Справа № 442/2252/17 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/2288/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

секретар Савчук Г.О.

З участю: представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Левицького І.В., представника Дрогобицького ВДВС-Кушнір С.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу № 442/2252/17 за апеляційною скаргою Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», Дрогобицького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), за участю третіх осіб на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб на стороні відповідача - приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Легеди Миколи Миколайовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,- про визнання недійсним та скасування постанови та акта про передачу майна, визнання недійсним та скасування свідоцтв про право власності,

в с т а н о в и в:

23.03.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», Дрогобицького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) з участю третіх сторін та просить визнати незаконною та скасувати постанову про передачу майна в рахунок погашення боргу від 26.02.2013 року ВП №26570069; визнати незаконним та скасувати акт про передачу майна стягувачу за рахунок погашення боргу від 01.03.2013 року; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , видане 08.09.2015 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Легедою М.М. про реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2821 га, розташовану на території с.Лішня, Дрогобицького району Львівської області, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

а також про скасування державної реєстрації права власності за ПАТ «Український інноваційний банк» ( далі по тексту ПАТ «Укрінбанк» на ці об`єкти нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12, номер запису про право власності 11088600.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перехід права власності на житловий будинок позивача до ПАТ «Укрінбанк» відбувся незаконно, оскільки немає рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку, виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки вчинено не було; договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на предмет іпотеки укладено не було; договору купівлі продажу предмету іпотеки не укладалося.

Зазначає, що до спірних відносин державному виконавцеві слід було застосувати Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», яким встановлено заборону стягнення нерухомого житлового майна, яке виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України.

Також зазначає, що державний виконавець, всупереч вимогам п.4.5.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень, не отримавши дозволу органу опіки та піклування, були винесені незаконні постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу, які були підставою для переходу права власності до Іпотекодержателя (Банку).

Звертає увагу, що позивач не отримувала звіту про оцінку вартості її нерухомого майна. А також, державним виконавцем не дотримано вимог норми ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» та положень Порядку реалізації арештованого майна.

Зазначає, що солідарна заборгованість ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на прийняття оскаржуваної постанови та акта становила 409 905, 32 грн., тоді як вартість майна, яке передавалося стягувачу становила 843 266 грн., тому стягувач зобов`язаний був виконати вимоги ч.8 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження», чого зроблено не було.

Покликається також на п.6.4. Договорів іпотеки, в яких зазначено, що вимоги іпотекодержателя можуть бути задоволені лише згідно ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є підставою для реєстрації іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, якого також не укладалось.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 травня 2021 року позов задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову про передачу майна в рахунок погашення боргу від 26.02.2013 року ВП №26570069;

Визнано незаконним та скасовано акт про передачу майна стягувачу за рахунок погашення боргу від 01.03.2013 року;

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , видане 08.09.2015 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Легедою М.М. про реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2821 га розташовану на території с.Лішня, Дрогобицького району Львівської області, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

Скасовано державну реєстрацію права власності за ПАТ «Український інноваційний банк» на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2821 га, розташовану на території с.Лішня, Дрогобицького району Львівської області, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішення суду оскаржив Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі ДВС ЗМУ МЮУ м.Львів).

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального права, висновки суду є помилковими.

Зазначає, що державний виконавець звернувши стягнення на заставлене майно-предмет іпотеки при примусовому виконанні рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань правомірно вчиняв виконавчі дії, відповідно до діючих норм законодавства.

Оскільки прилюдні торги, призначені на 10.05.2012 року та 13.07.2012 року не відбулись з причини відсутності зареєстрованих учасників, а також з врахуванням підтвердження про отримання ОСОБА_1 акту уцінки майна від 31.05.2012, відсутні підстави вважати про порушення прав позивача. Вважають, що з часу, коли ОСОБА_1 довідалася про порушення свого права і до часу звернення до суду сплив строк позовної давності.

26.02.2013 державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МУЮ винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу по ВП№26570069 з виконання виконавчого листа №2-259, виданого 16.11.2010 Дрогобицьким міськрайонним судом, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь AT «Укрінбанк» 446694,28 грн. та постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу по ВП №26569632 з виконання виконавчого листа №2-260, виданого 18.11.2010 Дрогобицьким міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь AT «Укрінбанк» 485715,83 грн. в межах зведеного виконавчого провадження №36434621 на загальну суму 843266 грн. На підставі постанов про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу по ВП26570069 та ВП №26569632, 01.03.2012 державним виконавцем видано Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Проте, позивачем заявлено вимогу про визнання незаконною та скасування лише постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу по ВП№26570069, і судом першої інстанції в даній частині позов задоволено. Отже рішення суду в частині скасування акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу є необґрунтованим.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) позивачем по справі ОСОБА_1 надано Відзив на апеляційну скаргу. У Відзиві зазначає, що жодна з перерахованих у іпотечних договорах підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки не відбулася, тому перехід права власності на житловий будинок ОСОБА_1 до ПАТ «Укрінбанк» відбувся незаконно. Вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Враховуючи те, що всі учасники справи, належним чином повідомлені про день і час слухання справи, клопотань не поступило, колегія суддів ухвалила проводити судове засідання за відсутності представників, які не з`явилися.

Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, часі місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника Дрогобицького ВДВС- Кушнір С.Т. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника ОСОБА_1 -адвоката Левицького І.В., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 11.08.2006 року між ОСОБА_2 та АТ «Укрінбанк» укладено Кредитний договір № 60777 відповідно до якого ОСОБА_2 , отримав кредит в розмірі 59 400 доларів США.

В цей же день 11.08.2006 року між позивачем ОСОБА_1 та АТ «Укрінбанк» було укладено Договір поруки на забезпечення виконання умов Кредитного договору № 60777.

14.08.2006 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрінбанк» укладено Іпотечний договір (а.с.9-10т.1).

Предметом іпотеки є житловий будинок загальною площею 262,6 кв.м, житловою площею 113,0 кв.м, який оцінений сторонами в сумі 730 000 грн. разом із господарськими будівлями (а.с.9) що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна вартість предмета іпотеки, визначена сторонами становить 850 000 грн. Житловий будинок разом із господарськими будівлями знаходиться на земельній ділянці площею 0,2821 га, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 та має цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення ОПГ (а.с.23).

20 липня 2010 року заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області задоволено позовні вимоги АТ «Укрінбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за Кредитним договором.

Судом вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Український інноваційний банк» 449 043,60 грн. основного боргу, 31 297,57 грн. прострочених процентів, 4 730,08 гривень комісії за користування кредитними коштами, 1 700 гривень судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи- всього 486 891,25 грн.

В процесі виконання зазначеного заочного рішення суду Дрогобицьким міськрайонним відділом ДВС ЗМУ МЮУ у Л/о винесено постанову про передачу майна в рахунок погашення боргу від 26.02.2013 року ВП №26570069.

22 листопада 2016 року позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що згідно з Витягом з Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, її житловий будинок у АДРЕСА_1 08.09.2015 року зареєстрований приватним нотаріусом Дрогобицького РНО Легеда М.М. на нового власника АТ «Укрінбанк» з видачею Свідоцтва про право власності від 08.09.2015 року.

Вважає, що оскільки рішення суду про звернення на предмет іпотеки не було, державний виконавець не вправі був передавати житловий будинок кредитору.

Окрім цього, протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на житловий будинок, який був предметом іпотеки, згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку» не може бути примусово стягнене (передане) без згоди власника.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, застосувавши ст.36,37 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийшов до вірного висновку, що у матеріалах справи відсутній Договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

В результаті дослідження матеріалів виконавчих проваджень № 26569632 та № 26570069, судом встановлено, що примусово відчужуючи нерухоме майно ОСОБА_1 та передаючи його стягувану АТ «Укрінбанк» в рахунок погашення боргу, органи ДВС діяли з порушенням вимог передбачених ч.8 ст.62 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року.

Згідно постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 26.02.2013 року та Акту передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 01.03.2013 року, що стали підставою для видачі АТ «Укрінбанк» Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 08.09.2015 року, майно передається банку за ціною 843 266,00 грн. за зведеним виконавчим провадженням за виконавчими листами № 2-259 від 16.11.2010 року, № 2-260 від 18.11.2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованості у загальному розмірі 932 410,121 грн.

При цьому ДВС не враховано, що значна частина боргу була погашена шляхом внесення готівкових коштів на рахунок ПАТ «Укрінбанк» і загальна сума заборгованості не є початковою.

Згідно наявних у справі квитанцій, позичальник ОСОБА_3 у період 2006-2011 років сплатив кредитну заборгованість на загальну суму 246 323,11грн.

Заборгованість по зведеному виконавчому провадженню на день передачі іпотечного майна у власність ПАТ «Укрінбанк» становила 409 905,32 грн., а передане майно за ціною 843 266,00 грн. Тому, стягувач ПАТ «Укрінбанк» зобов`язаний був виконати вимоги ч.8 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.8 ст.62 закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний у п`ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягає стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 належала на праві власності земельна ділянка відповідно до Державного акту серія ЛВ 2283 площею 0.2821 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення ОПГ у АДРЕСА_1 , така передана ПАТ «Укрінбанк» без правової підстави, що є порушенням прав позивача на мирне володіння своєю власністю.

Колегія суддів звертає увагу, що на час відчуження житлового будинку по АДРЕСА_1 , у ньому було зареєстровано і проживало троє неповнолітніх дітей. Відчуження житлового будинку відбулося без погодження органу опіки та піклування, що є порушенням статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині порушення позивачем ОСОБА_1 строку позовної давності як такі, що побудовані на припущеннях. У позовній заяві від 23.03.2017 року позивач ОСОБА_1 зазначає, що 22.11.2016 року із Витягу інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, їй стало відомо, що її власний житловий будинок у АДРЕСА_1 08.09.2015 року зареєстрований приватним нотаріусом Дрогобицького РНО Легеда М.М. на нового власника АТ «Укрінбанк».

Згідно із ст.257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Перебіг позовної давності починається із дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261ЦК).

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2022 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк