Єдиний унікальний номер 234/5416/21
Номер провадження 22-ц/804/92/22
Номер провадження 22-ц/804/92/22 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2022 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №234/5416/21 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макаров Анатолій Анатолійович, до Краматорської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макаров Анатолій Анатолійович,

на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 вересня 2021 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У квітні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макаров А.А., звернувся до суду з позовом до Краматорської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку за заповітом.

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , яка, згідно заповіту, заповіла йому 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий №:00:003:1208 площею 875 метрів квадратних (0,0857 га) з цільовим призначенням «обслуговування житлового будинку та господарських споруд» за адресою АДРЕСА_1 .

Також вказує, що 1/3 частина права власності у будинку АДРЕСА_1 на день смерті матері належало рідному братові позивача ОСОБА_2 .

На момент смерті матері в будинку АДРЕСА_1 мешкав та продовжує мешкати позивач зі своєю родиною. Його брат - ОСОБА_2 мешкав та продовжує мешкати зі своєю родиною у місті Єнакієве Донецької області, яке віднесено до території непідконтрольній владі України.

Після смерті матері, позивач з метою оформлення спадщини за заповітом звернувся до державного нотаріуса Третьої краматорської державної нотаріальної контори у зв`язку із чим було відкрито спадкову справу № 22/2016.

Відповідно до свідоцтва про спадщину за заповітом позивач отримав право власності за заповітом на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці кадастровий № :00:003:1208. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав за N9 40900377. Таким чином, станом на дату подання цього позову позивачеві на праві власності належить 2/3 будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці кадастровий №:00:003:1208.

У видачі свідоцтва про спадщину за заповітом на земельну ділянку кадастровий №:00:003:1208 позивачеві відмовлено у зв`язку із тим, що при видачі свідоцтва про спадщину за заповітом на 1/1 земельної ділянки кадастровий №:00:003:1208 на ім`я позивача будуть порушені майнові права на земельну ділянку іншого співвласника будинку - відповідача ОСОБА_2 якому належить 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці кадастровий №:00:003:1208. Таким чином права на земельну ділянку кадастровий №:00:003:1208 позивачем не успадковані, земельна ділянка обліковується за померлою.

У зв`язку із виникненням спірного питання щодо врегулювання майнових прав на земельну ділянку № :00:003:1208 позивач змушений звернутися із позовом до суду. Позивач є єдиним спадкоємцем всього майна померлої за заповітом, в тому числі і земельної ділянки кадастровий № :00:003:1208. Вважає, що права відповідача ОСОБА_2 не порушуються, оскільки відповідно до положень ЗК України та ЦК України він не позбавлений права користування земельною ділянкою для доступу до об`єкту права власності - 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 , а правових підстав для набуття ним права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування - відсутні.

Просив визнати за ним право власності на земельну ділянку кадастровий №:00:003:1208 площею 875 метрів квадратних (0,0857 га) з цільовим призначенням «обслуговування житлового будинку та господарських споруд» за адресою АДРЕСА_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макаров А.А., до Краматорської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макаров А.А., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 вересня 2021 року постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на дату звернення до суду позивачу на праві власності належало та належить 2/3 будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці кадастровий №:00:003:1208, тому висновок суду, що йому належить тільки 1/3, є помилковим.

Після смерті ОСОБА_3 залишила заповіт, відповідно до якого вона окрім 1/3 частини будинку заповідала позивачу спірну земельну ділянку. Заповіт не був скасований та ніким не оспорювався. На момент складення заповіту та на дату смерті ОСОБА_3 була власницею 1/1 частки спірної земельної ділянки.

На дату набуття померлою ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку, розташований на ній будинок вже перебував у власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/3 частки за кожним.

Крім того, на дату набуття права власності відповідачем ОСОБА_2 виникло на підставі свідоцтва про права на спадщину за законом, при цьому спадкодавець ОСОБА_3 набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Ясногорівського виконкому за №95.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не скористався правом на безоплатне отримання у власність частини земельної ділянки.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду інші сторони не з`явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.10.1961 року, актовий запис 152).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , виданого 23.09.1955 року, актовий запис 143) та рідним братом позивача.

Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого 11.01.1986 року нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І., реєстровий номер 2-53, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 успадкували після батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 , зведений на земельній ділянці, яка надана спадкодавцю на підставі договору про надання в безстрокове користування.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблений актовий запис №91 від 08.10.2015 року (свідоцтво серії НОМЕР_3 ).

Згідно свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 10.03.2021 року державним нотаріусом Третьої краматорської державної нотаріальної контори Полянських В.В., номер в реєстрі 121, ОСОБА_3 заповіла сину ОСОБА_1 1/3 частки житлового будинку та допоміжних будівель та споруд, що розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0857 га, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності, кадастровий номер: :00:003:1208. На даній земельній ділянці розташовано - житловий будинок «А-1А1а», загальною площею 66,80 кв. м., житловою площею 42,40 кв. м. та такі споруди та будівлі: сарай «Б», підвал «п/д», гараж з оглядовою ямою «В», літня кухня «Д», гараж «Е», вбиральня «З», вбиральня «Л», душ «М», огорожа «№1-5», замощення «І», колодязь «К», що належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.01.1986 року Першою краматорською ДНК за р. № 2-53, право власності зареєстроване в БТІ міста Краматорська за № 2756-ІІ, що підтверджено довідкою № 1539, виданою 21.09.2020 року БТІ міста Краматорська (номер спадкової справи №22/2016).

Згідно Державного акту про право на приватизацію власності на землю, ОСОБА_3 на підставі рішення міськради Ясногірської Ради народних депутатів від 10.12.1997 року №95, передано у приватну власність земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Згідно довідки КП «БТІ» від 21.09.2020 року №1539, станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , зареєстровано в КП «БТІ» за реєстр. № 2756-ІІ в рівних частках за: ОСОБА_3 (1/3), ОСОБА_2 (1/3), ОСОБА_1 (1/3) - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.01.1986 року (реєстр. № 2-53) нотаріусом Першої Краматорської ДНК.

Згідно експертної грошової оцінки земельної ділянки №21032021/2 від 23.03.2021 року вартість земельної ділянки кадастровий номер №:00:003:1208 складає 30280 гривень.

Також судом встановлено, що при звернені позивача для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_3 , ним була отримана постанова державного нотаріуса Третьої краматорської державної нотаріальної контори Полянських В.В. від 10.03.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно постанови ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на всю земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , що належала його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , відмовлено у зв`язку з тим, що зазначена дія порушує права співвласників та суперечить законодавству України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макаров А.А., підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку і визнання за ним права власності на всю земельну ділянку, оскільки зазначене порушить право ОСОБА_2 , як співвласника спірної земельної ділянки, щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, а також наявним в матеріалах справи письмовим доказам та встановленим обставинам.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земельні ділянки є об`єктами права приватної власності (пункт 1 статті 13 Закону № 697-ХІІ). Земельною ділянкою як об`єктом цивільних прав є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (стаття 79 ЗК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.10.1961 року, актовий запис 152).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , теж є сином ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , виданого 23.09.1955 року, актовий запис 143) та рідним братом позивача.

Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого 11.01.1986 року нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І., реєстровий номер 2-53, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 успадкували після батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 , зведений на земельній ділянці, яка надана спадкодавцю на підставі договору про надання в безстрокове користування.

Згідно довідки КП «БТІ» від 21.09.2020 року №1539, станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , зареєстровано в КП «БТІ» за реєстр. № 2756-ІІ в рівних частках за: ОСОБА_3 (1/3), ОСОБА_2 (1/3), ОСОБА_1 (1/3) - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.01.1986 року (реєстр. № 2-53) нотаріусом Першої Краматорської ДНК.

Згідно Державного акту про право на приватизацію власності на землю, ОСОБА_3 на підставі рішення міськради Ясногірської Ради народних депутатів від 10.12.1997 року №95, передано у приватну власність земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на земельну ділянку кадастровий № :00:003:1208 площею 875 метрів квадратних (0,0857 га) з цільовим призначенням «обслуговування житлового будинку та господарських споруд» за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналогічні положення містяться у статті 377 ЦК України.

Аналіз положень ст. 120 ЗК України, 377 ЦК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо питання переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачає механізм правового регулювання спірних правовідносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість нормами земельного і цивільного законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці.

При відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість.

Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку і таке визнання права власності за позивачем на всю земельну ділянку порушить право відповідача ОСОБА_2 , як співвласника спірної земельної ділянки, щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном, є вірним.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального і процесуального права, й зводяться до переоцінки доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Отже, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макаров Анатолій Анатолійович, залишити без задоволення.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 17 лютого 2022 року.

Головуючий О.І. Корчиста