Справа № 206/2360/20
Провадження № 2/191/1042/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Твердохліб А.В.

за участю секретаря Яришевої Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

11.11.2020 року позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони 01.08.2008 року уклали кредитний договір № DNL0GK.

Згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 52133,98 доларів США на термін до 01.08.2018 року, в відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509,526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 08.04.2020 року має заборгованість в розмірі 527383,13 доларів США, яка складається з наступного :

- 53478,42 доларів США заборгованість за кредитом ( тілом кредиту);

- 5113,26 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 13371,29 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 411320,97 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Також, позивач зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 18484,55 доларів США, яка складається з наступного:

- 5113,26 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом в період з 29.11.2015 року по 08.04.2020 року;

- 13371, 29 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом.

Враховуючи те, що відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням прав АТ КБ «ПриватБанк», останній просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 загальну суму заборгованості у розмірі 18484,55 доларів США, що за курсом 27.09. відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.04.2020 року складає 500756,46 грн., за кредитним договором № DNL0GK від 01.08.2008 року, а також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Крім того зазначила, що АТ КБ «ПриватБанк» не пропустив строк позовної давності, так як звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки перервало його.

Представник відповідача ОСОБА_3 просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю у зв`язку з необгрунтованістю, підтримала наданий раніше відзив на позовну заяву, просила застосувати строк позовної давності.

Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Судом встановлено, що 01.08.2008 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № DNL0GK.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 8.1. договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти в строк з 01.08.2008 року по 01.08.2018 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 58473,89 доларів США на придбання нерухомості, з них 50000,00 доларів США на придбання нерухомості, шляхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 1500,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 372,94 доларів США - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 261,05доларів США - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 6339,90 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 7.2. даного договору. Період сплати вважати період з «21» по «28» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 984,98 доларів США згідно графіку погашення кредиту (додаток 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Однак відповідач ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту і відсотків, що згідно наданого позивачем розрахунку станом на 08.04.2020 року складає 527383,13 доларів США, яка складається з наступного :

- 53478,42 доларів США заборгованість за кредитом ( тілом кредиту);

- 5113,26 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 13371,29 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 411320,97 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Пунктом 5.5. кредитного договору сторони погодили терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором - тривалістю 5 років.

Пунктом 8.1 кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості та п.п. 8.1.1. погодили, що позичальник зобов`язується повернути кредит згідно порядку та в строк, які вказані у п. 8.1 Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз. 1 п. 8.1 даного договору.

При порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день пор строчки, але не менше 1 гривні (пункт 8.4 кредитного договору).

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зобов`язання.

За умовами кредитного договору, сторони погодили, що виконання позичальником своїх зобов`язань в частині повернення отриманих у позику кредитних коштів буде здійснюватися частинами, а саме, щомісяця у період з 21 по 28 число позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 984,98 доларів США, згідно з графіком погашення кредиту (додаток 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, процентам, винагороді, комісії.

Підпунктом 8.1.2 кредитного договору передбачено, що у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) - останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Таким чином, умовами договору сторони погодили, що порушення позичальником термінів внесення передбаченого кредитним договором щомісячного платежу на 120 календарних днів змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. У такому випадку вважається таким, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 19.05.2011 року в розмірі 13,93 доларів США, а тому за визначенням підпункту 8.1.2 кредитного договору останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів, тобто 30 травня 2011 року є строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі).

Встановлено, що настання факту порушення позичальником термінів оплати, передбачених пунктом 8.1.1 (у тому числі оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, наступило раніше дати звернення АТ КБ «ПриватБанк» (грудень 2012 року) з позовом ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому строк кредитування сплив в останній день місяця, в якому відбулося порушення ОСОБА_1 термінів оплати за кредитним договором на 120 календарних днів, тобто 30 травня 2011 року.

Відповідно до актуальних правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, суд приходить до висновку про сплив строку кредитування у зв`язку з настанням факту порушення позичальником термінів сплати платежів, передбачених пунктом 8.1.1 (у тому числі оплати заборгованості не в повному обсязі), в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на термін понад 120 календарних днів, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з необґрунтованістю.

Щодо доводів АТ КБ «ПриватБанк» про переривання перебігу позовної давності.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження № 61-3872св18), від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 148/1923/16-ц (провадження № 61-21009св18).

Суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах, перебіг позовної давності за вимогами АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, перервався саме пред`явленням банком у грудня 2012 року вимог до позичальника про звернення стягнення на предмет іпотеки, з того часу перебіг позовної давності розпочався заново, а тому на час звернення АТ КБ «ПриватБанк» (травень 2020 року) збільшена за домовленістю сторін до 5 років позовна давність сплила.

Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц (провадження № 14-159цс19).

Про порушене право на отримання від ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, банку стало відомо у моменту закінчення погодженого сторонами строку кредитування 30 травня 2011 року. Перебіг вказаного строку перервався та розпочався заново у зв`язку із зверненням АТ КБ «ПриватБанк» у грудні 2012 року з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак у межах позовної давності, позивач не пред`явив вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Але суд не вбачає підстави для застосування строку позовної давності, оскільки в задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Питання судових витрат вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, та ст.256, 257, 261, 267, 526, 527, 530, 611, 612,623,1054ЦК України, та керуючись ст. ст. 12, 81,141,142, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя А. В. Твердохліб