Справа 206/3337/21
Провадження 2/206/54/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді Плінської А.В.

при секретарі Крижко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області, треті особи - Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права на спадщину в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію за життя, що належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина на недоотриману ним пенсію. Вона, як спадкоємиця першої черги звернулася із заявою про прийняття спадщини, однак державним виконавцем їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з неможливістю встановлення кола спадкоємців. Враховуючи викладене просила задовольнити її позовні вимоги.

Ухвалою від 02 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.

Ухвалою від 17 серпня 2021 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

25 жовтня 2021 року відповідачем Дніпровською міською радою було подано відзив на позовну заяву про відмову у задоволенні позову, який обґрунтований тим, що Дніпровська міська рада є неналежним відповідачем по справі, оскільки спір із позивачем із приводу грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії відсутній.

Ухвалою від 25 жовтня 2021 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Ухвалою від 08 грудня 2021 року залучено в якості співвідповідача Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області.

Ухвалою від 17 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності та з посиланням на підтримання заявлених позовних вимог.

Представник відповідача Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області у судове засідання явку свого представника не забезпечило, неодноразово повідомлялося про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомило, відзив на позов не надало.

Треті особи Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Восьма дніпровська державна нотаріальна контора надали заяви про розгляд справи у відсутності їх представника.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Як свідчать матеріали справи, позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на недоотриману пенсію.

Відповідно довідки Бахмутського-Лиманського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області, яка була надана на запит Восьмої Дніпровської ДНК, після смерті ОСОБА_2 залишилась недоотримана пенсія за період з 27.04.2018 року по 31.07.2020 року в загальній сумі 174956,13 грн.

Однак постановою нотаріуса Шостої Дніпровської ДНК, в.о. Восьмої Дніпровської ДНК від 07.07.2021р. позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва за законом, оскільки неможливо встановити коло спадкоємців.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991р. суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом із тим, не дивлячись на те, що позивачка єдина спадкоємиця померлого, яка своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

За правилами ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому вона звернулася до суду із позовом про визнання права у порядку спадкування за законом.

Повноваження щодо розпорядження коштами пенсійного фонду належать виключно органам пенсійного фонду, а не територіальній громаді в особі органів місцевого самоврядування.

Так, у відповідності до рішення Конституційного суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011р. по справі № 1-42/20114, Кабінет Міністрів України, як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належать і Пенсійний фонд України.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014р. № 280, Пенсійний фонд України розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України.

До повноважень Пенсійного фонду України відноситься: здійснення контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, за достовірністю документів, поданих для призначення пенсії, та відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством; обліку коштів Пенсійного фонду України, ведення статистичної та бухгалтерської звітності.

Пенсійний фонд України розпоряджається у межах повноважень коштами Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Таким чином, Пенсійний фонд України є органом, який реалізує політику пенсійного забезпечення, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому саме від цього органу залежить право позивача на отримання належної їй виплати за рахунок коштів пенсійного фонду.

Суд виходить з того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 цього Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Під час розгляду цієї справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу. Так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» зазначено, що відповідно до прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності. Натомість сподівання на визнання права власності на майно, яким тривалий час неможливо було користуватися ефективно, не може вважатися «майном» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції; це також стосується умовної вимоги, яка втрачає силу внаслідок недотримання цієї вимоги. Відповідно до прецедентного права Суду будь-яке втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо дотримання основоположних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображене в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутими цілями. Більше того, так само, як і в інших сферах соціальної, фінансової та економічної політики, національні органи мають певну свободу розсуду під час прийняття і виконання законів, що регулюють питання власності та договірні відносини. Цю свободу розсуду все ж таки мають контролювати європейські структури. Тому Суд повинен був упевнитися, чи не були перевищені надані Урядові межі свободи розсуду, тобто чи застосовано в цій справі доктрину «ultra vires» (хоча й законну саму по собі) з урахуванням принципу пропорційності. У справі "Вольф-Ульрих фон Мальтцан та інші проти Германії" ЄСПЛ зробив висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої що може вважатись активом: вона повинна мати обґрунтовану закону підставу, якою зокрема є чинна норма закону , тобто встановлена законом норма щодо виплат (зокрема пенсійних, допомоги) на момент дії цієї норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

В даному випадку предметом спору є захист права доньки спадкодавця на одержання суми неодоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю і яку спадкоємець, маючи законне сподівання може отримати від держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування року» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позивачка звернулася до суду через об`єктивні обставини,незалежні від її волі,які позбавляють її можливості оформити спадкові права і отримати спадщину,а тому,з урахуванням принципу верховенства права, наявності у неї законних очікувань на отримання у спадок належної спадкодавцю соціальної виплати, її право підлягає захисту судом.

Згідно ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями ЗУ «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

З урахуванням викладеного позивач має право успадкувати соціальні кошти за законом у вигляді недоотриманої пенсії за життя її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 174956,13 грн.

Як було вказано, повноваження щодо розпорядження коштами пенсійного фонду належать виключно органам пенсійного фонду, а не територіальній громаді в особі органів місцевого самоврядування. Тому у задоволенні вимог до Дніпровської міської ради позивачеві слід відмовити.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 206, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області, треті особи - Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію останньої за період з 27 квітня 2018 року по 31 липня 2020 року в сумі 174956,13 грн.

В задоволені решти позовних вимог до Дніпровської міської ради відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 лютого 2022 року.

Суддя: А.В. Плінська