Справа № 683/3391/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2022 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої-судді Кутасевич О.Г.,

за участі секретаря судового засідання Градомської Д.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

його представника адвоката Кашина В.А.

представника військової частини НОМЕР_1 Ковальчука Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові цивільну справу №2/683/227/2022 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про скасування рішення житлової комісії про зняття з квартирного обліку та зобов`язання поновити на квартирному обліці,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) і просить скасувати протокольне рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 №38 від 13 квітня 2018 року в частині зняття його з квартирного обліку у складі сім`ї (одна особа) у в/ч НОМЕР_1 , а також зобов`язати житлову комісію військової частини поновити його на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які мають право на першочергове, позачергове отримання житлових приміщень за датою первинної постановки його на облік.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 28 листопада 2017 року №28-РС його звільнено з військової служби у запас за п. «а» ч.1 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту.

На момент звільнення його вислуга років у Збройних Силах України склала 25 років 2 місяці. Рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 13 квітня 2018 року, яке оформлено протоколом №38, його разом із членами сім`ї у складі однієї особи було знято з квартирного обліку з посиланням на те, що підстава його звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням контракту не дає йому права перебувати на квартирній черзі при в/ч НОМЕР_1 .

Вважає своє зняття з квартирного обліку незаконним, таким, що порушує його конституційні права, оскільки він разом із членами сім`ї у 2007 році був правомірно зарахований на квартирний облік, а тому зняття його з цього обліку суперечить Конституції України, Житловому кодексу України, а дія Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оброни України №737 від 30.11.2011 року, яка стала підставою для зняття його з обліку, на нього не поширюється та стосується тих військовослужбовців, які були прийняті на квартирний облік після набрання нею законної сили.

Крім того, його вислуга на військовій службі становить більше 20 років, власного житла він не має, а тому він має право на одержання житла для постійного проживання, в зв`язку з чим повинен перебувати на квартирному обліку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кашин В.А. підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просять позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача НОМЕР_1 у визначений законом строк подав відзив на позовну заяву, який в судовому засіданні підтримав та просить у задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що ОСОБА_1 було звільнено з військової служби через закінчення строку контракту, що згідно п.2.18, розділу ІІ Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оброни України №737 від 30.11.2011 року, яка була чинною на момент його звільнення з військової служби, було підставою для зняття його з квартирного обліку у військовій частині. Оскільки станом на 28 листопада 2017 року (момент звільнення позивача з військової служби) законодавством не передбачалось залишення на квартирному обліку військовослужбовців при звільненні з військової служби у зв`язку із закінченням контракту, тому позовні вимоги вважає безпідставними.
Крім того, відповідач подав клопотання, у якому просив застосувати строк позовної давності. Уважав, що ОСОБА_1 подав позов про скасування рішення житлової комісії від 16 квітня 2018 року за межами трирічного строку позовної давності, встановленого ст.256 ЦК України, будь-яких доказів поважності такого пропуску суду не подав.

У судовому засіданні представники відповідача проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1992 року по 30 листопада 2017 року проходив військову службу у Збройних Силах України.

На підставі рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 24 серпня 2007 року ОСОБА_1 разом із сім`єю у складі однієї особи був зарахований на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, також у списки осіб, які користуються правом першочергового, позачергового отримання житлових приміщень.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28 листопада 2017 року №28-РС ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас відповідно до частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням вимог підпункту «ї» пункту 1 частини 8 цієї статті.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31 листопада 2017 року №134 він виключений із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Старокостянтинівського ОМВК Хмельницької області.

Згідно цього наказу, вислуга років позивача у Збройних Силах України становить 25 років 2 місяці.

На підставі рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 13 квітня 2018 року, оформленого протоколом за №38, ОСОБА_1 у складі сім`ї (одна особа) знято з квартирного обліку у в/ч НОМЕР_1 на підставі абз. 1 п.2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оброни України №737 від 30.11.2011 року (зі змінами).

Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються матеріалами облікової (квартирної) справи про перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.37 ЖК України, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов та залишили роботу на підприємствах, в установах та організаціях у зв`язку з виходом на пенсію беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов нарівні з працюючими на цих підприємствах, в установах, організаціях громадянами.

Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, згідно ст.38 ЖК України встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470 були затверджені Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.

Згідно п.10 цих Правил громадяни, які залишили роботу на підприємствах, в установах, організаціях, що здійснюють квартирний облік, у зв`язку з виходом на пенсію, беруться на облік нарівні з робітниками і службовцями даного підприємства, установи, організації.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей ( п.1 Порядку, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно п.3 даного Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Крім того, п.30 цього Порядку передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (п. 30 Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених п.30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року.

ОСОБА_1 має вислугу на військовій службі 25 років 2 місяці та перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 24 серпня 2007 по 13 квітня 2018 року зі складом сім`ї (одна особа), а також у списках осіб, які мають право на першочергове, позачергове отримання житлових приміщень. За цей період житлом за рахунок Міністерства оборони не забезпечувався. Звільнений позивач в запас на підставі пп. «а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як особа, яка в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходила військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився та вони не висловила бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.
Системний аналіз зазначених обставин по справі з урахуванням положень викладеного вище законодавства, свідчить про те, що підстави для зняття позивача з квартирного обліку були відсутні.

Посилання представника відповідача на п.2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30 листопада 2011 року, яка була чинною на момент звільнення позивача з військової служби як на підставу зняття позивача з квартирної черги, не заслуговують на увагу, з наступних підстав.

Так, дійсно згідно абз.5 п.2.18 зазначеної Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу, а саме: військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.

В такій редакції п.2.16 та п.2.18 Інструкції діють з 19 червня 2014 року на підставі наказу Міністерства Оборони України №401 від 19 червня 2014 року «Про затвердження Змін до Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями».

Фактично без внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року, - нормативних актів вищої юридичної сили, внаслідок іншого їх тлумачення Інструкцією звужено зміст та обсяг існуючих прав і свобод військовослужбовців.

Забезпечення військовослужбовців належним житлом за безперервну військову службу є певною соціальною допомогою, підтримкою, додатком до основних джерел існування і спрямовані на реалізацію конституційного права кожного громадянина на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48 Конституції України). Таким чином, при вступі на службу позивачу було державою гарантоване певне забезпечення і компенсації, які фінансуються із бюджету. Зупинення або звуження змісту і обсягу гарантованих Конституційних соціальних прав є недопустимим і не повинні погіршувати становище особи, а тому позивач має право отримати житло з державного фонду.

Крім того, зазначені положення Інструкції суперечать нормами ЖК України, зокрема ст.37 цього Кодексу, яка передбачає право працівників, які залишили роботу (службу) на підприємствах, в установах та організаціях у зв`язку з виходом на пенсію залишатися на квартирному обліку нарівні з працюючими на цих підприємствах, в установах, організаціях громадянами.
Отже, військовослужбовець у разі звільнення з військової служби має право залишатись на квартирному обліку при наявності вислуги років, що дає право на пенсійне забезпечення.
Посилання представника відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №752/5881/15-ц та постанови Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №522/24730/14-ц є безпідставними, оскільки у них висловлена позицію щодо безпідставності залишення на квартирному обліку військовослужбовця, який має вислугу років менше 20 років.
Доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, не ґрунтуються на нормах цивільного права, виходячи з наступного.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або особу, яка його порушила.
Як пояснив у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що на засіданні житлової комісії, на якому вирішено питання про зняття його з квартирного обліку він присутній не був, про результати засідання йому не повідомляли та копію рішення не направляли. Про існування рішення житлової комісії від 13 квітня 2018 року він дізнався у 2021 році.
Такі його пояснення в судовому засіданні представником відповідача не спростовані. Зокрема він визнав, що участь особи, щодо якої вирішується питання про зняття з квартирного обліку є необов`язковою, будь-які повідомлення про результати засідання житлової комісії не направляються.
Матеріали житлової справи ОСОБА_1 також не містять підтверджень ознайомлення з оскаржуваним рішенням житлової комісії.
Отже, твердження позивача про те, що саме у 2021 року він дізнався про порушення свого права, будь-якими доказами не спростовано.
Відтак, суд не убачає підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування строку позовної давності.
Оскільки ОСОБА_1 незаконно знято з черги, чим порушено його право на одержання житла, передбачене Конституцією України, тому його позов про скасування рішення житлової комісії про зняття з квартирного обліку та поновлення його на квартирному обліку підлягає задоволенню.
При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 908 грн., який підлягає стягненню на його користь з відповідача на підставі ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 13, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом №38 від 13 квітня 2018 року в частині зняття ОСОБА_1 зі складом сім`ї (одна особа) з квартирного обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку у військовій частині НОМЕР_1 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 зі складом сім`ї (одна особа) на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які мають право на першочергове, позачергове отримання житлових приміщень з 24 серпня 2007 року.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянинівський районний суд.

У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Повний текст складено 15 лютого 2022 року

Суддя: