Ухвала

14 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 462/6352/18

провадження № 61-19748ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, Львівська міська рада, державний концерн «Лорта», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія 36», орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та вселення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 , який діяв в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 , звернувся до суду з зазначеним вище позовом.

Мотивуючи свої вимоги тим, що з 2007 року ОСОБА_2 працює в державному підприємстві «Львівський державний завод «Лорта» (далі - ДП «Лорта»). Спільним рішенням об`єднаного профспілкового комітету та адміністрації ДП «Лорта» від 01 березня 2013 року № 84 позивачу виділено кімнату АДРЕСА_1 . На підставі цього рішення ОСОБА_2 28 серпня 2013 року отримав ордер на вселення в указану кімнату. 04 вересня 2013 року він зареєструвався у наданій йому для проживання кімнаті, а в подальшому зареєстрував свою доньку. На час видачі йому ордера спірне житлове приміщення було закритим, а ключі від нього знаходилися у родичів особи, яка раніше проживала у цій кімнаті, після смерті якої родичі покійної - відповідачі у справі, самовільно без жодного дозволу чи рішення, не маючи ордера на вселення, зайняли спірну квартиру.

Наприкінці 2013 року позивач звернувся до адміністрації ДК «Лорта», де йому повідомили, що гуртожиток переданий у власність Львівської міської ради. Він неодноразово звертався до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради та Львівської міської ради із заявами щодо вселення у спірну квартиру, однак жодного результату це не дало.

Ордер на вселення у спірну кімнату АДРЕСА_1 й надалі залишається чинним, а право користування ОСОБА_2 спірним житловим приміщенням - законним. Відповідачі вселилися і проживають у спірній кімнаті незаконно, чим чинять позивачу та його доньці перешкоди у користуванні спірним житлом, що змусило його звернутися за захистом порушеного права до суду.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням гуртожитку шляхом виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1 та вселення позивачів в указану квартиру.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , який діяв в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 видано ордер від 28 серпня 2013 року № 134 неуповноваженою особою у зв`язку з чим він не набув права на вселення та проживання у квартирі АДРЕСА_1 , а відтак реєстрація місця проживання позивача з малолітньою донькою у спірному житловому приміщенні є незаконним. З вимогами щодо виселення осіб, які вселилися та проживають у гуртожитку без законних на те підстав, вправі звернутися саме власник гуртожитку.

Постановою Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діяв у своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 , задоволено. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 грудня 2019 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Усунуто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме: кімнатою АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Вселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у кімнату АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що предметом розгляду цієї справи є усунення перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням. Позивач ОСОБА_2 зі своєю дочкою, будучи зареєстрованим у спірному приміщенні, за наявності ордера, має право на проживання у такому приміщенні, у той час як у ОСОБА_4 чи в його матері ОСОБА_1 відсутні будь-які документи на право володіння, користування чи проживання у спірному приміщенні чи на вселення у нього. При цьому, апеляційний суд зазначив, що інвентаризаційний акт володіння фізичною (фізичними) особою жилими приміщеннями у гуртожитку, не є належним і допустимим доказом на підтвердження права на проживання ОСОБА_4 у спірному приміщенні.

У грудні 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій заявник просить оскаржуване судове рішення скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення її недоліків. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

На усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 грудня 2021 року заявник направила до суду запитувані матеріали.

Частинами першою та другою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Перевіривши підстави пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення, суд вважає, що заявлене клопотання заявника про поновлення цього строку підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Згідно із частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачають вимоги пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_1 подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року.

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, Львівська міська рада, державний концерн «Лорта», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія 36», орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та вселення за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року.

Витребувати з Залізничного районного суду м. Львова вищезазначену цивільну справу № 462/6352/18.

Надіслати іншим учасникам справи копію касаційної скарги та додані

до неї документи, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою та змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк один місяць.

До відзиву необхідно додати докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара