Справа № 146/1083/20
Провадження № 22-ц/801/275/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 рокуСправа № 146/1083/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з роз-гляду цивільних справ:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Копаничук С. Г., Медвецький С. К.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., представника особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача Товариства з обмеженою відпові-дальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» Ціхомського М. П., представника позивача Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділ-ля» адвоката Купрія О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» до

ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-

комплекс «Зелена Долина» про визнання недійсним договору про право ко-

ристування земельною ділянкою, визнання протиправним, скасування рі-

шення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про

державну реєстрацію іншого речового права,

за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» Ціхомського Михайла Пет-ровича на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року, ухвалене у приміщенні суду в смт Томашпіль Вінницької області за головування судді Скаковської І. В., повний текст складення якого не зазначений,

В С Т А Н О В И В:

12 листопада 2020 року Приватне акціонерне товариство «Продовольча компанія «Поділля» ( далі - ПрАТ «ПК «Поділля» ) в особі представника ад-воката Купрія О. М. звернулося у Томашпільський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ ) «Агрокомплекс «Зелена Долина» про визнання недійсним дого-вору про право користування земельною ділянкою, визнання протиправним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію іншого речового права. Позовні вимоги моти-вовані наступними обставинами. ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 04 січня 2002 року серії IV-ВН № 026013 належить земельна ділянка площею 2,47 га на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області з цільовим призна-ченням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 06 вересня 2010 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений строком на десять років договір № 0524 оренди землі з кадастровим номером :01:000:0013, зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії Дер-жавного підприємства «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель 30 грудня 2010 року вчинений запис за № 16. 01 вересня 2020 року між орендодавицею і позивачем укладена додаткова угода до договору оренди землі від 06 вересня 2010 року № 0524 про поновлення останнього на строк оренди десять років. Проте право оренди за додатковою угодою ПрАТ «ПК «Поділля» не змогло зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно через те, що у цьому реєстрі уже зареєстроване речове право на цю ж земельну ділянку за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина», з чого убачається наступне. 07 грудня 2017 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» укладений договір № 048 строком на сім років з дати передачі емфітевтичного права на користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Передача ОСОБА_1 емфітевтичного права здійснюється 31 грудня 2020 ро-ку автоматично, без оформлення акту приймання-передачі та інших додаткових документів. Власниця земельної ділянки пунктом 5.3 договору емфітевзису га-рантувала, що до підписання цього договору нею чи її представником не було укладено, а після укладення цього договору не буде укладено правочину, спря-мованого на продовження ( поновлення ) строку договору оренди землі від 06 вересня 2010 року № 0524 або будь-якого нового договору оренди землі, об`єк-том оренди якого буде земельна ділянка, зазначена у цьому договорі. Окремими пунктами 6.3.3 та 6.3.4 договору емфітевзису визначене переважне право ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» на придбання зазначеної ділянки та понов-лення договору на новий строк. Відповідно до пункту 8.1 договору емфітевзису він набирає чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації емфітевзису. Цей договір суперечить приписам чинного законодавства України, оскільки укладений під час дії договору оренди, через що власниця земельної ділянки не могла повторно передавати її в оренду чи інше користування іншій особі.

Договір емфітевзису від 07 грудня 2017 року № 048, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина», підлягає визнанню недійс-ним та передбачає скасування рішення державного реєстратора про проведення державної реєстрації права емфітевзису за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Доли-на», скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права ( емфітевзису ) від 27 грудня 2017 року за № 24204463 щодо земельної ділянки, належної на праві власності ОСОБА_1

ПрАТ «ПК «Поділля» просило суд визнати недійсним договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфі-тевзису ) від 07 грудня 2017 року № 048, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина», щодо земельної ділянки площею 2,4662 га, з кадастровим номером :01:000:0013, розташованої на території Яла-нецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; ви-знати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу ), від 27 грудня 2017 року № 24204463, індекс-ний номер 39012290 від 28 грудня 2017 року, прийняте державним реєстрато-ром Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_3 , щодо реєстрації права іншого речового права ( права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзису ) за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзису ) від 07 грудня 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,4662 га з кадастровим но-мером :01:000:0013; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іншого речового права, пра-ва користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфі-тевзису ) від 27 грудня 2017 року № 24204463 щодо земельної ділянки з кадас-тровим номером :01:000:0013, площею 2,4662 га за ТОВ «Агро-комплекс «Зелена Долина».

Крім цього позивач ПрАТ «ПК «Поділля» просило суд відшкодувати йому за рахунок ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» понесені судові витрати у справі орієнтовним розміром 34418,00 гривень.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 лис-топада 2021 року позов ПрАТ «ПК «Поділля» задоволений, визнаний недійс-ним договір № 048 про право користування земельною ділянкою для сільсько-господарських потреб ( емфітевзису ) від 07 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина», щодо земельної ділянки площею 2,4662 га, з кадастровим номером :01:000:0013, розташова-ної на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області; визнане протиправним та скасоване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), від 27 грудня 2017 року № 24204463, індексний номер 39012290 від 28 грудня 2017 року, прийняте дер-жавним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Він-ницької області Савчуком Р. А., щодо реєстрації іншого речового права, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфі-тевзису ) за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» на підставі договору № 048 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських по-треб ( емфітевзису ) від 07 грудня 2017 року щодо земельної ділянки з кадас-тровим номером :01:000:0013, площею 2,4662 га; скасований у Дер-жавному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстра-цію іншого речового права, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзису ) від 27 грудня 2017 року № 24204463 щодо земельної ділянки площею 2,4662 га, з кадастровим номером :01:000:0013 за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 08 листопада 2021 року, ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» в особі представника Ціхомського М. П. оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати оскаржуване рішення суду у повному обсязі, ухвалити нове рішення про відмову у задово-ленні позову ПрАТ «ПК «Поділля». Особа, яка подала апеляційну скаргу, поси-лається на неправильне застосування судом норм матеріального права, пору-шення норм процесуального права, ухвалення рішення на підставі висновків, що не відповідають дійсним обставинам справи, за неповного з`ясування об-ставин, що мають значення для справи. Скаржник стверджує, що ОСОБА_1 як власниця спірної земельної ділянки, уклала договір з ТОВ «Агрокомплекс «Зе-лена Долина», використовуючи свої права, визначені Конституцією України та Цивільним кодексом України. ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» набуває емфітевтичне право на земельну ділянку наступного дня після закінчення дого-вору оренди землі від 06 вересня 2010 року, зареєстрованого у Томашпільсь-кому відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 30 грудня 2010 ро-ку за № 16, строком дії десять календарних років з дати його дер-жавної реєстрації. Уклавши договір з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина», ОСОБА_1 виразила своє рішення щодо зупинення правовідносин оренди після закінчення договору оренди землі. Перешкод позивачу у користуванні орендо-ваною земельною ділянкою у період дії договору оренди землі відповідачами не чинилося. Укладення ОСОБА_1 з ПрАТ «ПК «Поділля» додаткової угоди від 01 вересня 2020 року про поновлення договору оренди землі від 06 вересня 2010 року вчинене у порушення пункту шостого частини першої статті 3 ЦК України, оскільки суперечить попередній поведінці орендодавиці, а саме укла-денню нею договору емфітевзису з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина», пра-ва якого порушені недобросовісною поведінкою ОСОБА_1 . За позицією скаржника переважне право ПрАТ «ПК «Поділля» на поновлення договору оренди землі не поширюється на випадки укладення власницею цієї землі дого-вору емфітевзису. Крім того, скаржник не погоджується з рішенням суду пер-шої інстанції щодо задоволення позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрацію іншого речового права, оскільки на час ухвалення оскар-жуваного рішення матеріально-правове регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилося, на що не звернув уваги суд першої інстанції. На-лежним способом захисту прав та інтересів позивача буде ухвалення судового рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєс-трацію прав на нерухоме майно, що узгоджується з висновками Верховного Су-ду у наведених скаржником постановах.

Ухвалою апеляційного суду від 04 січня 2022 року задоволене клопотання представника ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» Ціхомського М. П., скарж-нику поновлений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Визначеним цивільним процесуальним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 04 січня 2022 року скористався представник ПрАТ «ПК «Поділля» адвокат Купрій О. М. 13 січня 2022 року до апеляційного суду надій-шов відзив вказаного представника на апеляційну скаргу відповідача, де викла-дене прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Представник позивача підкреслює, що уже в грудні 2017 року було зареєстроване право емфітевзису за скаржником, з цього часу договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» набув чин-ності, почав діяти у період строку дії укладеного ОСОБА_1 з позивачем до-говору оренди землі. Про це свідчать, зокрема, виниклі обов`язки власниці зем-лі, звернення скаржника в суд з позовом про заборону дій з реєстрації права оренди та розірвання додаткової угоди ( справа № 146/502/21 ). У зв`язку з дер-жавною реєстрацією на підставі оспорюваного договору права емфітевзису за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» позивач позбавлений можливості внести зміни у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно за додатковою уго-дою до договору оренди землі про поновлення останнього, що є перешкодою для ПрАТ «ПК «Поділля» у подальшому користуванні спірною земельною ді-лянкою. Цей факт підтверджується рішенням державного реєстратора про від-мову у державній реєстрації змін, внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно даних на підставі додаткової угоди, що міститься в мате-ріалах справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу звертає увагу, що на момент укла-дення договору емфітевзису ОСОБА_1 уже раніше передала свою земельну ділянку у користування йому як орендарю, тому не могла вдруге передати її ін-шій особі без припинення договору оренди землі. Укладений під час дії дого-вору оренди внаслідок недобросовісної поведінки відповідачів договір емфітев-зису порушує права позивача як орендаря, позбавив його переважного права на отримання земельної ділянки в оренду шляхом поновлення договору.

