Справа № 156/31/22
Провадження № 2/156/102/22
Рядок статзвіту № 79
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Федечко М. О.

за участю: секретаря судового засідання Салатюк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в смт. Іваничі цивільну справу № 156/31/22 за позовом ОСОБА_1 до ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» та просить стягнути 42691,06 грн. заборгованості по заробітній платі та 65556,54 грн. заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку, на користь ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 працював у ДП «Шахта № 9 «Волиньвугілля» електрослюсарем підземним 4 розряду дільниці шахтного транспорту.

09 липня 2021 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору із виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, згідно ст.. 44 КЗпП України. У день звільнення та станом на 31 грудня 2021 року позивачу не виплачено належні при звільненні кошти. Згідно інформації № 558-10 від 22 грудня 2021 року відповідача, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 532,98 грн., а заборгованість по заробітній платі становить 42691 грн.

Відповідачем здійснено затримку розрахунку при звільненні, період затримки становить - 123 робочих дні. Враховуючи середньоденну заробітну плату та період часу затримки розрахунку при звільненні з 20 липня 2021 року по 31 грудня 2021 року до стягнення з відповідача підлягає 65556,54 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи порушення трудових прав позивача, змушена звернутися до суду із вище вказаним позовом. Понесені судові витрати просить стягнути з відповідача.

17 січня 2022 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі.

08 лютого 2022 року від представника відповідача ОСОБА_3 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, а заявлений розмір середнього заробітку вважає значно завищеним і неспівмірним з розміром розрахункових сум. При ухваленні рішення суду просить врахувати, що у ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» існують зобов`язання по виплаті поточної заробітної плати працюючим шахтарям, а тому при стягненні з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку просить врахувати критерії справедливого та розумного балансу між інтересами обох сторін: працівника, який звільнився за власним бажанням; роботодавця, який є господарюючим суб`єктом , фінансування якого здійснюється за рахунок Державного бюджету в розмірах обмежених законом. Ним проведено власний розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважає, що сума компенсації в розмірі 42677,31 грн. є співмірною із загальною сумою невиплачених розрахункових сум при звільненні (42691 грн.), тоді як розрахована позивачем сума (65556,54 грн.) майже удвічі перевищує розмір фактично невиплаченої позивачу розрахункової суми при звільненні та покладає на підприємство додатковий фінансовий тягар , виконання якого є фактично неможливим. Таким чином, позивач недобросовісно діє до відповідача, адже лише з 01 травня 2021 року відбувся фактичний виділ зі складу ДП « Волиньвугілля» - ДП «Шахта № 9 « Нововолинська» , а здійснювати свою діяльність підприємство почало лише з серпня 2021 року та на казначейські рахунки підприємства почали надходити кошти на виплату заробітної плати згідно бюджетної програми КПКВК 2401070. Тому вважає вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 65556,54 грн. необґрунтованими. При розподілі судових витрат просить врахувати вимоги ст.. 133, 141 ЦПК України. (а.с.28-30).

Також 08 лютого 2022 року від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Вважає, що відсутність детального опису робіт (послуг) виконаних адвокатом Якименко З.С., зокрема із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, а також відсутність у матеріалах справи підтвердження сплати позивачем гонорару у сумі 5400 грн. ставить під сумнів правомірність понесених позивачем витрат на правничу допомогу. З врахуванням того, що вказаний спір є незначної складності, просять зменшити розмір витрат на правничу допомогу та вважати обґрунтованим та пропорційним до предмета спору розмір витрат на правничу допомогу суму 2000 грн. (а.с.33-34).

Позивач та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, однак від останньої надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять позов задоволити повністю. Також представником позивача долучено до матеріалів справи акт здачі -приймання робіт (надання послуг) до договору № 61/21 від 01 листопада 2021 року про надання професійної допомоги від 31 грудня 2021 року та копію квитанції до прибуткового ксового ордера № 1/31 від 31 грудня 2021 року на суму 4000 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Як встановлено судом, позивач 15 квітня 2014 року прийнятий у ДП «Волиньвугілля» ВП «Шахта № 9 НВ» по переводу з ВП ШУ НВ на посаду електрослюсарем підземним 4- го розряду з повним робочим днем під землею.

09 липня 2021 року позивач з ДП «Шахта № 9 Нововолинська" звільнений з посади згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю , умов колективного чи трудового договору) із виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку згідно ст.. 44 КЗпП України.(а.с.8). Вказане також стверджується виписками з наказу № 45-к від 18 квітня 2014 року та № 27-к від 09 липня 2021 року. (а.с.9).

Листом Управління Держпраці у Волинській області від 21 жовтня 2021 року встановлено наявність заборгованості по виплаті заробітної плати позивачу станом на 12 жовтня 2021 року в розмірі 46822,68 грн. (а.с.10-11).

На адвокатський запит директором ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» Юрківим В.П. видано довідку згідно якої, заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 становить 42691,06 грн. Середньоденний заробіток складає 532,98 грн. (а.с.12).

Таким чином судом встановлено, що відповідач будучи роботодавцем позивача зобов`язаний здійснити розрахунок із позивачем при звільненні, однак такий здійснений не був, що слугувало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Той факт, що сторони перебували у трудових відносинах також стверджується копією трудової книжки позивача, а також тим, що відповідачем у жовтні 2021 року було здійснено виплату заробітної плати позивачу за квітень 2021 року.

Представником відповідача у відзиві на позовну заяву не викладено заперечень щодо стягнення 42691,06 грн. заборгованості по заробітній платі.

З врахуванням довідки відповідача про наявну заборгованість по заробітній платі, наведеного вище, суд позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по виплаті заборгованої заробітної плати задовольняє у повному обсязі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 вказала, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем ( заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо.)

З урахуванням того, що 09 липня 2021 року позивача звільнено з посади ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, та з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені, суд визначає розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача ДП «Шахта № 9 Нововолинська» в користь позивача.

Судом встановлено, що позивача звільнено 09 липня 2021 року, тому саме з 10 липня 2021 року розраховується кількість робочих днів, а саме з наступного дня після звільнення до 31 грудня 2021 року та становить 123 робочих дні, оскільки судом встановлено, що на час подачі позову до суду повний розрахунок з позивачем не проведено. Відповідно до інформації ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» середньоденний заробіток складає 532,98 грн.

Суд погоджується з доводами представника позивача в цій частині та вважає вірним його розрахунок середнього заробітку згідно довідки наданої відповідачем ( а.с. 2-3).

Відповідно до п.п.л) п.4 постанови КМУ №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Таким чином сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 липня 2021 року по 31 грудня 2021 року, із розрахунку 532,98 грн. (середньоденний заробіток)х 123 (робочі дні за вищевказаний період) = 65556,54 грн.

Вирішуючи питання про стягнення суми середнього заробітку суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Із вказаного правового висновку слідує, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до висновку Верховного суду України висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113ц16 суд може зменшити розмір відшкодування передбаченого ст.117 КЗпП України і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

З урахуванням розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 20000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, що на думку суду покриє матеріальні втрати позивача у зв`язку з зверненням до суду із вказаним позовом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того з відповідача в користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає до стягнення 297,72 грн. сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та пропорційно до розміру задоволених вимог - 1200 грн. витрат на правничу допомогу, що належним чином підтверджені договором про надання професійної правничої допомоги від 01 листопада 2021 року, ордером на надання правничої (правової) допомоги від 01 листопада 2021 року; актом здачі-приймання робіт (надання послуг) до договору № 61/21 від 01 листопада 2021 року про надання професійної допомоги від 31 грудня 2021 року та та копією квитанції до прибуткового касового ордера № 1/31 від 31 грудня 2021 року на суму 4000 грн.

Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 992,40 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 89, 141, 197, 259, 265, 268, 273, 293-294, 315-319 Цивільно-процесуального кодексу України суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги - задоволити частково.

Стягнути з Державного підприємства « Шахта № 9 «Нововолинська», на користь ОСОБА_1 42691,06 грн. (сорок дві тисячі шістсот дев`яносто одну) 06 коп. заборгованості по заробітній платі та 20000 грн. (двадцять тисяч гривень) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 липня 2021 року по 31 грудня 2021 року.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська », на користь ОСОБА_1 297,72 грн. сплаченого судового збору та 1200 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта № 9 Нововолинська» в дохід держави 992,40 грн. судового збору.

Повний текст судового рішення складено 16 лютого 2022 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: адвокат Якименко Зінаїда Степанівна, місцезнаходження м. Нововолинськ м-н Шахтарський 4/94 Волинська область;

Відповідач: Державне підприємство «Шахта № 9 «Нововолинська» (, місцезнаходження с. Литовеж вул. Шахтарська, 37 Володимир-Волинський район Волинська область.

Суддя М.О. Федечко