Справа № 147/473/21
Провадження № 22-ц/801/152/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мудрак А. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Сопруна В. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Мудрак А. М., в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт Тростянець Вінницької області, за відсутності сторін

у цивільній справі № 147/473/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 серпня 2019 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1212879. 23.04.2020 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 23042020, у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 23.04.2020 до Договору факторингу № 23042020 від 23.04.2020 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35 960 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23.04.2020 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. В зв`язку з неналежним виконанням свого обов`язку перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» позивач просить стягнути з відповідача 35 960 грн. заборгованості за кредитним договором та понесені ними судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 листопада 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №1212879 від 27.08.2019 в сумі 35 960,00 грн. та 2 270,00 грн. сплаченого судового збору.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов до висновку про порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором. Також суд виходив з того, що оскільки в судовому засіданні відповідно до картки обліку не встановлено суми заборгованості за пенею, тому заявлена представником відповідача заява про застосування спливу строку позовної давності до нарахованої пені не підлягає розгляду та задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції є неправомірним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що предметом спору в цій справі є стягнення на користь позивача заборгованості за Кредитним договором № 1212879 від 27.08.2019 в загальному розмірі 35 960 грн., який складається з 10 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою кредиту (тіло кредиту); 5 400 грн. - сума заборгованості за відсотками; 20 560 грн. - сума заборгованості за пенею. Інших позовних вимог, на думку відповідача, позивач до суду не заявляв. Заявлені позивачем вимоги про стягнення вищезазначеної заборгованості нею не визнавались. Вона не погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Звертає увагу, що в результаті дослідження як доказу карти обліку позичальника ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду та задоволення заяви відповідача про застосування спливу строку позовної давності до нарахованої пені, оскільки відповідно до вищезазначеної картки обліку судом не встановлено суми заборгованості за пенею. Відповідач вважає, що надані позивачем докази, а саме: Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу від 23.04.2020 та копія картки обліку, на які суд першої інстанції послався при ухваленні рішення судового рішення, не можуть підтверджувати вимоги позивача, оскільки не є первинними касовими документами та не містять розрахунків заявлених платежів, тому не можуть бути належними доказами заборгованості відповідача ОСОБА_1 за Договором про надання коштів у позику від 27.08.2019. Крім того, звертає увагу на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції, позивачем було надано відповідь на відзив на позовну заяву від 17.08.2021, в якому зазначено, що внаслідок допущених «технічних описок та помилок», що мали місце при підготовці позовної заяви до суду та доказів позивача про підтвердження заборгованості за кредитним договором, позивачем було змінено предмет спору. А саме, заборгованість за відсотками в розмірі 5 400 грн. замінено на заборгованість по штрафам у розмірі 5 000 грн.; а заборгованість за пенею у розмірі 20 560 грн. замінено на заборгованість за відсотками у розмірі 20 960 грн. З оскаржуваного судового рішення вбачається, що місцевим судом фактично прийнято такі зміни предмету позову, вчинені позивачем у неналежний спосіб. Вважає, що ухваливши рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 35 960,00 грн., врахувавши при цьому, крім заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10 000 грн., заборгованість по штрафам у розмірі 5 000 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 20 960 грн., змінені позивачем у неналежний спосіб, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. Зазначає, що позивач не змінював предмету позову, який підлягає доказуванню, у визначений законом спосіб, шляхом подання до суду відповідної заяви про зміну предмету позову, в зв`язку з допущеною помилкою, як це передбачено ч. 3 ст. 49 ЦПК України. Отже вважає, що оскаржуване судове рішення за таких обставин не відповідає визначеним ст. 263 ЦПК України вимогам та підлягає скасуванню.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Звертає увагу суду, що при корегуванні складових суми заборгованості за кредитним договором, сама сума не змінилась, тобто позовні вимоги не збільшувались та не зменшувались, а залишились тими ж самими. Отже, виходячи з того, що позивачем було направлено до суду першої інстанції відповідь на відзив з уточненням складових позовних вимог, при цьому розмір складових залишився без змін, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з положеннями частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, зазначена справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до наступних висновків.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

27.08.2019 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір № 1212879 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті. Приймаючи умови цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись (а.с.4,5).

Відповідно до наданого графіку платежів до договору про надання коштів у позику на умовах кредиту №1212879 від 27.08.2019, встановлено, що датою повернення позики визначено 26.09.2019, сума позики 10 000,00 грн., сума нарахованих процентів 1 620,00 грн., разом до сплати 11 620,00 грн. (а.с.5 на звороті).

Одночасно з підписанням договору №1212879 від 27.08.2019 відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.6,7).

23 квітня 2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 23042020, у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.11-13).

З витягу з реєстру боржників від 29.04.2021 до договору факторингу №23042020 від 23.04.2020 підтверджено, що за боржником ОСОБА_1 , згідно кредитного договору № 1212879 заборгованість становить 35 960,00 грн., з них: 10 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 5 400,00 грн. заборгованість за відсотками, 20 560,00 грн. сума заборгованості за пенею, штрафами (а.с.16).

Відповідно до картки обліку позичальника ОСОБА_1 за укладеним договором № 1212879 від 27.08.2019 встановлено, що останній платіж здійснено 26.11.2019 в сумі 5 400,00 грн. (а.с.17,18).

Так судом встановлено, що згідно з матеріалами справи кредитний договір був укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 у електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).

За таких обставин місцевий суд дійшов висновку, що відповідачем підтверджено факт укладення кредитного договору з ТОВ «Авентус Україна» та отримання грошових коштів, оскільки між сторонами було погоджено порядок підписання даного договору у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Так, умовами договору № 1212879 від 27.08.2019, зокрема п.1.4, 1.7, 3.2, 3.6.2, 4.4, 4.5, визначено порядок та строки нарахування процентів на користування кредитом, а також штрафу у випадку прострочення повернення суми позики.

Вивчивши та дослідивши надану позивачем в якості доказів картку обліку позичальника ОСОБА_1 за укладеним договором № 1212879 від 27.08.2019 суд першої інстанції встановив, що сума основного боргу за договором становить 10 000,00 грн. (графа 4); дійсно за період з 27.08.2019 по 25.09.2019 позичальнику нараховувалась знижена процентна ставка в розмірі 54 грн. за кожен день користування коштами (графа 5/1); з 26.09.2019 по 25.10.2019 нараховувалась процентна ставка стандартна в розмірі 180,00 грн. за кожен день, також з 28.10.2019 по 26.12.2019 процентна ставка стандартна в розмірі 180,00 грн. за кожен день користування коштами, та з 30.12.2019 по 25.03.2019 процентна ставка стандартна в розмірі 180,00 грн. за кожен день (графа 5/2); крім того в період з 30.12.2019 по 09.02.2020 позичальнику було нараховано штраф у виді фіксованої суми 120,00 грн. за кожен день прострочення на загальну суму 5 000,00 грн. (графа 6). Інших нарахувань, в тому числі і пені відповідно до наданої картки обліку не встановлено, кредитором не проводилось (а.с.17,18).

Оскільки в судовому засіданні відповідно до картки обліку не встановлено суми заборгованості за пенею, тому суд першої інстанції зробив висновок, що заявлена представником відповідача заява про застосування спливу строку позовної давності до нарахованої пені не підлягає розгляду та задоволенню.

З наданої позивачем відповіді на відзив роз`яснено та вказано, що при складанні позовної заяви було допущено технічну помилку , замість «сума заборгованості за штрафами» вказано «… за пенею». Проаналізувавши умови договору кредиту, суд дійшов висновку, що позивачем правильно нараховано суму штрафу за договором № 1212879 від 27.08.2019 у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до п.3.6 Договору передбачено, що у разі порушення Клієнтом строків виконання зобов`язань за Договором п.п.3.6.1 протягом пільгового періоду з 1 по 3 день прострочення виконання зобов`язань клієнта, нарахування процентів не здійснюється. П.п.3.6.2 з 4 дня прострочення заборгованості відновлює щоденне нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж до 90 дня прострочення.

Даний вид нарахувань було проведено первісним кредитором, та загальна сума нарахованих відсотків становить 20 960,00 грн., що підтверджено карткою обліку (а.с.17,18).

Щодо розбіжностей у Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №23042020 від 23.04.2020 та Картці обліку за договором №1212879 від 27.08.2019, що трактується в якості розрахунку заборгованості, судом встановлено та прийнято до уваги в якості належного та допустимого доказу саме картку обліку, зважаючи на конкретизацію (розшифрування) зазначених сум до сплати за договором позики саме в картці обліку, причому загальна сума заборгованості як в реєстрі боржників так і в картці обліку однакова.

Таким чином, враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи, відповідач не спростував правильність нарахування позивачем суми заборгованості за кредитним договором, а також суми штрафу за прострочення повернення суми позики.

Доводів щодо неправильності чи безпідставності таких нарахувань касаційна скарга також не містить.

Вивчивши та дослідивши надану позивачем в якості доказів картку обліку позичальника ОСОБА_1 за укладеним договором №1212879 від 27.08.2019, у рішенні суду вірно визнано грошові зобов`язання за кредитним договором, визначено їх розмір, ці зобов`язання належним чином не виконані, а тому в цьому випадку вимоги щодо стягнення штрафних санкцій відповідають вимогам закону та умовам укладеного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог в частині стягнення штрафу у розмірі 5 000,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 20 960,00 грн. апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані з огляду на таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1212876 в розмірі 35 960,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 400,00 грн. сума - заборгованості за відсотками; 20 560,00 грн. сума заборгованості за пенею.

З наданої позивачем відповіді на відзив роз`яснено та вказано, що при складанні позовної заяви було допущено технічну помилку, замість «сума заборгованості за штрафами» вказано «… за пенею».

Згідно положень п. 3 ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у підготовчому засіданні суд: у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги.

Таким чином, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняте судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову відбудеться тоді, коли в рамках конкретного позовної вимоги позивач замість одного способу захисту прав (який був заявлений раніше, при подачі позову) захоче скористатися іншим способом захисту, обґрунтовуючи свої позовні вимоги (предмет позову) тими самими обставинами, якими він обґрунтовував первісні вимоги.

Зміна підстав позову відбувається тоді, коли позивач в рамках конкретної позовної вимоги, в обґрунтування раніше заявлених позовних вимог (предмету позову) посилається на інші обставини якими він ці (перші) позовні вимоги, обґрунтовував.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», з урахуванням положень статті 49 ЦПК України, змінило предмет чи підстави позову, оскільки позивач не змінив способу захисту прав (який був заявлений раніше, при подачі позову стягнення заборгованості за кредитним договором), також він не зазначив інші обставини, якими він ці (перші) позовні вимоги обґрунтовував.

Скаржник в апеляційній скарзі також зазначає, що в матеріалах справи відсутній належно оформлений Реєстр боржників, з яким пов`язано набуття Фактором (позивачем) права вимоги. Витяг з Реєстру боржників не може бути доказом, так як цей документ є сформованим документом, а не копією чи витягом оригінального примірника документа, який містить первинну інформацією.

Відповідно до частин першої, другої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові доказ подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Отже твердження скаржника, що витяг з Реєстру боржників не може бути доказом є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2022 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

В. В. Сопрун