Відповідачка ОСОБА_1 рішення Томашпільського районного суду Він-ницької області від 08 листопада 2021 року не оскаржує, відзив на апеляційну скаргу позивача не подала. Вона у судове засідання не з`явилася, заявою, що надійшла в суд 21 січня 2022 року повідомила, що дійсно з ПрАТ «ПК «Поділ-ля» уклала 06 вересня 2010 договір оренди землі, який добровільно нею продов-жений у вересні 2020 року на підставі додаткової угоди. Умови додаткової уго-ди відповідають інтересам власниці землі, її волевиявленню. ПрАТ «ПК «По-ділля» належним чином виконує умови договору оренди землі, тому ОСОБА_1 бажає аби й надалі її земельна ділянка перебувала в оренді ПрАТ «ПК «Поділ-ля». Вона просить оскаржуване рішення суду від 08 листопада 2021 року зали-шити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, розгляд справи провести без її участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апе-ляційну скаргу відповідно представників сторін у справі, дослідивши матеріали останньої, проаналізувавши в сукупності наявні у справі докази, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазна-ченим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що земельна ділянка площею 2,47га, з кадастровим номером :01:000:0013, розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області, з цільовим призначенням для ве-дення товарного сільськогосподарського виробництва на праві приватної влас-ності належить ОСОБА_4 , що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV - ВН № 026013 ( а. с. 20 ). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 30 червня 1996 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 , після реєстрації шлюбу змінивши прізвище на ОСОБА_6 .

06 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та позивачем був укладений дого-вір оренди землі № 0524 вищезазначеної земельної ділянки строком на десять років. Надалі, 01 вересня 2020 року між сторонами укладена додаткова угоду про поновлення договору оренди землі № 0524.

Згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 10 вересня 2020 року, ПАТ «ПК «Поділля» відмовлено державним реєстра-тором у державній реєстрації іншого речового права, права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0013. З інформації з Дер-жавного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон від-чуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна убачаєть-ся, що на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0013 за-реєстроване інше речове право - право користування нею для сільськогоспо-дарських потреб ( емфітевзису ) за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина».

07 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена до-лина» був укладений договір № 048 про право користування земельною ділян-кою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзису ). За умовами даного дого-вору власниця надає, а землекористувач приймає у користування земельну ді-лянку для ведення товарного сільського господарства з метою виробництва сільськогосподарської продукції. Даний договір укладений на сім років з дати передачі емфітевтичного права. Пунктом 5.1 цього договору передбачено, що землекористувач набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчен-ня договору оренди землі від 06 вересня 2010 року № 0524, який зареєстро-ваний 30 грудня 2010 року за № 16 у Томашпільському відділі Він-ницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» строком дії у десять календарних років з дати його державної реєстрації, об`єктом оренди є земельна ділянка з ка-дастровим номером :01:000:0013, загальною площею 2,4662 гекта-рів, у тому числі: рілля 2,4662 га.

Задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги ПрАТ «ПК «Поділля», суд першої інстанції виходив з того, що, не зважаючи на передбачене в умовах договору емфітевзису набуття емфітевтичного права ТОВ «Агрокомплекс «Зе-лена Долина» з моменту закінчення договору оренди з ПрАТ «ПК «Поділля», права останнього порушені, оскільки позивач позбавлений можливості зареєс-трувати в установленому порядку додаткову угоду. Відповідно, оскільки дого-вір емфітевзису укладений під час дії договору оренди цієї ж земельної ділянки, оспорюваним правочином порушене право позивача на користування земель-ною ділянкою згідно з умовами договору оренди, а тому визнання недійсним цього договору забезпечить відновлення порушеного права ПрАТ «ПК «Поділ-ля», зокрема, уможливить офіційне визнання дійсного права оренди шляхом внесення даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач в особі представ-ника зазначив підстави, які на його думку, є достатніми для задоволення скарги. Однак з доводами апеляційної скарги повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис ) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови ( суперфіцій ) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб відповідно до норм ЦК України.

