Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1908/21

Номер провадження: 2/511/34/22

10 лютого 2022 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

секретаря - Ніколас С.О.,

за участю представника позивача - адвоката Било В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Роздільнянського міського споживчого товариства про визнання дійсним договору купівлі- продажу та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Роздільнянського міського споживчого товариства про визнання договору купівлі-продажу магазину дійсним та визнання права власності, посилаючись на те, що 07 травня 2019 року між нею та відповідачем було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу магазину, за яким вона придбала магазин , який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за 43600 грн. Всі кошти за придбаний магазин вона сплатила продавцю відповідно до наданих нею по справі прибуткових касових ордерів.

Між тим, до цього часу будівля магазину перебуває у власності відповідача, який ухиляється від укладення договору в нотаріальній формі та від підписання акту прийому передачі майна.

Оскільки нею виконані всі суттєві умови договору, вона повністю розрахувалася за майно, з того часу магазин перебуває у неї в користуванні, а відповідач навмисно ухиляється від підписання акту прийому передачі майна та укладення договору, просить суд визнати дійсним, укладений 07 травня 2019 року між нею та відповідачем договір купівлі продажу магазину в АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на вищевказаний магазин.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач Роздільнянське міське споживче товариство в судові засідання не з"явився, надали суду заяву про розгляд справи без участі їх представника.

Судом по справі встановлено наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідач Роздільнянське міське споживче товариство є власником нерухомого майна - магазину, який знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 90,7 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконкомом Єгорівської сільської ради на підставі рішення №32 від 05.06.2008 року. (а.с.14)

Згідно технічного паспорту на вказане нерухоме майно, магазин зареєстрований за Роздільнянським міським споживчим товариством, загальною площею 90,7 кв.м., сскладається з торгового залу під літ «А» площею 56,2 кв.м. та підсобного приміщення площею 34,5 кв.м. (а.с.4)

07.05.2019 року між Роздільнянським місьским споживчим товариством та ОСОБА_1 укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу основних засобів під відновлення основних засобів(будівлі магазину) , відповідно до якого продавець - Роздільнянське міське споживче товариство продало ОСОБА_1 магазин «продтовари» в АДРЕСА_2 за 43600 грн.(а.с.11)

В підтвердження сплати коштів за магазин ОСОБА_1 надала суду прибутковий касовий ордер №194 від 08.05.2019 року, відповідно до якого внесла до каси продавця 10000 грн за матеріали, та ордер за №245 від 10.06.2019 року, за яким сплатила до каси Роздільнянського міського споживчого товариства 33600 грн, також призначення платежу за матеріали. (а.с.9).

Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідно ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частина 3 ст. 640 ЦК України визначає, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ч. 2, ст. 220 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц зроблено висновок, що «однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин».

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, давши оцінку законності та обгрунтованості заявлених позовних вимог, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного.

Так позивач в підтвердження законності набуття права власності на магазин надала суду договір купівлі-продажу основних засобів під відновлення основних засобів(будівлі магазину) , відповідно до якого продавець - Роздільнянське міське споживче товариство продало ОСОБА_1 магазин «продтовари» в АДРЕСА_2 за 43600 грн, укладений в простій письмовій формі.

Даний договір відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України є нікчемним, а відтак не породжує ніяких юридичних наслідків, в тому числі і набуття позивачем за цим договором права власності на магазин , тому суд виходить із відсутності правових підстав для визнання за позивачем права власності на вищевказану нерухомість саме на підставі такого договору.

Також позивачем надані суду прибуткові касові ордери, якими вона підтверджує оплату вартості придбаного магазину на користь продавця за договором в розмірі 43600 грн.

Суд вважає, що передача грошових коштів відповідачу не свідчить про набуття права власності на нерухоме майно за відсутності нотаріально посвідченого договору.

Далі , відповідно до висновку, викладеного в постанові ВС від 04 березня 2019 року у справі N 665/2266/16-ц по справі від однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Суд вважає, що у даній справі позивачем ОСОБА_1 не доведено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Суд в ході розгляду справи не встановив існування таких обставин, а також не отримав відомості про втрату можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Небажання продавця та ухилення від нотаріального посвідчення договору не є безумовною підставою для застосування положень ч. 2 ст. 220 ЦП України.

Так суду не надано доказів звернення самого позивача до нотаріуса з бажанням укласти договір в нотаріальній формі, відсутня відмова нотаріуса у вчиненні правочину.

За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для визнання договору купівлі-продажу магазину від 07.05.2019 року, укладеного між Роздільнянським місьским споживчим товариством та ОСОБА_1 дійсним, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення спірного договору та що така можливість була втрачена.

У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

З вищевикладеного в сукупності вбачається, що вимоги позивачки про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності є необґрунтованими, не доведеними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 203, ч.2 ст.220, 334, 639, 640, 657 ЦК України, керуючись ст. 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Роздільнянського міського споживчого товариства про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно, відмовити повністю.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук