Справа № 639/8838/21
Провадження № 2/639/968/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року

Жовтневий районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Рубіжного С.О.

за участю секретаря Чубенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Харків) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся з позовною заявою позивач, в особі свого представника - адвоката Лисенка Андрія Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 25.09.2020р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 17063.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.07.2021 року Холодногірсько-Новобаварським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження № 66159939 на підставі виконавчого напису № 17063 від 25.09.2020 року, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, за яким стягнуто з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», заборгованість в розмірі 25050,00 гривень.

ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» не повідомляло позивача, що до нього перейшло право вимоги, а також ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» не надавало позивачу договір факторингу, відповідно до якого до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перейшло право вимоги за Кредитним Договором №007-152267/13-00938-вкл-к від 10 грудня 2013 року.

Будь-яких листів чи повідомлень від ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та/або Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича позивач не отримував. З сумою заборгованості перед ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» не згоден.

ОСОБА_2 вважає, що оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконай оскільки був виданий з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріусів.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив подані документи зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Отже, оскаржуваний виконавчий напис №17063, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 25.09.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі № 826/20084/14. Договір, який був наданий ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. для вчинення виконавчого напису №17063, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, крім того проведеного нотаріусом поза межами свого нотаріального округу.

У зв`язку з вищевикладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом, уклав угоду з адвокатом та поніс витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 грудня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

Одночасно ухвалою задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів, зокрема витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича належним чином завірені копії матеріалів справи з видачі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 17063 від 25.09.2020 року.

07 лютого 2022 року на електрону пошту суду надійшло клопотання від представника відповідача про врегулювання спору за участю судді, заява про визнання позовних вимог, а також клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті.

08 лютого 2022 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача - адвоката Лисенка Андрія Олександровича, в яких останній зазначив, що погашення заборгованості, в тому числі і частково, не є предметом спору в даному процесі, оскільки таким є виконавчий напис нотаріуса, який вчинено незаконно, а наявність визнання позовних вимог позбавляє врегулюванню спору за участю судді, а заява про зменшення витрат на правничу допомогу є необгрунтованою, не підкріплюється належними та допустимими доказами.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представником позивача надано до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримуються у повному обсязі та просив їх задовольнити та вирішити питання судових витрат.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Так, судом встановлено, 25 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис № 17063 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості у розмірі 25050,00грн.

Постановою державного виконавця Холодногірсько-Новобаварським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Харків) Крапив`янською В. В. від 23.07.2021 відкрито виконавче провадження № 66159939 на підставі виконавчого напису №17063 від 25.09.2020 року, виданого приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості у розмірі 25050,00грн.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Відповідно до п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.Статтею 88 Закону «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та у постанові Верховного Суду України від 23.01.2018 року по справі №310/9293/15.

Позивач зазначає, що він не погоджується з розміром заборгованості, а отже, вказаний розмір заборгованості не є безспірним.

Окрім того, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, саме такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі 910/10374/17.

Отже з наданих письмових доказів, судом встановлено, що у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а також нотаріусом порушено порядок вчинення виконавчого напису, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про зворотне, ані представником відповідача ані приватним нотаріусом суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведені обставини, на які він посилається як на підставу свого позову, уся сукупність по справі доказів підтверджує викладені в позовній заяві обставини, а також враховуючи те, що позовні вимоги визнані відповідачем, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги від 21.12.2021 року, акт виконаних робіт (із переліком наданих послуг) від 24.12.2021 року, укладені між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням Донець і Партнери, а також копію товарного чеку № б/н від 24.12.2021 року з яких вбачається, що витрати на правову допомогу складають у фіксованому розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Необхідно зауважити, що ч. 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем у клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу було зазначено про неспівмірність витрат зі складністю справи, часом, затраченим адвокатом на виконання робіт, пов`язаних зі справою, також зазначено, що вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги в інших аналогічних справах.

Однак, аналізуючи вартість та обсяг послуг які були надані позивачу по справі, складність справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціну позову та значенням справи для сторони, суд не знаходить підстав для зменшення витрат на правову допомогу та знаходить їх співмірними.

Суд не бере до уваги надані представником відповідача до справи копії рішень судів, а також копії договорів про надання правничої допомоги, оскільки надані договори були укладені у 2018 році, а також договори були укладені виключно для підготовки одного виду процесуального документу - позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З врахуванням визнанням відповідачем позовних вимог та у зв`язку з тим, що при поданні позову позивач був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 454,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 263-265, 273, 289 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 25 вересня 2020 року та зареєстрованого в реєстрі за № 17063 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості у розмірі 25050 гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНПРОМ МАРКЕТ на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНПРОМ МАРКЕТ на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривені 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», , місцезнаходження: Київська область, місто Ірпінь, вулиця Стельмаха Михайла, будинок 9А, офіс 204.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, місцезнаходження місто Київ, вулиця Мала Житомирська, будинок 6/5.

Третя особа: Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Харків), , місцезнаходження: місто Харків, вулиця Москалівська, будинок 58.

Повний текст рішення складено 16 лютого 2022 року.

Суддя С.О. Рубіжний