Справа № 761/9319/13-ц
Провадження № 8/761/6/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Яницькій О.Л.,

за участі:

відповідачки за первісним позовом: ОСОБА_1

представників відповідачки

за первісним позовом: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника позивача

за первісним позовом: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_5 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017р. у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення боргу та процентів за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и в :

В вересні 2018р заявники ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діяла законний представник ОСОБА_1 звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною заявою (а.с. 94-96 т.9) про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017р. по цивільній справі № 761/9319/13-ц, та з урахуванням поданої заяви на виконання ухвали суду від 08 травня 2019р., заявники просили суд (а.с. 113-117 т.9):

- скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017р. у справі № 761/9319/13-ц та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , , яка діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення боргу та процентів за договором позики, і зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним - задовольнити.

Свою заяву, відповідачі обґрунтовували тим, що на їх думку існують нововиявлені обставини, визначені п. 1) ч. 2 ст. 423 ЦПК України. Так, 25 серпня 2018р. ОСОБА_1 було виявлено в особистих речах ОСОБА_9 додаткову угоду від 29 грудня 2011р. до договору позики від 28 грудня 2011р., відповідно до якої сторони (позикодавець ОСОБА_10 та позичальник ОСОБА_9 ) дійшли згоди про розірвання укладеного між сторонами договору позики від 28 грудня 2011р., а також те, що позичальник повернув позикодавцю всю суму позики, а також внесені зміни до договору позики в частині терміну повернення позики.

Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 27 червня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

06 листопада 2019р. представником первісного позивача було подано на адресу суду висновок експерта № 47/19 за результатами проведення судової експертизи від 16 вересня 2019р. (а.с. 191-197 т. 9), а 17 серпня 2020р. цим же представником була подана на адресу суду заява, в якій сторона первісного позивача проти задоволення поданої заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами заперечувала, зазначаючи, що заява подана з порушенням положень ст. ст. 423, 425 ЦПК України, непідсудна суду першої інстанції, оскільки рішення суду першої інстанції було змінено апеляційним судом. Крім того, сторона звертала увагу суду, що стороною заявників не надано жодних доказів на підтвердження виявлення додаткової угоди до договору позики саме в строки передбачені положеннями ст. 424 ЦПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , представники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подану заяву про перегляд рішення суду першої інстанції від 10 березня 2017р за нововиявленими обставинами задовольнити, та ухвалити нове рішення, яким первісний позов залишити без задоволення, а зустрічний позов - задовольнити.

Представник позичальника ОСОБА_6 - ОСОБА_4 заперечував проти задоволення заяви про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017р. за нововиявленими обставинами.

Решта учасників процесу в засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені, в установленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення сторін, які з`явилися в судове засідання, вивчивши надані сторонами документи, перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку, що подана заява про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017р. по цій цивільній справі № 761/9319/13-ц не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1, ч. 2 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Рішенням Шевченківського районного суду м Києва від 10 березня 2017р. по цивільній справі № 761/9319/13-ц, позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє їх мати ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної державної адміністрації в м. Києві, про стягнення боргу та процентів за договором позики, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 борг за зобов`язаннями спадкодавця ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 480000,00 грн., але в межах вартості майна отриманого в спадщину.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 борг за зобов`язаннями спадкодавця ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 480000,00 грн., але в межах вартості майна отриманого в спадщину.

Стягнуто з ОСОБА_5 , в інтересах якої діє її мати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 борг за зобов`язаннями спадкодавця ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 480000,00 грн., але в межах вартості майна отриманого в спадщину.

Стягнуто з ОСОБА_5 в інтересах якого діє його мати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 борг за зобов`язаннями спадкодавця ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 480000,00 грн., але в межах вартості майна отриманого в спадщину. Здійснено розподіл судових витрат за первісним позовом.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_8 , неповнолітні ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє їх мати ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним - залишено без задоволення.

Рішенням Колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 17 травня 2017р., апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_5 - задоволено частково. Змінено рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017р. Виключено з резолютивної частини рішення посилання на обмеження стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє їх мати ОСОБА_1 , «в межах вартості майна, отриманого у спадщину».

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017р. залишено без змін.

Так, апеляційна інстанція встановила: «Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідачі не висували заперечень, що одержане у спадщину майно ОСОБА_9 менше суми боргу за договором позики від 28 грудня 2011 року. Встановивши, що вартість одержаного відповідачами у спадщину майна перевищую суму боргу за договором позики та поклавши на відповідачів обов`язок сплатити борг ОСОБА_6 , суд першої інстанції безпідставно зазначив у резолютивній частині рішення про обмеження стягнення коштів з відповідачів вартістю майна, отриманого у спадщину. Оскільки резолютивна частина рішення про стягнення боргу з відповідачів визначає умови стягнення заборгованості, розмірі якої правильно визначив суд першої інстанції, і це може потягти труднощі у його виконанні, колегія суддів на підставі ст. 303 ЦПК України дійшла висновку про необхідність виходу за межі апеляційної скарги - змінити рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017р. шляхом виключення з його резолютивної частини посилання на обмеження стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє їх мати ОСОБА_1 , «в межах вартості майна, отриманого у спадщину».

За змістом ч. 1, 2 ст. 425 ЦК України, заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених в постанові від 03 лютого 2021р. по справі № 826/20239/16 (п. 14, 15): «Виходячи з положень частин першої, другої статті 365 цього Кодексу в поєднанні із наведеними вище законодавчими правилами повноваження суду на цей перегляд стосується лише тих рішень, якими закінчено розгляд справи та які набрали законної сили. Нововиявлені обставини, їхня фактична, юридична, доказова, змістовна природа спрямовані на зміну чи скасування визнаного раніше законного, обґрунтованого та справедливого судового акта з результатами розв`язання спору. Із логіки завдання стадії провадження за нововиявленими обставинами можна побачити, що ці обставини тим, що завжди стосуються суті спору, визначають, «наче вказують», що вони підлягають перегляду саме тією судовою інстанцією, яка розв`язала спір, її присуд набрав законної сили й таким чином здійснилося правосуддя, або тією судовою інстанцією, яка втрутилася в рішення суду по суті й ухвалила своє змінене чи нове судове рішення, яке набрало законної сили.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що цільове і системне розуміння положень наведеного законодавства та обставин справи дають підстави для висновку про можливість відступлення від правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 524/3242/15, за якою у разі, коли суд апеляційної інстанції змінив рішення суду першої інстанції у частині розподілу судових витрат, а у решті залишив без змін, судом, який ухвалив рішення по суті спору і до компетенції якого належить здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, все одно (однаково) є суд апеляційної, а не першої інстанції, попри те, що суд другої інстанції як суд факту та права не задіював своїх інстанційних процесуальних повноважень в частині дослідження та фактів і обставин справи, що мають значення для правильного, обґрунтованого та справедливого вирішення спору, й не ухвалював рішення про скасування або зміну рішення суду першої інстанції за наслідками апеляційного чи касаційного перегляду.

Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що у розумінні проаналізованих вище норм процесуального права саме в суді першої інстанції у проваджені за нововиявленими обставинами має переглядатися рішення цього самого суду, якщо заявлені нововиявлені обставини стосуються висновків і розсуду цього суду в частині, яка за наслідками апеляційного чи касаційного перегляду залишилася без змін. У тому разі, якщо суди апеляційної чи касаційної інстанції змінять рішення суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, то саме судові акти судів цих інстанцій можуть і мають бути предметом перегляду у провадженні за нововиявленими обставинами, оскільки в цій частині (по суті спору чи з інших підстав) рішення суду першої інстанції зазнало сутнісних змін або було скасовано.

Це означає, що якщо, приміром, суд апеляційної інстанції не вдався до дослідження та/чи переоцінки фактичних обставин, які встановив суд першої інстанції, а навпаки -погодився з обсягом, змістом, повнотою, належністю та достовірністю встановлених у справі обставин та зроблених на підставі сукупності цих обставин правових (юридичних) висновків, то у такому разі є підстави вважати, що суд другого інстанційного рівня не спричинився до формування нового чи зміненого судового рішення на підставі нових чи по-іншому оцінених фактичних обставин, на яке (судове рішення), з погляду автора заяви про перегляд справи за нововиявленими обставинами, могли вплинути і залишають свій вплив певні обставини, що існували і не були відомі суду, який вирішував спір про суті. Очевидно, що в описаній ситуації судом, який досліджував обставини справи, що стосуються суті спору, і не досліджував тих з них, які автор заяви про перегляд вважає нововиявленими, такими, що ймовірно існували на час розгляду судового спору, й, не без того, що могли вплинути на судове вирішення спору, - є суд першої інстанції.

Буквальне тлумачення змісту частини другої статті 365 КАС України в сенсі, що будь-яке втручання в судове рішення суду першої інстанції, що тягне його зміну, є процесуальним чинником, що впливає на визначення рівня суду, який має переглядати справу в провадженні за нововиявленим обставинами, не можна віднести до прийнятного та визначального, позаяк воно суперечить об`єктивному трактуванню цієї норми та меті запровадження інституту перегляду судових рішень за нововиявленими обставинам.

Розподіл судових витрат є процесуальним питанням, яке підлягає обов`язковому вирішенню судом за наслідками розгляду справи. Водночас зміна рішення суду першої інстанції, яка зумовлена виключно неправильним вирішенням чи невирішенням цього питання і залишенням по суті без змін рішення суду першої інстанції, не може вважатися прийняттям власного рішення по суті спору, а відтак не може бути підставою для застосування частини другої статті 365 КАС України.

У кожному разі треба визнати, що якщо суд апеляційної інстанції змінив судове рішення суду першої інстанції тільки в частині розподілу судових витрат, але залишив без зміни рішення по суті спору, то у розумінні частин першої та другої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення, тобто до суду першої інстанції».

З урахуванням наведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду, а також змісту рішення апеляційної інстанції по цивільній справі № 761/9319/13-ц від 17 травня 2017р., суд приходить до висновку, враховуючи положення ч. 2 ст. 425 ЦПК України, суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не може бути переглянуто за нововиявленими обставинами, враховуючи його зміну апеляційною інстанцією, при цьому судом враховано, що така зміна відбулася не в частині розподілу судових витрат.

Звертаючись до суду з вказаною заявою про перегляд вищезазначеного рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами по даній справі заявники (первісні відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_5 ), наголошували, що 25 серпня 2018р. ОСОБА_1 було виявлено в особистих речах ОСОБА_9 додаткову угоду від 29 грудня 2011р. до договору позики від 28 грудня 2011р., відповідно до якої сторони (позикодавець ОСОБА_10 та позичальник ОСОБА_9 ) дійшли згоди про розірвання укладеного між сторонами договору позики від 28 грудня 2011р., а також те, що позичальник повернув позикодавцю всю суму позики, а також внесені зміни до договору позики в частині терміну повернення позики

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною заявників не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу, на підтвердження обставин виявлення 25 серпня 2018р. ОСОБА_1 в особистих речах ОСОБА_9 додаткову угоду від 29 грудня 2011р. до договору позики від 28 грудня 2011р. Як і не були спростовані стороною заявників наданий стороною первісного позивача висновок експерта № 47/19 за результатами проведення судової експертизи від 16 вересня 2019р. (а.с. 191-197 т. 9), відповідно до якого підпис від імені позикодавця ОСОБА_6 в графі «Позикодавець» копії додаткової угоди від 29 грудня 2011р. до договору позики від 28 грудня 2011р., виконаний не самими ОСОБА_6 , а іншою особою з наслідуванням його підпису.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017р. по цивільній справі № 761/9319/13-ц.

Керуючись ст. ст. 259-261, 274, 352, 354, 355, 423, 425,427, 429 ЦПК України; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. за № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_5 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017р. у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення боргу та процентів за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним - залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 18 лютого 2022р.

Суддя: