22-ц/804/891/22
265/738/22

Головуючий в 1 інстанції Адамова Т.С.
Доповідач: Зайцева С.А.
У Х В А Л А

про залишення скарги без руху

18 лютого 2022 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі судді Зайцевої С.А., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ :

15 лютого 2022 року до Донецького апеляційного суду надійшла скарга ОСОБА_1 , подана відповідно до штампу Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» 11 лютого 2022 року, додатком до якої надано ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2022 року, згідно з якою, відмовлено у відкритті провадження у цивільні справі за заявою (позовом) ОСОБА_1 про притягнення судді ОСОБА_2 до відповідальності.

Апеляційне провадження у справі не може бути відкрито виходячи з наступного.

Відповідно до ст.10 Конституції України та ст. 6 Закону України «Про засади державної мовної політики» державною мовою України є українська мова.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа №10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Відповідно до статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

В рішенні Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року №8-рп/2008 (справа про мову судочинства) зазначено:

5.1. Конституція України визначає, що державною мовою в Україні є українська мова (частина перша статті 10). Статус української мови як державної є складовою конституційного ладу держави нарівні з її територією, столицею, державними символами.

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною в пункті 3 мотивувальної частини Рішенні від 14 грудня 1999 року №10-рп/99 (справа про застосування української мови) під державною (офіційною) мовою розуміється мова, якій державою надано правовий статус обов`язкового засобу спілкування у публічних сферах суспільного життя. До такої сфери належить діяльність органів судової влади.

Відповідно до статті 124 Конституції України Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення.

Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України.

Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови, як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

5.2. Відповідно до частини п`ятої статті 10 та пункту 4 частини першої статті 92 Конституції України порядок застосування мов визначається виключно законами України.

Офіційне застосування державної мови в адміністративному і цивільному судочинстві врегульовано Законом України "Про судоустрій України" (частина перша статті 10), а також оспорюваними статтями Кодексів. Державною мовою здійснюються ведення судового процесу, складання судових документів та інші процесуальні дії і відносини, що встановлюються між судом та іншими суб`єктами на всіх стадіях розгляду і вирішення адміністративних та цивільних справ.

Кодекси гарантують громадянам, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, право користуватися в судовому процесі їх рідною мовою або мовою, якою вони володіють (частина друга статті 15 КАС України, частина друга статті 7 ЦПК України).

Законодавче регулювання мови судочинства та зазначеного права громадян є необхідною умовою належного застосування мов у адміністративному і цивільному судочинстві.

Отже, документи, які подаються суду та стосуються розгляду справи, мають бути викладені мовою судочинства, тобто українською.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга повинна бути викладена державною (українською) мовою. Скаржник не позбавлений права звернутися до перекладача з метою приведення апеляційної скарги у відповідність до вимог закону.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 570/5377/17, в ухвалах Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2021 року у справі № 212/3240/20, від 25 листопада 2021 року у справі № 641/3542/17, від 23 листопада 2021 року № 372/3444/20, від 03 листопада 2021 року № 263/3063/17, від 20 вересня 2021 року № 265/1998/21, від 16 серпня 2021 року № 2012/4962/2012, від 16 серпня 2021 року № 522/21531/19, від 11 серпня 2021 року № 243/3908/19, від 02 серпня 2021 року № 639/3033/20, від 14 червня 2021 року № 639/7509/15-ц.

Крім того, статтею 356 ЦПК України детально регламентовано вимоги до форми та змісту апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі має бути зазначено найменування суду, до якого подається скарга.

Подана апеляційна скарга адресована апеляційному суду, без зазначення найменування суду, до якого подається скарга.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі має бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти, офіційна електронна адреса, за наявності.

В поданій скарзі не зазначено місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, особи яка подає апеляційну скаргу.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі має бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

В поданій скарзі не зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі має бути зазначено рішення або ухвала, що оскаржуються.

В поданій скарзі не зазначено рішення або ухвала, що оскаржуються.

Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі має бути зазначено в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

В поданій скарзі не зазначено в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

Відповідно до п.7 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі має бути зазначено клопотання особи, яка подала скаргу.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

В поданій скарзі не зазначено клопотання особи, яка подала апеляційну скаргу в межах повноважень апеляційного суду відповідно до ст. 374 ЦПК України.

Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі має бути зазначена дата отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

В поданій апеляційній скарзі не зазначено дату отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

Відповідно до п.2 ч. 4 ст. 356 ЦПК України, до апеляційної скарги додаються копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

До поданої скарги не надано копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

До того ж, апеляційна скарга не відповідає вимогам п.3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України, а саме: до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674 VI від 08 липня 2011 року зі змінами та доповненнями (далі Закон) за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду: фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з вимог ст. 9 Закону судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Оскільки до поданої скарги не надано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону та з урахуванням викладеного, скаржнику пропонується сплатити суму судового збору у розмірі 496,20 грн (2481х0,2=496,20) за наступними реквізитами: отримувач: Донецьке ГУК/Марiуполь. МТГ/22030101,код отримувача ЄДРПОУ: 37967785, банк отримувача: Казначейство України(ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA0005686, код класифікації доходів бюджету 22030101. Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскаржуваного рішення) по справі _________ (Номер справи), Донецький апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа).

Відповідно до ст. 357 ЦПК України при вказаних недоліках апеляційне провадження у справі не може бути відкрито судом апеляційної інстанції та апеляційна скарга залишається без руху для усунення недоліків, а саме:

- усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 356 ЦПК України з наданням належно оформленої апеляційної скарги викладеної українською мовою з її копіями відповідно до кількості учасників справи;

- проведення сплати судового збору з наданням відповідного документа, що підтверджує сплату.

Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вказані вимоги, апеляційна скарга буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо заявник не усунув недоліки у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Щодо зазначення в скарзі про залучення в судовому порядку адвоката, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити наступне.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Закон України «Про безоплатну правову допомогу» ( далі - Закон) визначає зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги.

Безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел

Безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру (ст. 13 Закону).

Частиною 1 статті 18 Закону передбачено порядок подання звернень про надання безоплатної вторинної правової допомоги, згідно з якою, звернення про надання одного з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги або до територіального органу юстиції за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

З урахуванням викладеного, для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру, заявник не позбавлений права особисто або через адміністрацію відповідної державної установи де відбуває покарання звернутися до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях знаходиться за адресою: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 116 А.

Керуючись ст. ст. 356, 357 ЦПК України, п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», апеляційний суд, -

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків скарги протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

Роз`яснити, що у разі невиконання зазначених вище вимог у зазначений строк, апеляційна скарга буде вважатися неподаною і повернута.

Суддя Донецького

апеляційного суду С.А. Зайцева