Справа № 210/4793/21
2/214/2178/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 лютого 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Джемерчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Саксаганський відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий 26.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. та зареєстрований в реєстрі за №4319 щодо стягнення з нього на користь ТОВ «Фінпром Маркет» за період з 01.11.2018 року по 26.01.2021 року включно суми у загальному розмірі 9395 грн. 00 коп., а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

05.01.2022 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній просив суд також стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів у розмірі 2445 грн. 84 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі спірного виконавчого напису Саксаганським відділом ДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області постановою від 17.06.2021 року відкрито виконавче провадження №65842119, в межах якого 30.06.2021 року була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Зі змісту виконавчого напису, копію якого позивач отримав у державного виконавця, він дізнався, що він нібито є боржником за Кредитним договором №1-640 від 14.06.2018 року, укладеним ним з ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Капітал», правонаступником якого є відповідач. Із вчиненим виконавчим написом позивач не згоден, вважає його таким, що не підлягає виконанню. Так, позивач зазначає, що ніколи не перебував у фінансових та/або кредитних відносинах з ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Капітал». Крім того, у період з 14.06.2018 року до теперішнього часу він не отримував жодних вимог, розрахунків, претензій, листів про заборгованість. Позивач також зазначив, що зі змісту виконавчого напису вбачається, що в ньому відсутні відомості про те, що Кредитний договір №1-640 від 14.06.2018 року був посвідчений нотаріально. У зв`язку із викладеним позивач вважає, що у нотаріуса не було підстав для вчинення виконавчого напису. Разом з тим, в межах виконавчого провадження з виконання спірного виконавчого напису, з його доходів було утримано загалом 2895 грн. 60 коп., з яких: 269 грн. 00 коп. витрат на проведення виконавчих дій, 180 грн. 76 коп. виконавчого збору та 2445 грн. 84 коп. погашення боргу на користь ТОВ «Фінпром Маркет». Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини, жодних кредитних договорів позивач не укладав, тому вважає, що відповідач набув стягнуті з нього кошти без достатньої правової підстави, тому просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 2445 грн. 84 коп.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за відсутності сторони позивача.

Представник відповідача, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, 24.12.2021 року до канцелярії суду надійшла заява представника відповідача, в якій останній просив задовольнити позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судовий збір за подання до суду позовної заяви у розмірі 454 грн. 00 коп. та у разі подання заяви про забезпечення позову судовий збір у розмірі 227 грн. 00 коп.

Також, представником відповідача надано відзив на позовну заяву (в частині вимоги щодо стягнення грошових коштів), в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог в цій частині, зазначив, що на підтвердження стягнення таких сум, позивачем було надано довідку ПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, якою, на думку представника відповідача, підтверджується лише факт утримання певних грошових коштів, та не підтверджується, що такі кошти було перераховано саме за банківськими реквізитами ТОВ «Фінпром Маркет». Також, представник відповідача у поданому відзиві стверджував, що грошові кошти в розмірі 2445 грн. 80 коп., які були утримані з позивача, на розрахункові рахунки ТОВ «Фінпром Маркет» не надходили. У зв`язку з викладеним просив відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Представником позивача, в свою чергу надано до суду відповідь на відзив, в якій останній не погодився із твердженням представника відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву, щодо того, що наданою позивачем довідкою з ПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області підтверджується лише факт утримання з пенсії позивача певних коштів, оскільки така сума зазначена у довідці у графі «Розмір відрахованих сум в рахунок погашення боргу на користь ТОВ «Фінпром Маркет». Натомість представник відповідача у наданому відзиві стверджує, що грошові кошти, утримані з пенсії позивача на користь відповідача, на рахунки відповідача не надходили, проте доказів на підтвердження зазначеного надано не було.

Треті особи до судового засідання не з`явились, кожен окремо про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, заяв не надали.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Так, 14.06.2018 року між ТОВ Фінансова компанія «Бізнес Капітал» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №1-2640, згідно умов якого позивач отримав грошові кошти у розмірі 3000 грн. 00 коп. на строк 7 днів, зі сплатою відсотків, відповідно до умов даного Кредитного договору (а.с.128-135).

26.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №4319 та яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором №1-640 від 14.06.2018 року, укладеним ним з ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Капітал», правонаступником якого є ТОВ «Фінпром Маркет». Строк платежу за договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.11.2018 року по 26.01.2021 року включно. Сума заборгованості складає 9395 грн. 00 коп., з яких: 3000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 6345 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами і комісією; 50 грн. 00 коп. плата за вчинення виконавчого напису (а.с.9).

17.06.2021 року державним виконавцем Саксаганського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Смоловою Л.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65842119 з виконання виконавчого напису №4319 від 26.01.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. (а.с.11-12).

30.06.2021 року державним виконавцем Саксаганського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Смоловою Л.Д. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №4319 від 26.01.2021 року (а.с.12 зворот).

Згідно листа Відділу обслуговування громадян №19 Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в межах виконавчого провадження №65842119, відповідно до постанови державного виконавця від 30.06.2021 року, з пенсії ОСОБА_1 за період з 01.08.2021 року по 31.12.2021 року було утримано 269 грн. 00 коп. витрат на проведення виконавчих дій, 2445 грн. 84 коп. в рахунок погашення боргу на користь ТОВ «Фінпром Маркет» та 180 грн. 76 коп. в рахунок погашення виконавчого збору (а.с.96).

Також, згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 17.01.2019 року за заявою ОСОБА_1 було зареєстровано провадження за ч. 1 ст. 185 КК України, щодо викрадення 14.06.2018 року у ОСОБА_1 невстановленою особою сім карти, через яку в подальшому невстановлена особа викрала з банківських рахунків грошові кошти (а.с.14).

Порядок вчинення виконавчого напису та його форма врегульовано Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», 16 главою Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5.

Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Як передбачено в п. п. 3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

Відповідно до п. 2-2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині, доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду у справі №826/20084/14 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року відмовлено.

Оскаржений позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 26.01.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14.

Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до Кредитного договору №1-640 від 14.06.2018 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Капітал», правонаступником якого є ТОВ «Фінпром Маркет».

Разом з тим, розділом 3 глави 16 Порядку встановлені умови за яких вчиняються виконавчі написи нотаріуса, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Учинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2019 року у справі №569/8884/17.

Суд також зауважує, що заборгованість повинна бути безспірною, тобто боржник окрім обізнаності щодо розміру заборгованості повинен її визнати та погодитись із її розміром.

Так, представником відповідача не було надано до суду доказів обізнаності позивача про існування заборгованості, ознайомлення з її розміром та її визнання. Відтак є підстави вважати, що заборгованість позивача за Кредитним договором №1-640 від 14.06.2018 року не є безспірною.

Враховуючи викладене, а також враховуючи позицію відповідача щодо визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 26.01.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №4319, яким стягнуто з позивача на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості у загальному розмірі 9395 грн. 00 коп., таким що не підлягає виконанню є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі №910/1531/18.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Таким чином, оскільки підставою для набуття коштів відповідачем був виконавчий напис №4319 від 26.01.2021 року, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, тому відпала сама підстава для набуття та утримання ним коштів у сумі 2445 грн. 84 коп. утриманих з позивача на користь відповідача.

Суд ставить під сумнів твердження представника відповідача щодо ненадходження утриманої Пенсійним фондом з пенсії позивача суми коштів у розмірі 2445 грн. 84 коп. на рахунок відповідача, оскільки доказів на підтвердження цього факту суду надано не було. Крім того, згідно листа Відділу обслуговування громадян №19 Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зазначено загальну суму коштів, утриманих з пенсії позивача за період з 01.08.2021 року по 31.12.2021 року, а також деталізовано складові цієї суми, а саме зазначено про утримання 2445 грн. 84 коп. у рахунок погашення боргу на користь ТОВ «Фінпром Маркет».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 2445 грн. 84 коп. обґрунтована, доведена, тому підлягає задоволенню.

Разом з тим, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1362 грн. 00 коп. (908 грн. 00 коп. - судовий збір за подання до суду позовної заяви + 454 грн. 00 коп. - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову) (а.с.1,44).

Крім того, до суду було подано клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмір 5000 грн.

Представником відповідача в свою чергу надано до суду клопотання, в якому останній просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до 1907 грн. 00 коп., мотивуючи своє клопотання тим, що на думку представника відповідача, заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу не відповідають складності справи, завищені у порівнянні з витратами на адвокатські послуги у аналогічних справах, а також вважав за необхідне врахувати позицію відповідача щодо наміру врегулювати спір за участю судді та визнання відповідачем позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Дослідивши доводи сторін, викладені у вищевказаних клопотаннях, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що 10.08.2021 року між адвокатом Починок В.В. та позивачем було укладено Договір про надання правової, відповідно до якого адвокат зобов`язався надати юридичні послуги щодо захисту та представництва інтересів клієнта.

На підтвердження витрат, понесених на правничу допомогу, суду було надано Додаткову угоду №1 до Договору про надання правничої допомоги №10/08/21 від 10.08.2021 року, рахунок на оплату №77 від 14.09.2021 року та Акт надання послуг №77 від 14.09.2021 року, а також квитанції АТ КБ «Приватбанк» на оплату позивачем правничої допомоги на загальну суму 5000 грн. (а.с.108,109,110,111).

Враховуючи викладене та надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу, суд не вбачає підстав для зменшення витрат на оплату правничої допомоги, оскільки вважає, що розмір понесених позивачем витрат є співмірним із складністю справи та обсягом робіт наданих адвокатом, виконання яких підтверджено Актом надання послуг №77 від 14.09.2021 року.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають також стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18, 1212 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 141, 142, 263-265, 268, 273, 315, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий 26.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем та зареєстрований в реєстрі за №4319 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» за період з 01.11.2018 року по 26.01.2021 року включно суми у загальному розмірі 9395 грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (ідентифікаційний код 43311346, адреса місцезнаходження: Київська область, м. Ірпінь, вул. Михайла Стельмаха, буд. 9А, офіс 204) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) безпідставно набуті кошти у розмірі 2445 грн. 84 коп.; витрати зі сплати судового збору у розмірі 1362 грн. 00 коп.; витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.