Частиною першою статті 182 ЦК України регламентовано, що право влас-ності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною першою статті 407 ЦК України визначено, що право користу-вання чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земель-ною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено свободу договору, а саме: відпо-відно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибо-рі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодек-су, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, принципів розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( частина перша статті 628 ЦК України ).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визна-чені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності: право користування ( сервітут ); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис ); право забудови земельної ділянки ( суперфіцій ); право госпо-дарського відання; право оперативного управління; право постійного користу-вання та право оренди ( суборенди ) земельної ділянки; інші права, передбачені Законом.

Право емфітевзису частиною першою статті 395 ЦК України віднесено до речового права на чуже майно. Це означає, що для його виникнення потрібно не лише укласти відповідний договір, а й зареєструвати це право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Саме з моменту такої реєстрації влас-ник земельної ділянки вважатиметься таким, що передав право емфітевзису емфітевтові, а емфітевт його набув.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і корис-тування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підпри-ємницької та інших видів діяльності.

У статті 13 Закону «Про оренду землі» викладене визначення договору оренди землі. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`я-заний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користу-вання на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ді-лянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі статтею 18 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Тобто і емфітевзис, і право оренди землі є речовими пра-вами, які за своєю правовою природою не можуть одночасно встановлюватися щодо однієї земельної ділянки для різних правонабувачів. Чинне законодавство у сфері земельних відносин не передбачає можливості спільного використання земельних ділянок кількома особами на умовах договору емфітевзису і до-говору оренди.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам дер-жави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, по-винна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності право-чину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) ви-мог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена зако-ном ( нікчемний правочин ), визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа запере-чує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ). Таким чином, від-повідно до зазначеної статті ЦК України необхідно розмежовувати види недійс-ності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена зако-ном, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але од-на із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та, як уже зазначалося, не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішен-ням суду.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовле-ність двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинен-ня цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є віль-ними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, зви-чаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як безумовно слідує з матеріалів цієї цивільної справи, 07 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» був укладений договір № 048 про право користування земельною ділянкою сільськогоспо-дарських потреб ( емфітевзис ) на ту ж саму земельну ділянку, яка перебувала на той час в оренді ПАТ «ПК «Поділля». Підпунктом 5.1. вказаного договору визначено, що землекористувач набуває емфітевтичне права на наступний день після закінчення договору оренди землі від 06 вересня 2010 року № 0524, який зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 30 грудня 2010 року за № 16 строком дії у десять ка-лендарних років з дати його державної реєстрації, об`єктом оренди якого є зе-мельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0013, загальною пло-щею 2,4662 га, у тому числі рілля 2,4662 га. Державна реєстрація права на спір-ну ділянку на підставі договору емфітевзису здійснена 27 грудня 2017 року, тобто під час дії договору оренди землі, укладеного ОСОБА_1 з ПрАТ «ПК «Поділля».

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою ( абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі» ).

Колегія суддів вважає, що укладення та державна реєстрація договору емфітевзису відповідачем ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» суперечить ви-могам законодавства, адже щодо однієї і тієї ж земельної ділянки не може бути зареєстроване одночасно і право оренди, і емфітевзис. Тобто у даному випадку відбулася подвійна реєстрація права користування земельною ділянкою за різ-ними особами.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійсню-ється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною ( пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України ). При вирішенні справи необхідно враховувати як права власника земельної ділянки щодо розпорядження своєю власністю, так і права орендаря, який має право на стабільні та визначені правовідносини протягом певного, визначеного законом чи домовленістю сторін, права користування чужою власністю. Такого висновку колегія суддів апеляційного суду дійшла з урахування правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 жовтня 2021 року у справі № 634/355/19.

Вказівка у оспорюваному договорі про те, що право емфітевзису вважа-ється набутим після закінчення строку дії договору оренди, не спростовує вис-новків про наявність реально порушеного права позивача, як користувача зе-мельною ділянкою. З огляду на вказане вище у сукупності та враховуючи, що одні і ті ж самі земельні ділянки не можуть одночасно бути об`єктами оренди та емфітевзису за двома різними договорами, укладеними з різними орендарями, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ПрАТ «ПК «Поділля» для захисту його пору-шених прав в обраний ним спосіб та визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфі-тевзис ) від 07 грудня 2017 року № 048.

Щодо визнання протиправним та скасування рішення про державну реєс-трацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу ), індексний номер 39012290 від 28 грудня 2017 року, прийнятого державним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області Савчуком Р. А., а також скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права, а саме права користування земель-ною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 27 грудня 2017 року № 24204463, слід зазначити наступне.

Згідно з пунктом другим частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності: право користування ( сервітут ); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис ); право забудови земельної ділянки ( суперфіцій ); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди ( суборенди ) земельної ділянки; інші передбачені Законом права.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на не-рухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була про-ведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно з частиною третьою статті 10, статтею 18 цього Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і пода-них/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність супе-речностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на неру-хоме майно та їх обтяженнями. Під час проведення реєстраційних дій держав-ний реєстратор обов`язково використовує відомості Державного земельного ка-дастру та Єдиного реєстру дозвільних документів. Державній реєстрації підля-гають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати встановленим цим Законом вимогам, іншим нормативно-правовим актам ( стаття 22 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речо-вих прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність держав-ного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Згідно з частиною першою статті 31-1 цього Закону реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Частиною другою статті 26 вказаного Закону унормовано порядок вне-сення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. За змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено дер-жавну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту другого час-тини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів Укра-їни щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, стат-тю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції. Відповідно до пунк-тів першого, другого, третього частини третьої статті 26 Закону України № 1952 ( у редакції, чинній з 16 січня 2020 року ) відомості про речові права, обтя-ження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасу-ванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, пе-редбаченому підпунктом «а» пункту другого частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України ( у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту другого частини шостої статті 37 цього Закону ) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речо-вих прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання не-дійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєс-трацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається викл-ючно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства ( за наявності таких прав ).

За змістом наведеної норми у чинній редакції ( яка діяла на час ухвалення рішення суду першої інстанції ), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену держав-ну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено дер-жавну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстра-тора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухва-лення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночас-ним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства ( за наявності таких прав ).

Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення у цій справі, такого способу захисту порушених речо-вих прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав.

У пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рей-дерству» встановлено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх об-тяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтя-жень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом. За змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтя-жень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому, починаючи з 16 січня 2020 року, цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952. Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 черв-ня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 756/13679/16-ц.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що ефективним способом захисту прав позивача у цій справі є скасування рішення про держав-ну реєстрацію прав та їх обтяжень. Суд першої інстанції в цій частині позовних вимог зробив вірний висновок про необхідність задоволення позовних вимог.

Проте суд першої інстанції не врахував вищезазначені норми матеріаль-ного права, правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду, та дій-шов помилкового висновку про задоволення вимоги щодо скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права, помилкового застосувавши до спірних пра-вовідносин сторін такий спосіб судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати відновлення порушеного права позивача.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права ( користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзису )) від 27 грудня 2017 року № 24204463 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Кон-венції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різ-ними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно між іншим брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та від-мінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодав-ства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок з подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних сво-бод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Частково оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості рішення суду.

Під час вирішення цивільного спору у цій справі суд не помилився у ви-значенні характеру правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, представлені сторо-нами докази в їх сукупності та надав належну правову оцінку доводам сторін на підставі зібраних доказів. Висновки суду першої інстанції узгоджуються з пра-вовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 24 грудня 2021 року у справі № 132/ 1745/20 ( провадження № 61-8895св21 ).

Згідно зі статтею 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та об-ґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеля-ційної скарги.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають зна-чення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викла-дених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправиль-не тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 375, 376, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою від-повідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» Ціхомського Михайла Петро-вича задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 лис-топада 2021 року у частині задоволення позовної вимоги про скасування у Дер-жавному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєс-трацію іншого речового права ( права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) ) від 27 грудня 2017 року № 24204463 щодо земельної ділянки площею 2,4662 га, з кадастровим номером :01:000:0013 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-комплекс Зелена Долина» () - скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зе-лена Долина», р/р НОМЕР_2 у ПАТ «Креді Агріколь Банк», ідентифікаційний номер 98, МФО 300614, місцезнаходжен-ня: 24200, Вінницька область, смт Томашпіль, вул. Івана Богуна, 4, на користь Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля», ідентифікаційний код 33143011, місцезнаходження: 24600, Вінницька область, Тульчинський район, смт Крижопіль, вул. Порошенка О. Героя України, 74-А, понесені витрати з оплати судового збору при зверненні в суд першої інстанції у сумі 4204,00 гривні ( чотири тисячі двісті чотири гривні 00 коп. ).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомп-лекс «Зелена Долина» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3153,00 гривні ( три тисячі сто п`ятдесят три гривні 00 коп. )

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прий-няття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 17 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький