ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/313/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/3080/21 Категорія: 305010200 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Вініченко Б.Б.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ТДВ «Страхова компанія «Кредо»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги обох сторін на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 22.10.2021 (повний текст складено 01.11.2021, суддя в суді першої інстанції Токова С.Є.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

в березні 2021 року ОСОБА_1 , діючи через адвоката Скочиляс І.М., звернулася до суду з позовом, яким просила, з урахуванням послідуючих уточнень, стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування в загальному розмірі 162711 грн., з яких 72335 грн. - витрати на лікування; 3616 грн. - моральна шкода, пов`язана з ушкодженням здоров`я; 60 000 грн. - моральна шкода у зв`язку зі смертю та 30082 грн. - витрати на поховання. Також просила стягнути з відповідача на її користь пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 18582,70 грн., три відсотки річних у розмірі 3812,86 грн., інфляційні втрати у розмірі 10170,86 грн. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн.

В обґрунтування вказує, що ДТП, в результаті якої помер її син ОСОБА_2 , сталася 17.08.2020 о 9 год. 20 хвилин. Автомобіль марки «Ford Kuga», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , рухаючись в м. Черкаси по вул. 30 - річчя Перемоги зі сторони вулиці Смілянська в напрямку вул. О. Теліги поблизу будинку № 20 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який перетинав проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу. За фактом даної ДТП 17.08.2020 внесені відомості до ЄРДР за №0003119 та розпочато досудове розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України. ІНФОРМАЦІЯ_1 потерпілий ОСОБА_2 помер. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ТДВ «СК «Кредо» поліс № 200103379.

На свою заяву від 16.11.2020 про виплату страхового відшкодування вона отримала відповідь від страховика від 11.02.2021 за №644 про відсутність правових підстав для проведення виплати через відсутність рішення по кримінальному провадженню за фактом вказаної ДТП. Таке рішення відповідача щодо зупинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність вироку чи постанови суду є необґрунтованим та таким, що порушує її право на отримання страхового відшкодування, що обумовило звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 22.10.2021 позовні вимоги у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди 72335 грн. (витрати на лікування), 30082 грн. (витрати на поховання) та 60 286 грн. моральної шкоди (з яких - 3616 грн. моральної шкоди у зв`язку із лікуванням потерпілого та 56670 грн. моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого ), а всього - 162703 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги про відшкодування шкоди є обґрунтованими, адже обов`язок страховика відшкодувати шкоду від ДТП вбачається з положень відповідного договору страхування цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу. Одночасно суд вказав, що на даний момент відповідачем не було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (прийняття рішення було призупинено), отже підстав для висновків про наявність прострочення з боку страховика як умови стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат не має, що обумовлює відмову у задоволенні таких позовних вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат, представник позивача адвокат Скочиляс І.М. подала 30.12.2021 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції у вказаній частині скасувати та новим рішенням задовольнити зазначені позовні вимоги. Вказує, що відповідач незаконно стверджує про наявність підстав для зупинення розгляду заяви позивача про виплату страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю судового рішення по суті обвинувачення, пред`явленого винуватцю ДТП, адже законодавство в галузі страхування (ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») передбачає, що граничний строк для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування становить 90 днів з моменту звернення за виплатою, після чого починається прострочення страховика. За висновком ВП ВС від 07.06.2017 у справі №6-282цс17 приписи ст. 625 ЦК України про нарахування 3% річних та інфляційних втрат у разі прострочення виконання грошового зобов`язання поширюються на всі види грошових зобов`язань, а правовідносини щодо виплати страхового відшкодування є грошовими - висновок ВС від 16.10.2019 справа №452/3519/15.

Також апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в цій справі подано 24.12.2021 через відділення поштового зв`язку відповідачем, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та новим рішенням стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у зв`язку з лікуванням потерпілого в розмірі 25907,99 грн., моральну шкоду у зв`язку лікуванням потерпілого у розмірі 1295,40 грн., витрати на поховання в розмірі 28470,00 грн., а в іншій частині рішення залишити без змін. Вказує, що згідно абз. 4 п.36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо ДТП розглядається в, зокрема, кримінальній справі, перебіг строку для виплати страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховик дізнався про набрання рішенням суду в зазначеній справі законної сили. Скаржник зазначає, що частина витрат позивача на лікування в розмірі 46427,81 грн. не відповідають вимогам ст. 24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», адже придбання відповідних лікарських засобів не обґрунтовується медичними призначеннями, наявними в історії хвороби. З урахуванням зазначеного зменшення розміру витрат на лікування має визначатися й сума у відшкодування моральної шкоди. яка ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначена у розмірі 5% від страхової шкоди, заподіяної здоров`ю. Витрати у розмірі 1612,80 грн. згідно квитанції від 26.10.2020 з призначенням платежу «благодійні внески» не відноситься до витрат на поховання.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник позивача адвокат Скочиляс Н.М. вказала на необґрунтованість її доводів та правильність висновків суду про задоволення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ТДВ «Страхова компанія «Кредо» просила апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на її користь пені, 3% річних та інфляційних витрат - залишити без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 162711 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Отже, враховуючи межі апеляційного оскарження, за апеляційною скаргою позивача переглядається рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, а за апеляційною скаргою відповідача - в частині задоволених вимог про стягнення страхового відшкодування.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 17.08.2020 о 09 год. 20 хвилин сталася ДТП - автомобіль марки «Ford Kuga», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , рухаючись в м. Черкаси по вул. 30-річчя Перемоги зі сторони вулиці Смілянська в напрямку вул. О. Теліги поблизу будинку № 20 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який перетинав проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу.

За фактом даної ДТП 17.08.2020 були внесені відомості до ЄРДР за №0003119 та розпочато досудове розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України (т.1 а.с.7), досудове розслідування на час розгляду даного позову у суді триває.

ІНФОРМАЦІЯ_1 потерпілий ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.84).

Згідно Полісу №200103379 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТДВ «СК «Кредо» застрахувала цивільно-правову відповідальність водія ОСОБА_3 , який на законних підставах керував автомобілем «Ford Kuga», д.н.з. НОМЕР_1 (т.1 а.с.9).

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 08.11.2016 (т.1 а.с.10) та копією паспорта позивача (т.1 а.с. 11-13).

12.10.2020 представник ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_4 звернувся до ТДВ СК «Кредо» із заявою про виплату страхового відшкодування для потерпілого ОСОБА_2 - витрати на лікування - 42924,48 грн., моральної шкоди, пов`язаної із ушкодженням здоров`я - 2146,20 грн.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 потерпілого ОСОБА_2 . 05.11.2020 представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся до страхової компанії із заявою про долучення документів та виплату страхового відшкодування, в якій просив виплатити матері померлого потерпілого ОСОБА_1 - витрати на лікування - 59335,75 грн., моральну шкоду, пов`язану з ушкодженням здоров`я - 2966,78 грн., моральну шкоду у зв`язку зі смертю 60 000 грн.

16.11.2020 представник ОСОБА_4 звернувся до страхової компанії із заявою про долучення документів та виплату страхового відшкодування в якій просив здійснити виплату для матері потерпілого ОСОБА_1 - витрати на лікування 65495,85 грн.; моральну шкоду, пов`язану з ушкодженням здоров`я 3274,7 грн.; моральну шкоду у зв`язку зі смертю 60 000 грн.; витрати на поховання - 30082,80 грн.

07.12.2020 Директор ТОВ «ЮК «Центр Автовиплат Поліс» Шелепінський О.М., здійснюючи представництво інтересів ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого доручення, звернувся до ТДВ СК «Кредо» із заявою про виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 166035 грн., на яку отримав лист від 11.02.2021, в якому його повідомлено про те, що виплата страхового відшкодування буде проведена після набрання рішенням у справі про вказану ДТП законної сили. Також страхова компанія запросила в автора звернення лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2

09.03.2021 Директор ТОВ «ЮК Центр Автовиплат Поліс» скерував на адресу страхової компанії досудову вимогу про виплату страхового відшкодування, однак на даний час відповідач не сплатив позивачу страхове відшкодування.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведених вище положень закону дає підстави для висновку, що на особу, яка завдала шкоду, покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Відповідно до частин першої і другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, з огляду на вказані положення статті 509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Далі, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також відповідно до п.25 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У свою чергу п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 26-1 вказаного закону визначено, що відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров"я під час дорожньо-транспортної пригоди моральна шкода в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров"ю.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" п. 41.1 та підпунктом "в" п. 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Статтею 20 ЗУ «Про страхування» передбачено обов`язок страховика здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку.

Частиною 4 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

З урахуванням вказаного правового регулювання та встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність відшкодування позивачу, як особі, яка внаслідок настання страхового випадку зазнала матеріальної та моральної шкоди, витрат на лікування її сина, який загинув внаслідок ДТП, моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, а також окремо тієї, що пов`язана зі смертю особи, витрат на поховання.

Одночасно апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що частина витрат позивача на лікування не підтверджується відповідними лікарськими призначеннями. Так за перерахунком апеляційного суду витрати позивача на загальну суму 10112,36 грн. є такими, що не вбачаються з відповідних медичних документів щодо лікування сина позивача, наявних у матеріалах справи.

При цьому апеляційний суд відхиляє вказівку відповідача на те, що витрати на придбання бинтів, підгузків, бахіл, масок, шприців, дезінфікуючих розчинів, систем для крапельниць, пелюшок, медичних накидок, пакетів та ін. не можуть бути відшкодовані, адже вказані речі, хоч і не відображені у відповідних приписах лікарів, однак очевидно є пов`язаними зі здійсненням догляду за потерпілим сином позивача, а згідно ст.24.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Отже до відшкодування підлягають витрати на лікування сина позивача в сумі 62222,64 грн. чого суд першої інстанції, вирішуючи спір в цій частині, належним чином не врахував.

З урахуванням зазначеного зменшення розміру витрат на лікування має визначатися й сума у відшкодування моральної шкоди. яка ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначена у розмірі 5% від страхової шкоди, заподіяної здоров`ю, отже розмір моральної шкоди, обумовленої лікуванням, має становити 3111,13 грн.

В цій частині доводи апеляційної скарги відповідача є вірними.

Одночасно апеляційний суд відхиляє посилання відповідача на те, що витрати позивача у розмірі 1612,80 грн. згідно квитанції від 26.10.2020 з призначенням платежу «благодійні внески» не відноситься до витрат на поховання, адже вказані витрати фактично обумовлені виділенням місця для поховання, що очевидно свідчить про їх обґрунтованість.

Отже з відповідача на користь позивача до стягнення підлягає на відшкодування матеріальної шкоди 62222,64 грн. (витрати на лікування), 30082 грн. (витрати на поховання) та 59781,13 грн. моральної шкоди (з яких - 3111,13 грн. моральної шкоди у зв`язку із лікуванням потерпілого та 56670 грн. моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого ), а всього - 152085,77 грн.

Надаючи оцінку апеляційним доводам позивача про те, що суд першої інстанції невірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, апеляційний суд приймає до уваги таке.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок наведено ВП ВС у постанові від 16.05.2018 у справі №14-16цс18.

Також відповідно до пункту 36.5 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За змістом п.36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

З обставин цієї справи вбачається, що відповідач не оспорює наявності в нього обов`язку здійснити позивачу відповідну страхову виплату, що підтверджується, зокрема, його апеляційною скаргою, в якій оспорюється лише розмір виплати, а не наявність обов`язку по її проведенню.

Відтак, у зв`язку з простроченням страхової виплати (виконання грошового зобов`язання), з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму заборгованості (пункт 36.5 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), 3% річних та інфляційні втрати (ст. 625 ЦК України), що свідчить про обґрунтованість відповідних доводів апеляційної скарги позивача у справі та підтверджується практикою ВС у постанові від 01.09.2020 справа №357/6237/19-ц.

При цьому слід відхилити посилання відповідача (з яким помилково погодився суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат) на те, що згідно абз. 4 п.36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо ДТП розглядається в, зокрема, кримінальній справі, перебіг строку для виплати страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховик дізнався про набрання рішенням суду в зазначеній справі законної сили, адже відповідальність заподіювача шкоди в разі її спричинення дією джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від наявності вини, яка встановлюється, зокрема, при розгляді відповідної кримінальної справи. Отже страховик вказаної відповідальності за обставин цієї справи має виконувати свої зобов`язання незалежно від того, чи буде встановлено вину водія у виникненні ДТП.

Отже за період прострочення з 11.01.2021 по 25.06.2021, визначений позивачем (т.1 а.с.237), на прострочені зобов`язання в розмірі 152085,77 грн., з відповідача на користь позивача у справі має бути стягнуто 9362,60 грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 2063,00 грн. 3% річних та 9665,19 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 22.10.2021 у даній справі слід змінити в частині вирішення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування та уточнити суми стягнення з відповідача на користь позивача, а саме вказати, що з ТДВ «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 має бути стягнуто на відшкодування матеріальної шкоди 62222,64 грн. (витрати на лікування), 30082 грн. (витрати на поховання) та 59781,13 грн. моральної шкоди (з яких - 3111,13 грн. моральної шкоди у зв`язку із лікуванням потерпілого та 56670 грн. моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого), а всього - 152085,77 грн., та в частині вирішення питання про стягнення судового збору, зазначивши, що до стягнення з відповідача на користь державного бюджету підлягає 1520,85 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Також рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 22.10.2021 у цій справі слід скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, частково задовольнивши відповідні позовні вимоги.

Відтак апеляційні скарги як позивача так і відповідача підлягають до часткового задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги у справі задоволено на 93 %, а позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», відповідачу з державного бюджету слід повернути 183,05 грн. судового збору, сплаченого ним за апеляційний перегляд справи за його апеляційною скаргою. Одночасно з відповідача на користь державного бюджету слід стягнути 1266,66 грн. судового збору, який би мала сплатити позивач за розгляд її апеляційної скарги пропорційно до задоволеної частки позовних вимог у справі, враховуючи, що предметом апеляційного перегляду за апеляційною скаргою позивача є рішення суду в частині вирішення позовних вимог на загальну суму 32566,42 грн., отже відповідний судовий збір визначається, виходячи з мінімальної ставки, визначеної законодавством для сплати фізичною особою за розгляд позовних вимог майнового характеру. Таким чином остаточно за апеляційний перегляд справи з відповідача на користь державного бюджету слід стягнути 1266,66 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги обох сторін - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 22.10.2021 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування - змінити в частині вирішення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, уточнивши суми стягнення з відповідача на користь позивача, а саме вказати, що з ТДВ «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 має бути стягнуто на відшкодування матеріальної шкоди 62222,64 грн. (витрати на лікування), 30082 грн. (витрати на поховання) та 59781,13 грн. моральної шкоди (з яких - 3111,13 грн. моральної шкоди у зв`язку із лікуванням потерпілого та 56670 грн. моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого), а всього - 152085,77 грн., та в частині вирішення питання про стягнення судового збору, зазначивши, що до стягнення з відповідача на користь державного бюджету підлягає 1520,85 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Також рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 22.10.2021 у цій справі - скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат з винесенням в цій частині нового рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТДВ «Страхова компанія «Кредо» про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 9362,60 грн. пені, 2063,00 грн. 3% річних та 9665,19 грн. інфляційних втрат.

У задоволення решти позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат - відмовити.

В решті рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 22.10.2021 у цій справі - залишити без змін.

Стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Кредо» на користь державного бюджету 1266,66 грн. судового збору за перегляд справи за апеляційною скаргою позивача.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 16.02.2022.

Суддя-доповідач

Судді