ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/76/22 Справа № 214/796/18 Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Кривий Ріг

справа № 214/796/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2018 року у справі № 214/796/18, провадження 2/214/1425/18, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди задоволенні частково.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.01.2019 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей.

16 червня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 214/796/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей посилаючись на те, що питання судових витрат у цивільній справі № 214/796/18, провадження 2/214/1425/18, залишилось невирішеним.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі відмовлено з тих підстав, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року змінено в частині мотивів відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення по цивільній справі № 214/796/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей, оскільки в даному випадку судом, що ухвалив рішення по справі, є Дніпровський апеляційний суд, отже саме Дніпровський апеляційний суд може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи має ухвалювати додаткове рішення, або ж відмовляти в ухваленні додаткового рішення по справі.

11 січня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду апеляційної інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі, в якій просить достягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за звернення до суду з позовом в сумі 5 990,80 грн. та за розгляд справи апеляційним судом в сумі 7 365,16 грн., а разом 13 355,96 грн., оскільки постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2019 року питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору за подання позову, в якому заявлено вісім немайнових вимог не вирішено.

Крім того ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 2 000 грн. інших судових витрат, пов`язаних з наданням їй правничої допомоги правником ОСОБА_3 , який шукав та вивчав справу, законодавство по темі судового збору, судову практику, готував заяви до суду та подавав ці заяви до суду. На виготовлення даної заяви ним було витрачено більше 900 хвилин, більше 15 годин відриву від звичайних занять, підготовка до створення заяви 10 годин, роздруківка заяви 4 години та 4 години в дорозі до суду і зворотній шлях до дому після подання заяви до суду.

Також ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 2 083,70 грн. та 1 943,20 грн. за відрив від звичайних занять, оскільки вважає, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2019 року в задоволенні вказаної вимоги відмовлено безпідставно.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, в лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення по справі про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей.

В заяві про ухвалення додаткового рішення по справі відповідач посилається на те, що з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за звернення до суду з позовом в сумі 5 990,80 грн. та за розгляд справи апеляційним судом в сумі 7 365,16 грн., а разом 13 355,96 грн., оскільки постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2019 року питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору за подання позову, в якому заявлено вісім немайнових вимог не вирішено.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору за звернення до суду з позовом в сумі 5 990,80 грн. (вісім немайнових вимог) та за розгляд справи апеляційним судом в сумі 7 365,16 грн., оскільки як вбачаєтеся із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 було пред`явлено позов до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей, в якому заявлено одну вимогу, а саме вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3 200 грн. за яку позивачем, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній на момент подання позову, було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн.

При цьому з позивача також не підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 7 365,16 грн., оскільки відповідача ОСОБА_2 при поданні апеляційної скарги ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року було звільнено від сплати судового збору в розмірі 1 057,20 грн.

Також колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 не підлягають стягненню 2 000 грн. інших судових витрат, пов`язаних з наданням їй правничої допомоги правником ОСОБА_3 , який шукав та вивчав справу, законодавство по темі судового збору, судову практику, готував заяви до суду та подавав ці заяви до суду. На виготовлення даної заяви ним було витрачено більше 900 хвилин, більше 15 годин відриву від звичайних занять, підготовка до створення заяви 10 годин, роздруківка заяви 4 години та 4 години в дорозі до суду і зворотній шлях до дому після подання заяви до суду, з огляду на наступне.

У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Матеріали справи, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПЦ України, не містять доказів того, що відповідачу надавалась правнича допомога правником ОСОБА_3 , в матеріалах справи відсутня як довіреність відповідача на представлення її інтересів ОСОБА_3 , так і Договір про надання правничої допомоги, крім того матеріали справи не містять Акту приймання - передачі наданих послуг або ж Акту виконаних робіт та доказів оплати відповідачем наданих послуг з правничої допомоги, тому вимоги відповідача щодо стягнення з позивача на її користь 2 000 грн. інших судових витрат, пов`язаних з наданням їй правничої допомоги правником ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню й вимоги відповідача про стягнення з ОСОБА_1 2 083,70 грн. та 1 943,20 грн. за відрив від звичайних занять, оскільки постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2019 року відповідачу відмовлено у стягненні з позивача на її користь 1 943,20 грн. за відрив від звичайних занять, тому колегія суддів не може переглядати вказане питання при розгляді даної заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення.

Щодо вимог відповідача про стягнення з ОСОБА_1 2 083,70 грн. за відрив від звичайних занять, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 додатку до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ і порядок їх компенсації за рахунок держави» (з внесеними змінами і доповненнями від 14.03.2018 року) визначено, що за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам у зв`язку з явкою до суду компенсуються витрати, які обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять.

Проте, відповідач не приймала участь у справі особисто та матеріали справи не місять доказів того, що замість неї участь у справі приймала її довірена особа, отже доказів понесення витрат на відрив від звичайних занять суду не надано, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_1 2 083,70 грн. за відрив від звичайних занять.

Таким чином, вивчивши матеріали справи та заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей, колегія суддів приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.270, 381 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 15 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: