинок АДРЕСА_1 . Довіреність № 67 відповідачка особисто отримала від позивачів у 1999 році, коли на прохання позивачів вона займалася оформленням спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 . Оригінал зазначеної довіреності нею було надано 27.04.2002 приватному нотаріусу перед укладенням та посвідченням договору №494. Відповідно до умов п.2 договору №494 продаж спірного будинку вчинено за 500,00 грн, які були сплачені покупцем представнику продавців, тобто їй. Після цього вона особисто передала отримані кошти позивачам. Крім цього у відзиві відповідачка ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні позову внаслідок пропущення позивачами строку позовної давності (т.1, а.с.а.с.134-145, 146-156).

23 липня 2021 року до суду від представника відповідача Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Дмитренко Я.І., в якому зазначила, що позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню, оскільки управління лише забезпечує виконання організаційних та контрольних функцій щодо органів та установи нотаріату, та водночас не може втручатися та нести відповідальність за вчинення нотаріальних дій нотаріусом. Управління не перебувало у спірних відносинах з позивачем, не вчиняло жодних дій чи бездіяльності по відношенню до предмету спору. Щодо визнання довіреності недійсною зазначила, що підставою для визнання довіреності недійсною на підставі норм ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Щодо обґрунтування правомірності вчинення нотаріальних дій приватним нотаріусом Бєлаш Ю.Д. зазначила, що при вчиненні нотаріальної дії ним були встановлені дійсні наміри сторін та попередньо всі істотні умови договору купівлі продажу. В межах компетенції, визначеної Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції, управління не має повноважень надавати оцінку правомірності вчиненої нотаріусом нотаріальним діям. Нотаріус є процесуально незалежною особою, яка самостійно приймає рішення вчиняти нотаріальну дію чи відмовити у її вчиненні. Крім того представник відповідача зазначила, що Північно-східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми) не є належним відповідачем у даній справі, оскільки управління не перебувало у цивільних правовідносинах з позивачем та не вчиняло жодних дій чи бездіяльності по відношенню до предмету спору (т.1, а.с.а.с.158-164).

За клопотанням позивачів ухвалою суду від 20 липня 2021 року було витребувано: у Решетилівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 388, заведеної після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , та повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей щодо довірителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у тому числі на довіреність № 67 від 17.09.1999; у Полтавського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи № 388, заведеної після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала за адресою: АДРЕСА_1 ; у приватного нотаріуса Бєлаша Юрія Дмитровича належно засвідчену копію нотаріальної справи за договором купівлі-продажу від 27.04.2002, серія та номер: 494; у Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) належно засвідчену копію реєстраційної справи щодо об`єкту нерухомого майна житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 42, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23596799 від 12.08.2015, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 .

27 липня 2021 року до суду від позивачів надійшла відповідь на відзив відповідачки ОСОБА_4 , в якій позивачі не погодилися з обставинами викладеними у відзиві та їх правовою оцінкою. Відповідачкою ОСОБА_4 на підтвердження своїх доводів не надано жодного доказу. Посилання на начебто укладену довіреність від 17.09.1999 №67 від нашого імені на представництво інтересів позивачів ОСОБА_4 є безпідставним, адже вони не наділяли відповідачку ОСОБА_4 правами на укладення договору купівлі продажу спірного майна і довіреності на здійснення цих прав не надавали. Крім того відповідач не надала жодного доказу на підтвердження факту передачі коштів у сумі 500,00 грн за продаж жилого будинку, адже даних коштів позивачі не отримували. До відзиву ОСОБА_4 не долучила розписки про отримання позивачами цих коштів. Твердження відповідачки про пропуск позивачами строків позовної давності також не заслуговують на увагу, оскільки про порушення свого права позивачі дізналися лише у листопаді 2020 року, коли вирішили відвідати житловий будинок та побачили, що він знесений (т.1, а.с.а.с.171-175).

10 серпня 2021 року до суду від позивачів надійшла відповідь на відзив відповідача Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якій вони зазначають, що даний відповідач є правонаступником Міністерства юстиції України та його територіальних органів, що виконували свої завдання і функції на момент вчинення незаконного одностороннього правочину довіреності від 17.09.1999 №67 та укладення договору купівлі продажу від 27.04.2002. Посилаючись на п. 89 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакції від 13.09.1999, зазначили, що довіреність від 17.09.1999 №67 не була внесена до Єдиного реєстру доручень, що передбачає відсутність факту набрання сили вказаним дорученням. Органи управління юстиції не здійснили належний контроль за законністю вчиненої нотаріальної дії щодо довіреності від 17.09.1999 №67, чим порушили вимоги закону. Стосовно відповідальності за вчинення нотаріальних дій щодо посвідчення договору купівлі продажу від 27.04.2002 позивачі зазначили, що всупереч вимогам п. 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України приватний нотаріус Бєлаш Ю.Д. не здійснив моніторинг Єдиного реєстру доручень, який не містив довіреності від 17.09.1999 №67, що призвело до посвідчення незаконного договору купівлі продажу від 27.04.2002. В свою чергу органи Міністерства юстиції України та її територіальні органи мали вчинити належний контроль щодо законності вчиненої нотаріальної дії, а тому відповідач є відповідальним за перевірку законності вчинення нотаріальних дій саме щодо вказаного нотаріуса. Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) є правонаступником попередніх органів управління юстиції. Щодо твердження відповідача про те, що Північно-східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми) не є належним відповідачем позивачі вказали, що оскільки відповідно до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України основними завданнями міжрегіонального управління є реалізація державної правової політики, державної політики з питань банкрутства у сферах, зокрема, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, забезпечує ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто, Північно-східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми) е належним відповідачем у даній справі (т.1, а.с.а.с.193-199).

10 серпня 2021 року до суду від позивачі надійшла заява про зміну підставу позову, в крім викладених у первісній позовній заяві обставини справи, посилань на нормативно - правові акти та практику Верхового Суду позивачі посилалися на пункти 27, 30, 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакції від 17.10.2000, затвердженої наказом Міністерства юстиції України в редакції від 18.06.1994 №18/5, положення статей 63, 64, 65, 227 ЦК УРСР. Зазначають, що нотаріусом в порушення вимог п. 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України з огляду на відсутність перевірки довіреності від 17.09.1999 №67 в Єдиному реєстрі доручень , де була відсутня дана довіреність, беручи до уваги довідку від 09.03.2021, тим самим не встановив правову належність повноважень неуповноваженого позивачами представника, що в свою чергу призвело до укладення та засвідчення оспорюваного позивачами і незаконного договору купівлі - продажу від 27.04.2002. Зважаючи на викладене, позовні вимоги аналогічного первісного позову змісту, просили задовольнити. (т.1, а.с.а.с.207-217).

27 серпня 2021 року до суду від відповідачки ОСОБА_4 надійшла заява про застосування судом позовної давності до позовних вимог (т.1, а.с.а.с.240-243).

27 серпня 2021 року від третьої особи приватного нотаріуса Бєлаша Ю.Д. надійшли пояснення, в яких він заперечив проти позовних вимог та зазначив, що позивачі діють недобросовісно та не повідомляють всіх обставин спору. Із поданих до суду документів немає можливості встановити правдивість позиції позивача, тому що відсутність волевиявлення на видачу доручення не доведена. Фак відсутності реєстрації довіреності в єдиному реєстрі доручень не є підставою для визнання довіреності недійсною. Аналіз положень Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, Положення про Єдиний реєстр довіреностей свідчить, що ними не встановлено обов`язкової вимоги до оформлення довіреностей у вигляді реєстрації в Єдиному Реєстрі довіреностей. Довіреність. посвідчена нотаріусом у будь якому разі є чинною з моменту її посвідчення, навіть і тоді, коли Реєстраційний запис до Єдиного Реєстру довіреностей було здійснено зі спливом певного часу після її посвідчення або такий запис взагалі відсутній. Оспорюване доручення містить всі необхідні реквізити, підписи та відтиски печатки, які дають змогу ставитись до документу, як до справжнього. Також третя особа приватний нотаріус Бєлаш Ю.Д. підтримав позицію відповідачів (т.1, а.с.а.с.245-246).

Підготовче засідання по справі проведено 27 серпня 2021 року та призначено справу до судового розгляду.

06 жовтня 2021 року від позивачів до суду надійшла відповідь на пояснення третьої особи в якій вони зазначили, що вважають безпідставними твердження третьої особи щодо відсутності підстав визнання недійсною довіреності у разі реєстрації її в ЄДР доручень. Так, відповідно до статті 52 ЗУ «Про нотаріат», що діяв на момент видання довіреності від 17.09.1999 №67 усі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами чи посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних , міських Рад народних депутатів, реєструються в реєстрах нотаріальної дії. Згідно п. 27 глави І розділу 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції від 17.10.2000, затвердженої наказом МЮУ від 18.06.1994 №18/5, нотаріуси посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму. Пункт 33 Інструкції встановлює, що при укладенні угоди представником, перевіряються його повноваження. Нотаріус зобов`язаний перевірити за допомогою Єдиного реєстру доручень, посвідчених у нотаріальному порядку, дійсність доручень на право користування та/або розпорядження майном, у тому числі транспортними засобами. Разом з тим, спірне доручення не було зареєстровано в Реєстрі для Реєстрації нотаріальних дій Дубівської сільської ради, що підтверджується довідкою Дубівської сільської ради від 09.03.2021 №191 (т.2, а.с.а.с.39-41).

Розгляд справи неодноразово відкладався, востаннє на 14 лютого 2022 року.

У судовому засіданні представниця позивачів адвокат Кузьменко С.В., посилаючись на викладені у уточненому позові обставини, просив його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судові засідання 23 лютого 2021 року та 14 лютого 2022 року не з`явилися. До суду повернулися без вручення судові повістки, які направлені за зареєстрованим місцем проживання відповідачів з поштовими відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання» (т.2, а.с.а.с.89, 107, 109, 110).

Представник відповідача Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в сусідове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (т.2, а.с.106).

Третя особа приватний нотаріус Бєлаш Ю.Д. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в письмових поясненнях третьої особи просив розгляд справи проводити за його відсутності (т.1, звор. а.с.246).

З урахуванням думки представниці позивачів судом було вирішено проводити розгляд справи за відсутності вказаних вище учасників розгляду справи, які повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд, заслухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії заповіту, посвідченого 26 липня 1988 року державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М., ОСОБА_5 все належне їй майно, в тому числі жилий будинок з надвірними будівлями заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1, а.с. 24).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 грудня 1999 року, посвідченого 26 липня 1988 року державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. спадкоємцями померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з жилого будинку, глинохворостяного, розмір жилої площі якого становить 33,3 кв.м, який знаходиться в АДРЕСА_1 (т.1, а.с.229).

Згідно копії довіреності від 09 вересня 1999 року, посвідченої приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Заліською Н.М., позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уповноважили ОСОБА_4 оформити спадкові права на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 , для чого надали їй право подавати від їх імені заяви, одержувати необхідні довідки та документи, необхідні для оформлення спадщини, розписатися за них, одержати Свідоцтво про право на спадщину, а також виконати всі інші юридично значимі дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності (т.1, а.с.27).

Із витребуваної у приватного нотаріуса Бєлаша Ю.Д. копії доручення на продаж майна від 17 вересня 1999 року, посвідченої секретарем Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області Веремчук В.А. вбачається, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уповноважили ОСОБА_4 продати за ціну і на умовах за її розсудом належний їм будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , для чого надали ОСОБА_4 право одержувати необхідні довідки та документи, продавати від імені позивачів заяви, підписувати договір купівлі продажу будинку з господарськими будівлями, одержати належні позивачам гроші тощо. Доручення видано строком на три роки і дійсне до 17 вересня 2002 року (т.1, а.с.230).

Відповідно до договору купівлі продажу від 27 квітня 2002 року, укладеного між ОСОБА_4 , яка діє на підставі довіреності від 17 вересня 1999 року, посвідченої секретарем Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області за реєстром №67, від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (в договорі помилково зазначено « ОСОБА_7 ») з однієї сторони та ОСОБА_6 , з другої сторони, ОСОБА_2 , ОСОБА_8 в особі представника продали в рівних частках, а ОСОБА_6 купила жилий будинок номер АДРЕСА_1 (т.1, а.с.а.с. 146-147). Продаж жилого будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами за домовленістю сторін вчинено за 500 (п`ятсот) гривень, які сплачені покупцем представнику продавців до оформлення цього договору (п.2 цього договору).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарсько побутовими будівлями та спорудами (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42, житлова площа (кв.м.): 33,3 за ОСОБА_3 , внесено запис на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23596799 від 12.08.2015 (т.1, а.с.31).

За вказаним фактом позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 звернулися до Решетилівського відділення поліції Глобинського відділу ГУПН в Полтавській області із заявою - повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (т.1, а.с.а.с. 25-26).

Листом від 21.12.2020 №7270/115/106/03-2020 т.в.о. начальника Решетилівського відділення поліції Глобинського відділу ГУПН в Полтавській області Онопчуку А. повідомлено, що за фактом перевірки його зверненням було прийнято рішення про відсутність підстав для внесення відомостей даної події до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.1, а.с.30).

В судовому засіданні представниця позивачів ОСОБА_10 стверджувала, що органом досудового розслідування за даним фактом проводиться досудове розслідування, оскільки рішення про відмову внести відповідні відомості до ЄРДР було оскаржено та скарга була задоволена.

Вирішуючи даний спір суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Звертаючись із цим позовом до суду, позивачі стверджували, що їх волевиявлення на відчуження (продаж) будинку не було, довіреності на його продаж вони не видавали, ця довіреність і вчинений на підставі неї договір купівлі-продажу є недійсними, тому необхідно скасувати запис про право власності набувача вказаного будинку.

Як на підставу даних тверджень позивачі посилалися на довідку Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області від 09.03.2021 №191, відповідно до змісту якої згідно записів Реєстру для реєстрації нотаріальних дій Дубівської сільської ради за 1998 2003 роки, запису про реєстрацію довіреності від 17.09.1999 року № 67 немає (т.1, а.с.29).

В подальшому представницею позивачів ОСОБА_10 до суду було надіслано копію довідки виконкому Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області від 21.09.2021 №646 про те, що згідно записів Реєстру для реєстрації нотаріальних дій Дубівської сільської ради за 1998 2003 роки, запису про реєстрацію довіреності від 17 вересня 1999 року за № 67 немає. Державне мито у сільську раду не сплачувалося (т.2, а.с.47).

За клопотанням позивачів ухвалою суду від 20 липня 2021 року було витребувано у Решетилівської державної нотаріальної контори повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей щодо довірителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у тому числі на довіреність № 67 від 17.09.1999. Слід зазначити, що ухвалу суду від 20 липня 2021 року Полтавським обласним державним нотаріальним архівом та Північно-східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Суми) виконано не було. В судовому засіданні 14 лютого 2022 року представниця позивачів ОСОБА_10 не наполягала на повторному запиті, щодо витребування доказів по справі.

Відповідно до Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей щодо ОСОБА_2 було знайдено запис, щодо довіреності, посвідченої 19.08.2020 (т.2, а.с. 113); щодо ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі довіреностей було знайдено записи щодо довіреностей, посвідчених 27.03.2021, 30.11.2020, 08.12.2020, 23.02.2021 (т.2, а.с.а.с.114-115). Тобто запису щодо реєстрації довіреності від 17 вересня 1999 року за № 67 Єдиний реєстр довіреностей не містить.

Позивачі зазначають, що оскільки довіреність від 17.09.1999 №67 не була внесена до Єдиного реєстру доручень, це означає відсутність факту набрання сили вказаним дорученням.

З таким твердженням суд погодитися не може з огляду на таке.

Наказом міністерства юстиції України від N 29/5 від 29.05.99 було затверджено Положення Про Єдиний реєстр довіреностей, посвідчених у нотаріальному порядку (далі Положення), яке було чинним на момент посвідчення доручення на продаж майна від 17 вересня 1999 року секретарем Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області Веремчук В.А.

Пунктом 2.2. Положення передбачено, що внесення реєстраційного запису до Єдиного реєстру довіреностей здійснюється Реєстратором або Адміністратором. Реєстратор здійснює реєстрацію в день посвідчення довіреності або отримання заяви про реєстрацію довіреностей в Єдиному реєстрі довіреностей від інших нотаріусів (додаток 1). Адміністратор здійснює реєстрацію в день отримання заяви про реєстрацію довіреностей в Єдиному реєстрі довіреностей

Як вбачається з визначень, наведених в розділі 1 «Загальні положення» вказаного Положення, реєстраторами Єдиного реєстру довіреностей є державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси, що уклали відповідні угоди з Адміністратором, мають повний прямий доступ до Єдиного реєстру довіреностей через комп`ютерну мережу, вносять записи до Єдиного реєстру довіреностей про посвідчені довіреності, про

припинення дії довіреностей та перевіряють дійсність довіреностей шляхом запитів до Єдиного реєстру довіреностей; адміністратор Єдиного реєстру довіреностей - це державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, що має повний прямий доступ до комп`ютерної бази даних і відповідає за належне створення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення Єдиного реєстру довіреностей, за збереження та захист даних та надання доступу реєстраторам і користувачам до Єдиного реєстру довіреностей.

Отже, внесення органами місцевого самоврядування реєстраційних записів до Єдиного реєстру довіреностей Положенням Про Єдиний реєстр довіреностей, посвідчених у нотаріальному порядку, передбачено не було.

Зважаючи на викладене судом не приймаються посилання позивачів на положення пунктів 30, 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 18.06.1994 № 18/5.

Таким чином факт відсутності довіреності від 17 вересня 1999 року за № 67, яка посвідчена секретарем Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області, в Єдиному реєстрі довіреностей жодним чином не свідчить про її недійсність.

Надаючи оцінку наявним в справі довідкам Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області про відсутність записів про реєстрацію довіреності від 17 вересня 1999 року за № 67 та самому дорученню на продаж майна від 17 вересня 1999 року, зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 64 Цивільного кодексу УРСР в редакції, чинній на час укладення спірного доручення довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми

особами.

Довіреність на укладення угод, що потребують нотаріальної форми, а також на вчинення дій щодо державних, кооперативних та інших громадських організацій повинна бути нотаріально посвідчена, за винятком випадків, передбачених у цьому Кодексі, та інших випадків, коли спеціальними правилами допущена інша форма довіреності (частина 1 статті 65 ЦК УКРС).

Відповідно до частини 2 статті 37 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII у редакції від 28.04.1998 (чинній на момент посвідчення доручення від 17.09.1999), у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти; посвідчують доручення; засвідчують вірність копій документів і виписок з них; засвідчують справжність підпису на документах.

Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (втратила чинність 02 грудня 2011 року), нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Таким чином зазначені норми закону передбачали повноваження посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів тих населених пунктів, де немає нотаріусів, посвідчувати доручення.

Тобто, при посвідченні секретарем Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області доручення від 17 вересня 1999 року за № 67, вказана посадова особа діяла в межах повноважень.

Аналізуючи зміст та форму копії доручення на продаж майна від 17 вересня 1999 року, посвідченого секретарем Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області Веремчук В.А., яка була засвідчена належним чином приватним нотаріусом Бєлашом Ю.Д. суд зазначає, що вказаний документ підписаний позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , має відповідну відмітку про посвідчення посадовою особою сільської ради та її підпис, зареєстровано в реєстрі №67, стягнуто державне мито. Договір купівлі продажу житлового будинку укладено ОСОБА_4 27 квітня 2002 року, тобто в межах строку дії доручення, яке видано до 17 вересня 2002 року.

Щодо заперечення позивачами підпису вказаного доручення та посилання та ймовірне проведення почеркознавчої експертизи в рамкам досудового розслідування кримінального провадження, слід зазначити, що судом в судовому засіданні 14 лютого 2022 року роз`яснювалося представниці позивачів право клопотати про призначення судової почеркознавчої експертизи, від чого сторона позивачів відмовилася.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII у редакції від 28.04.1998 усі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами чи посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад

народних депутатів, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Форми реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, нотаріальних свідоцтв, посвідчувальних написів на угодах і засвідчуваних документах встановлюються Міністерством юстиції України.

Згідно пункту 19 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими

особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій (додаток N 1). Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається в посвідчувальному написі документа, що посвідчується чи засвідчується посадовою особою виконавчого комітету.

В судовому засіданні 12 лютого 2022 року судом роз`яснювалося положення статті 12 ЦПК України, а також положення статті 84 ЦПК України щодо права подати клопотання про витребування доказів судом.

Суд звертав увагу на суперечність окремих доказів та відсутність в матеріалах справи належних доказів вчинення/невчинення окремої нотаріальної дії, якою могла бути, зокрема, копія (виписка) реєстру нотаріальних дій Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області за 1999 рік. Також, на думку сторони позивача, допит в якості свідка в судовому секретаря Дубівської сільської ради Ковельського району Веремчук В.Л., яка посвідчувала доручення на продаж майна від 17 вересня 1999 року, є недоцільним.

На переконання суду, самі по собі довідки Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області про те, що згідно записів Реєстру для реєстрації нотаріальних дій Дубівської сільської ради за 1998 2003 роки, запису про реєстрацію довіреності від 17 вересня 1999 року за № 67 немає та державне мито у сільську раду не сплачувалося, не є підтвердженням неукладеного правочину. А інших доказів на підтвердження цього факту стороною позивачів надано не було.

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частинами п`ятою-шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Неподання стороною позивачів належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Таким чином суд, дійшовши висновку, про те, що позивачами не було доведено недійсність довіреності від 17.09.1999 за №67, вважає, що в даному випадку всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Щодо заяви відповідачки ОСОБА_4 про застосування позовної давності до позову суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18).

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в частині визнати довіреність від 17.09.1999 за №67, посвідчену секретарем виконавчого комітету Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області, недійсною; визнати договір купівлі продажу від 27.04.2002 недійсним; скасувати запис про право власності номер 10767583 від 12.08.2015 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарсько побутовими будівлями та спорудами, наслідки спливу позовної давності в даному випадку до застосуванню не підлягають.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення на користь позивачів вартості житлового будинку з господарсько побутовими будівлями та спорудами за договором купівлі продажу від 27.04.2002 суд зазначає наступне.

Відповідно до умов п.2 договору купівлі продажу, зареєстрованого в реєстрі за №494, продаж жилого будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами за домовленістю сторін вчинено за 500,00 грн, які були сплачені покупцем представнику продавців до оформлення цього договору. (т.1, а.с.а.с.146-147).

Згідно пункту 3 цього договору своїм підписом представник продавців, підтверджує факт повного розрахунку за проданий жилий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами і відсутність щодо покупця будь яких претензій майнового характеру.

Вказаними пунктами договору беззаперечно підтверджується факт отримання коштів в сумі 500,00 грн за житловий будинок відповідачкою ОСОБА_4 від покупця ОСОБА_6 . Цього факту вона не оспорювала у відзиві на позовну заяву. Однак суд вважає, що факту передачі вказаних коштів позивачам, про що вона також зазначала у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_4 доведено не було. При цьому суд зазначає, що належним доказом в даному випадку була б розписка про отримання вказаних коштів позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від ОСОБА_4 , яка, однак, в матеріалах справи відсутня.

Тобто позовна вимога позивачів в цій частині є обґрунтованою.

Однак відповідачкою ОСОБА_4 до суду було подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Враховуючи те, що доручення від 17.09.1999 за №67 підписане безпосередньо позивачами (зворотного ними доведено не було), термін дії доручення встановлено до 17 вересня 2002 року, а договір купівлі - продажу укладено 27 квітня 2002 року, суд, з огляду на положення частини першої статті 261 ЦК України вважає, строк позовної давності має обчислюється саме з 2002 року, а не з листопаду 2020 року, про що зазначали у позові позивачі.

В той же час позовна заява подана в квітні 2021 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відмову в позові в цій частині в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд покладає судові витрати на позивачів.

На підставі викладеного та, керуючись, ст. 4, 11, 12, 13, 76-81, 83, 84, 89, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Решетилівська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Бєлаш Юрій Дмитрович, про визнання довіреності недійсною, визнання недійним договору купівлі-продажу, скасування запису про право власності та стягнення вартості житлового будинку відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представниця позивачів ОСОБА_10 , службова адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 : місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП судом не встановлено.

Відповідач ОСОБА_4 : місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач Північно-східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми), місцезнаходження: вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28, м. Суми, 40003, .

Представниця третьої особи Дмитренко Яніна Олегівна, службова адреса: вул. Соборності, 45, м. Полтава, 36014.

Третя особа Решетилівська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: вул. Старокиївська, 12, м. Решетилівка Полтавської області, 38400.

Третя особа приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Бєлаш Юрій Дмитрович, службова адреса: вул. Покровська, 9, м. Решетилівка Полтавської області, 38400.

Повний текст рішення складений 18 лютого 2022 року.

Суддя Ю.В. Зіненко