Єдиний унікальний номер 725/594/22
Номер провадження 4-с/725/2/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2022 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Кожолянко А.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

державного виконавця Гушул К.А.,

та представника стягувача Баланецького О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кравчук Д.В., на постанову державного виконавця Другого ВДВС у м.Чернівці Південо-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Путінцева Р.Ю. від 22.03.2021 року від 22.03.2021 року про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження ВП №64859154, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року адвокат Кравчук В.Д. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаною скаргою та просив визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Другого ВДВС у м.Чернівці Південо-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Путінцева Р.Ю. від 22.03.2021 року про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження ВП №64859154.

В обґрунтування вказаних вимог посилався на те, що на примусовому виконанні в Другому ВДВС м.Чернівці перебуває виконавчий лист №725/2114/20 виданий Першотравневим районним судом м.Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 206587,87 грн. В рамках виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа державним виконавцем 22.03.2021 року винесено постанову про арешт коштів боржника на підставі якої було накладено арешт на кошти ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Приватбанк». Про наявність вказаної постанови боржнику стало відомо 14.01.2022 року при ознайомленні представника з матеріалами виконавчого провадження.

Вважає, що постанова про арешт коштів боржника підлягає скасуванню, оскільки вказаний вище рахунок в АТ «ПриватБанк» є рахунком зі спеціальним режимом використання, а тому накладення арешту на кошти, які знаходяться на вказаному рахунку не відповідає вимогам закону з огляду на правові позиції викладені у постановах ВС №916/73/196 від 27.07.2019 року, №916/1572/19 від 10.10.2019 року та №340/1018/19 від 17.01.2020 року щодо заборони накладення арешту на рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати, пенсії, стипендії тощо, та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету, які є рахунками зі спеціальним режимом.

На вказану скаргу надійшов відзив від державного виконавця відповідно до змісту якого державний виконавець просить відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти боржника для забезпечення реального виконання рішення суду вчинені з межах його повноважень, є правомірними та узгоджуються з положеннями Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в оскаржуваній постанові він зазначив про накладення арешту на усі відкриті рахунки боржника та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться,., на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Крім того, будь-яка інформація про те, що рахунок про який йде мова у скарзі віднесений до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання до державного виконавця не надходила та банк правомірно виконав постанову про накладення на нього стягнення.

Також, у вказаному відзиві зазначено, що постановою державного виконавця №64859154 від 16.06.2021 зупинено виконавчі дії у виконавчому провадженні, на підставі ухвали Верховного Суду України № 725/2114/20 від 04.06.2021 року та відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадків, передбачених п.п. 10,15 ч. 1 ст. 34 цього Закону.

Крім того, на вказану скаргу надійшли письмові пояснення представника стягувача, в яких останній вимоги скарги не визнав та зазначав, що рахунок про який йде мова у скарзі не входить до переліку тих на які не може бути накладений арешт та приймаючи рішення про накладення арешту на кошти боржника державний виконавець діяв в межах вимог закону та вчиняв дії спрямовані на примусове виконання рішення суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник скаргу підтримали та просила задовольнити з підстав зазначених у її змісті.

Державний виконавець надала суду пояснення аналогічні змісту відзиву, зазначала, що на пенсію може бути звернене стягнення в межах виконавчого провадження в порядку встановленому законом з метою примусового виконання рішення суду. Просила відмовити в задоволені скарги.

Представник стягувача в судовому засідання просив відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на обставини викладені у відповідних письмових поясненнях.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, судом встановлено, що в провадженні Другого ВДВС у м.Чернівці Південо-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження ВП № 64859154 з примусового виконання виконавчого листа №725/2114/20 виданого Першотравневим районним судом м.Чернівці 17.02.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради заборгованості в розмірі 214334,92 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем Путінцевим Р.Ю. 22.03.2021 року винесено постанову про арештів коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 10 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на іншихрахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частиною 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою ст. 59 вказаного Закону.

Також, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

З тексту оскаржуваної постанови вбачається, що державний виконавець наклав арешт на всі кошти боржника крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Таким чином, державним виконавцем визначено порядок виконання зазначеної постанови із застереженням про заборону накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржникута після отримання такої постанови саме банк зобов`язаний відповідно до вимог ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначити статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на такому рахунку.

Натомість, АТ «ПриватБанк», виконуючи постанову державного виконавця, не визначим зазначений вище рахунок боржника як такий, що має спеціальний режим використання на який заборонено накладати арешт.

З доданої до матеріалів скарги довідки АТ «ПриватБанк» від 05.07.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 отримав платіжну картку з рахунком № НОМЕР_1 на який отримує пенсійні виплати, а також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата. У вказаній довідці не вказано, що зазначений рахунок має спеціальний режим використання (а/с 6).

Отже, АТ КБ «ПриватБанк», на яке нормами ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

За таких обставин, рахунок ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Такі висновки узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20), а також судом враховується позиція ВС, яка міститься у постанові від 09 лютого 2021 року у справі 2010/2-1565/11.

Слід зазначити, що законом передбачений окремий порядок зняття арешту з рахунку боржника, який має спеціальний режим використання, натомість за наслідками розгляду скарги встановлено, що боржник не повідомляв державного виконавця про те, що рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Приватбанк» має спеціальний режим використання, а звертаючись до суду з даною скаргою на дії державного виконавця, не надав доказів на підтвердження того, що вказаний рахунок відноситься до переліку тих на які не може бути накладений арешт, при цьому він просив скасувати постанову про арешт майна боржника в цілому, а не лише в частині яка стосується арешту на рахунок, який призначений для отримання пенсійних виплат, не навівши у скарзі доказів наявності порушень вимог закону з боку державного виконавця при винесені оскаржуваної постанови та за наслідками розгляду скарги судом не встановлено наявності таких порушень.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд не знаходить підстав для задоволення скарги та скасування постанови державного виконавця від 22.03.2021 року про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження ВП №64859154.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 55,124 Конституції України, ст.ст. 4, 18, 48, 52, 56, 59, Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 260, 261,268, 273, 352, 353, 354, 355, 447-453 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Другого ВДВС у м.Чернівці Південо-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Путінцева Р.Ю. від 22.03.2021 року про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження ВП №64859154 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або в той самий строк через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 розділу тринадцятого ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлений 16 лютого 2022 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна