Провадження № 2/185/1135/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 лютого 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М., з участю секретаря судового засідання Таран Н.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Позивач посилається на те, що вона є власником зазначеного будинку згідно свідоцтва про право власності від 20 липня 2001 року, виданого Павлоградською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області. Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 її колишній чоловік. Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 її син. Відповідачі зареєстровані в будинку, але починаючи з 2020 року в ньому не проживають, не сплачують комунальні платежі, не беруть участі в утриманні будинку, створюючи перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками направлялася відповідачам рекомендованим листом з повідомленням за адресою реєстрації, оскільки іншої адреси суду не повідомлено, поштове відправлення повернуто за закінченням терміну зберігання. Відзиву на позов не надійшло.

Сторонами не подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, також не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Тому відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Доданими до позовної заяви документами підтверджується, що ОСОБА_1 є власником жилого приміщення за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20 липня 2001 року Павлоградською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області (а.с.5-6).

У цьому будинку зареєстровані сама власниця ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_2 та повнолітній син ОСОБА_3 . Згідно з актом, складеним 25 листопада 2021 року комісією виконкому Богданівської сільської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично не проживають за адресою реєстрації з квітня 2021 року (а.с.7).

За змістом статей 317, 319, 321 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18, члени сім`ї власника житла набувають право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.

Як передбачено частиною 2 статті 406 Цивільного кодексу України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

За змістом позовної заяви ОСОБА_1 , відповідачі перестали бути членами її сім`ї, не пов`язані з нею спільним побутом, фактично не користуються належним їй будинком, проживають окремо. Реєстрація місця проживання відповідачів у будинку порушує право позивача на вільне розпорядження і користування своїм майном.

Тому право відповідачів на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини 2 статті 406 Цивільного кодексу України.

Таким чином наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинком, який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 908 грн, що підтверджується квитанцією (а.с.1).

У зв`язку із задоволенням позовних вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частках (454 грн з кожного).

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 .

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ,

- ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ,

- ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя У.М. Болдирєва