КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/3849/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1774/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати договір, укладений між ним та ОСОБА_2 від 24 квітня 2014 року про надання послуг з розроблення серверного середовища для функціонування соціальної мережі «Join2City», мобільного додатку та промо-вебсайту; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 10000 доларів США, що становить в еквіваленті 270 400 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 24 квітня 2014 року між сторонами було укладено усний договір про надання послуг, відповідно до якого відповідач зобов`язувався за винагороду розробити серверне середовище для функціонування соціальної мережі «Join2City», мобільного додатку та промо-вебсайту у строк до 20 січня 2015 року. На виконання умов договору позивачем було передано 4500 доларів США в якості авансового платежу, про що відповідачем була видана розписка від 24 квітня 2014 року.

15 жовтня 2014 року позивачем на виконання укладеного договору було передано грошові кошти у розмірі 3500 доларів США та 2000 доларів США, про що відповідачем була видана розписка від 15 жовтня 2014 року.

Станом на 22 лютого 2017 року зобов`язання відповідачем не виконані, що свідчить про порушення умов договору про надання послуг від 24 квітня 2014 року та є підставою для його розірвання та повернення сплачених на його виконання коштів (т. 1 а.с. 3-5).

Представник відповідача - адвокат Чередніченко В.П. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилався на те, що між сторонами виникли господарські правовідносини, як між суб`єктами господарювання, оскільки між ТОВ «ДЖОІН ТУ СІТІ» та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір № 02/09 від 02 вересня 2014 року, згідно з яким ФОП ОСОБА_2 зобов`язувався виконати роботи: з розробки, створення та впровадження в дію соціальної мережі «Join2City»; з розробки, створення та впровадження в дію серверного середовища для функціонування соціальної мережі «Join2City»; з розробки, створення та впровадження в дію мобільного додатку соціальної мережі «Join2City» для смартфонів на базі Android та IOS, які повинні бути розміщені у Apple App Store та Play Market; з розробки, створення та впровадження в дію веб-сайту http://www.join2city.com; здійснення безкоштовної гарантійної технічної підтримки належного функціонування соціальної мережі «Join2City», мобільного додатку, серверного середовища та веб-сайту протягом 12 місяців з моменту виконаних робіт. Зазначав, що усного договору про надання послуг від 24 квітня 2014 року не існувало, а ТОВ «ДЖОІН ТУ СІТІ» керівником якого був позивач на час укладення договору від 02 вересня 2014 року вже звертався до господарського суду із відповідним позовом і такий позов господарським судом був залишений без розгляду (т. 1 а.с. 86-128).

У липні 2018 року позивач подав до суду письмові пояснення у цивільній справі, в яких вказував про різний характер та предмет договорів від 24 квітня 2014 року та 02 вересня 2014 року. Так, усний договір про надання послуг від 24 квітня 2014 року передбачав лише створення програмних продуктів, а предметом договору про надання послуг № 02/09 від 02 вересня 2014 року були роботи по впровадженню в дію програмних продуктів, надання адміністративних, маркетингових послуг, здійснення оплати послуг хостингу, що відмінні від тих, що мали бути надані відповідачем, згідно з наданими розписками (т. 1 а.с. 224-229).

У листопаді 2018 року до суду була подана відповідь на письмові пояснення позивача, в яких відповідач вказував, що позивач намагається видати господарський договір за усний договір про надання послуг. Згідно з п. 9.3 договору № 02/09 від 02 вересня 2014 року, за яким після набрання чинності цим договором, всі попередні переговори за ним, листування, попередні договори, протоколи про наміри та будь-які інші усні або письмові домовленості сторін з питань, що так чи інакше стосується цього договору, втрачають юридичну силу, але можуть братися до уваги при тлумаченні умов договору. Таким чином, відповідач вважає, що доводи і вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими (т. 2 а.с. 2-5).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів відмовлено (т. 2 а.с. 85- 88).

Не погодившись з рішенням суду, 29 вересня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кавійчик В.П. подала до суду апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю (т. 2 а.с. 92-108).

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки суд вважав укладений усний договір від 24 квітня 2014 року між фізичними особами та письмовий договір від 02 вересня 2014 року укладений між суб`єктами господарювання одним і тим же договором. Крім того, ні судом першої інстанції, ні відповідачем не спростовано факту укладення усного договору між фізичними особами.

У відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Чередніченко В.П. просив відмовити у задоволенні скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін (т. 2 а.с. 138-140).

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Кавійчик В.П. підтримав скаргу і просив її задовольнити, представник ОСОБА_2 - адвокат Чередніченко В.П. заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи апеляційним судом були сповіщені належним чином про що у справі є докази. В судове засідання 17 лютого 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кавійчик В.П. подала письмові пояснення в яких просила розглянути справу за відсутності позивача та його представника (т. 2 а.с. 142-150).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні у справі докази у сукупності не дають підстав для висновку про укладення між сторонами усного договору про надання послуг від 24 квітня 2014 року. Встановлені по справі обставини свідчать про те, що 02 вересня 2014 року був укладений господарський договір між суб`єктами господарювання. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання усного договору про надання послуг від 24 квітня 2014 року та відмовив у задоволенні і похідних вимог про стягнення грошей за наданими розписками.

Колегія суддів погодилась з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 2014 року ОСОБА_2 написав розписку, в якій засвідчив, що отримав від ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 4500 доларів США в якості авансового платежу за розробку серверного середовища для функціонування соціальної мережі «Join2City», мобільного додатку та промовеб-сайту. Вказані послуги зобов`язався надати до 24 серпня 2014 року або повернути отримані кошти (т. 1 а.с. 6).

15 жовтня 2014 року ОСОБА_2 написав розписку, в якій засвідчив, що отримав від ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 3500 доларів США в якості остаточної оплати за розробку серверного середовища, мобільного додатку та промо-веб-сайту дня функціонування соціальної мережі «Join2City». Претензій щодо оплати не мав (т. 1 а.с. 7).

Встановлено, що 02 вересня 2014 року між ТОВ «ДЖОІН ТУ СІТІ» та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір № 02/09 на надання послуг, згідно з п. 1.1 якого ФОП ОСОБА_2 зобов`язувався виконати роботи: з розробки, створення та впровадження в дію соціальної мережі «Join2City»; з розробки, створення та впровадження в дію серверного середовища для функціонування соціальної мережі «Join2City»; з розробки, створення та впровадження в дію мобільного додатку соціальної мережі «Join2City» для смартфонів на базі Android та IOS, які повинні бути розміщені у Apple App Store та Play Market; з розробки, створення та впровадження в дію веб-сайту http://www.join2city.com; здійснення безкоштовної гарантійної технічної підтримки належного функціонування соціальної мережі «Join2City», мобільного додатку, серверного середовища та веб-сайту протягом 12 місяців з моменту виконаних робіт.

Згідно з п. 2.1 договору термін виконання замовником робіт з 02 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року.

Згідно з п. 5.1, 5.3 договору ціна договору становить суму в гривнях 50 000,00 грн. Авансування допускається. Розрахунок здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський розрахунок відповідної сторони (т. 1 а.с. 23-28).

З витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 08 листопада 2017 року вбачається, що засновником та керівником ТОВ «ДЖОІН ТУ СІТІ» був ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 99-101).

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

За змістом ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Відповідна правова позиція, викладена у постанові Верховного суду України у справі від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13.

Позивач стверджував про різний характер та предмет договорів від 24 квітня 2014 року та 02 вересня 2014 року, зазначивши що усний договір про надання послуг від 24 квітня 2014 року передбачав лише створення програмних продуктів, а предметом договору про надання послуг № 02/09 від 02 вересня 2014 року були роботи по впровадженню в дію програмних продуктів, надання адміністративних, маркетингових послуг, здійснення оплати послуг хостингу, що відмінні від тих, що мали бути надані відповідачем, згідно з наданими розписками (т. 1 а.с. 3-5, 224-229).

Відповідач зазначав, що позивач намагається видати господарський договір за усний договір про надання послуг, зокрема посилався на пункт 9.3 договору № 02/09 від 02 вересня 2014 року, за яким після набрання чинності цим договором, всі попередні переговори за ним, листування, попередні договори, протоколи про наміри та будь-які інші усні або письмові домовленості сторін з питань, що так чи інакше стосується цього договору, втрачають юридичну силу, але можуть братися до уваги при тлумаченні умов договору.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - адвокат Чередніченко В.П. не заперечував факт укладення його довірителем вищевказаних розписок та отримання за ними грошей, зазначаючи, що такі були укладені на підтвердження отримання авансу та виконання певного обсягу робіт за господарським договором від 02 вересня 2014 року, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 142-143).

За змістом письмової розписки від 24 квітня 2014 року ОСОБА_2 засвідчив, що отримав від ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 4500 доларів США в якості авансового платежу за розробку серверного середовища для функціонування соціальної мережі «Join2City», мобільного додатку та промовеб-сайту (т. 1 а.с. 6).

Вказана розписка підтверджує отримання авансу за виконання певного обсягу робіт і не містить визначення переліку робіт (послуг), ціни договору, які б давали підстави для висновку, що вказана розписка є самостійним договором про надання послуг.

Цих обставин позивач ОСОБА_1 не заперечував і в позовній заяві, зазначивши, що на виконання договору було передано гроші і укладено розписки 24 квітня 201 року на суму авансу 4500 доларів США та 1 жовтня 2014 року на суму 3500 та 2000 доларів США (т. 1 а.с. 3-5).

Будь-яких інших об`єктивних доказів укладення між сторонами 24 квітня 2014 року договору про надання послуг позивачем до суду не надано і судом таких не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено укладення 24 квітня 2014 року договору (усного) про надання послуг, як і не доведено наявності підстав для його розірвання, а саме з підстав істотного порушення умов договору відповідачем.

Отже, висновок районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог є правильним по суті спору, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення районного суду - без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не можуть бути визнані підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 18 лютого 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова