Справа № 638/2726/20
Провадження № 2/638/2040/21
16 лютого 2022 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Рибальченко Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Лопатинської А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання майна,-
ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому просить: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за комунальні послуги в розмірі 5080,16 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за комунальні послуги в розмірі 5080,16 грн.
Враховуючи, що відповідачі зареєстровані за вказаною адресою та користувались комунальними послугами, позивач просить стягнути частину сплачених нею коштів в рахунок заборгованості за комунальні послуги.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2020 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце повідомлялась.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату час та місце повідомлялись.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідачі не з`явилися в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання були повідомлені.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке.
Судом встановлено, що позивачу на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2015 року належить на праві власності 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .
Згідно копії довідки від 21.01.2020 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
Між тим, як убачається з матеріалів справи будь-яких доказів, що відповідачі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 позивачем не надано. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідачів сум сплачених за комунальні послуги як співвласників майна.
Відповідно до преамбули Закону України «Про житлово-комунальні послуги» цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Згідно з вимогами ч.1ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Судом встановлено, що позивач є власником 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 та є користувачами вказаної житлової квартири.
Аналізуючи вказані норми права суд вважає, що норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не регулюють відносини, що виникають між власником та користувачами нерухомого майна щодо сплати комунальних послуг, тому правові підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачів сум сплачених позивачем за житлово-комунальні послуги відсутні.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та стягнення з відповідачів на її користь суми боргу за житлово-комунальні послуги.
Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 200, 258, 259, 263-265ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання майна відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Суддя Л.М. Рибальченко