Справа №333/7606/21
Провадження №2-о/333/21/22
рішення

Іменем України

16 лютого 2022 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Тучкова С.С.,

за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Тараш Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/7606/21 за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Комунарський відділ у м.Запоріжжя управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява мотивована тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Запоріжжя. 30.06.1989 року уклав шлюб, зареєстрований Комунарським відділом РАЦС м.Запоріжжя, і змінив прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 . 03.08.1989 року отримав паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданого Комунарським РВВС м.Запоріжжя. У період з 28.04.1989 року по 14.09.1993 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . У період з 1988 року по 1997 рік працював на підприємствах у м.Запоріжжя, що підтверджується записами у трудовій книжці. Зважаючи на те, що паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 та інші документи були ним втрачені, тому для отримання паспорта громадянина України заявнику необхідно встановити факт постійного проживання на території України.

Заявник у судове засідання не з`явився.

Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримала повністю з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити вимоги заяви у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Комунарського відділу у м.Запоріжжя управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області проти задоволення заяви не заперечувала.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, свідка, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 народився 12.08.1963 року у м.Запоріжжя, запис акту №1993, що підтверджується довідкою, виданою Жовтневим відділом ЗАГС м.Запоріжжя.

30.06.1989 року ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_6 , зареєстрований Комунарським відділом РАЦС м.Запоріжжя, і змінив прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , що підтверджується актовим записом про шлюб №403 від 30.06.1989 року.

03.08.1989 року ОСОБА_7 отримав паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданого Комунарським РВВС м.Запоріжжя.

У період з 28.04.1989 року по 14.09.1993 року ОСОБА_7 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

У період з 1988 року по 1997 рік ОСОБА_7 працював на підприємствах у м.Запоріжжя, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

Як вбачається із матеріалів справи, встановлення факту постійного проживання заявника на території України пов`язане з вирішенням питання належності останнього до громадянства України.

За нормами статті 315 ЦПК України суд встановлює факти, що мають виключно юридичне значення, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У заяві йдеться про встановлення юридичного факту, від якого залежить виникнення права заявника на отримання громадянства України.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 (далі Порядок), із змінами, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

Пунктом 10 Порядку визначено, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24.08.1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13.11.1991 року; - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13.11.1991 року; - документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року; - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13.11.1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24.08.1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13.11.1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13.11.1991 року.

Крім цього, статтею 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

У пункті 44 наведеного Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до позиції, наведеної у Постанові Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі №363/214/17-ц перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи, мету встановлення факту, що має юридичне значення, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог заявника.

Керуючись Законом України «Про громадянство України», ст.ст. 315, 319 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Комунарський відділ у м.Запоріжжя управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, яке знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.Космічна, буд.10, задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_2 станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 16 лютого 2022 року.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков