21.02.2022 Справа № 756/2306/22
Справа № 756/2306/22
Провадження № 2-о/756/134/22
УХВАЛА

21 лютого 2022 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Тиха О.О., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту народження,

УСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Колісник Б.О., звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, в якій просив встановити факт народження дитини жіночої статі - ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ялта, Автономна Республіка Крим, Україна, у матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Кроповницький Кіровоградської області, Україна, та у батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Криничкі, Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України.

Ознайомившись із матеріалами заяви суддя дійшов до наступного.

Вказана заява подана та підписана адвокатом Колісником Б.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 .

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У відповідності до частини четвертої статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

На підтвердження повноважень адвоката Колісника Б.О.на представництво інтересів заявника у Оболонському районному суді м. Києва надано: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ №000301 від 26.10.2018, а також ордер на надання правничої (правової) допомоги №1039051 від 11.02.2022, виданий на підставі Договору про надання правової допомоги №11/02 від 11.02.2022.

Отже, з наданих документів вбачається, що адвокат Колісник Б.О. представляє інтереси ОСОБА_1 , який є заявником по даній справі.

Разом з тим, ч. 1 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995р. за №5, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим Цивільно-процесуальним кодексом України, так і вимогам щодо її змісту.

За приписами ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно зі ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважається незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

У підтвердження своїх вимог заявником надано свідоцтво про шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 (громадянином Російської Федерації) та ОСОБА_3 (громадянкою Російської Федерації), видане 21.08.2015 року на окупованій та анексованій Російською Федерацією території України.

Крім того, свідоцтво про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане Ялтинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Департаменту реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим серії НОМЕР_1 , тобто на окупованій та анексованій Російською Федерацією території України, в якому зазначено батька - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_5 , громадянство обох батьків - Російська Федерація.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Положеннями п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, передбачено, що заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Таким чином, враховуючи вказані вище приписи законодавства, що регулює сімейні правовідносини, беручи до уваги те, що заявником, який вважає себе батьком дитини, не надано доказів на підтвердження цього факту, факту походження дитини від нього, за умови, що надані ним свідоцтва про укладення шлюбу та свідоцтво про народження видані органами на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а отже не створюють правових наслідків, на час звернення до суду з вказаною заявою заявник не може вважатися особою, яка має право звертатися з заявою про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, як самостійно, так і за допомогою свого представника.

За наведених обставин суд приходить до висновку про необхідність повернення вказаної заяви на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Повернення заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає особі повторно звернутися з вказаним позовом до суду, у тому порядку, який встановлений Законом, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст. ст. 60, 62, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, ст. сит. 121, 122, 125 СК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту народження, повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику право повторно звернутися із зазначеною заявою після того, як перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Тиха