Справа № 326/1952/19
Провадження № 2/326/87/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року м. Приморськ

Приморський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Каряки Д.О.,

при секретарі Кузякіної К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №ZPВ0АN00000005 від 30.06.2006 у розмірі 166 740,95 грн., та суму судових витрат в розмірі 2 501,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.06.2006 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZPВ0АN00000005, згідно якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 56 690 грн. на термін до 27.06.2013, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15.11.2019 має заборгованість у розмірі 166 740,95 грн., яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Представник позивача належно повідомлений про розгляд справи в судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.80).

Відповідач належно повідомлений про розгляд справи в судове засідання не з`явився, його представник направив заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить відмовити в задоволенні позову (а.с.89). Крім того, представником відповідача направлена заява про застосування строку позовної давності до вимог (а.с.84-85).

За таких обставин суд розглядає справу без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу.

Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 12.01.2010 звернуто стягнення на предмет застави, а саме автомобіль Daewoo, модель Nexia NS 19, рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий седан, № кузов/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , способом продажу обтяжувачем (ПАТ КБ «Приватбанк») вказаного автомобіля, шляхом укладення договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Зняти автомобіль Daewoo, модель Nexia NS 19, рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий седан, №кузов/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 з обліку в органах ДАІ (а.с.47-48).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що за кредитним договором № ZPB0AN00000005 від 30.06.2006 ОСОБА_1 отримав кредит в Приморському відділенні філії ЗРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк», на теперішній час ПАТ КБ «ПриватБанк», в розмірі 41 770 грн., на придбання легкового автомобіля. За п. 1 цього Договору позичальник зобов`язаний погасити кредит до 27.06.2013, з «25» по «25» число звітного місяця виплачувати грошову суму, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією за договором. За п. 4 Договору за порушення строків виплати сплачується пеня в розмірі 0,15 % від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. За розрахунками, підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 32 243 грн. 79 коп., з яких: 30 906,76 грн. - заборгованість за кредитом, 1 225,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 104,43 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 6,91 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання. В забезпечення виконання вищевказаного договору, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 30.06.2006 було укладеного договір застави рухомого майна №ZPB0AN00000005, згідно якого відповідач надав в заставу належний йому на праві приватної власності автомобіль Daewoo, модель Nexia NS 19, рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий седан, №кузов/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У позовній заяві банк просить стягнути заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 15.11.2019 у розмірі 166 740,95 грн., яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 166 740,95 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Уст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Звернення стягнення на предмет застави повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки в такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Отже, умовами кредитно-заставного договору сторони визначили окремі самостійні зобов`язання позичальника, деталізувавши його обов`язок повернути весь борг частинами та встановили самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку - дострокове повернення всієї суми кредиту, виплати процентів за користування кредитом, виконання всіх інших грошових зобов`язань за договором у повному обсязі, а також можливість одностороннього розірвання договору банком, розірвання договору у судовому порядку та звернення стягнення на предмет застави тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1051 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правилами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звернувшись у 2009 році до позичальника з вимогою про дострокове повернення кредиту, позивач змінив порядок, умови і строк виконання зобов`язання щодо повернення всієї суми кредиту з нарахованими відсотками та пенею.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

За таких обставин, нарахування коштів за кредитом після ухвалення рішення Приморського районного суду Запорізької області від 12.01.2010, тобто після зміни позичальником порядку, умов та строків виконання зобов`язання суперечить вимогам закону.

Відповідачем у заяві заявлено про застосування строків позовної давності до даних правовідносин.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України).

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

З матеріалів справи вбачається, що у 2009 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, змінивши порядок, умови і строк виконання зобов`язання.

Із позовом, що є предметом цього судового розгляду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 13.12.2019, тобто зі спливом п`яти років, які слід відраховувати з 2009 року.

Матеріали справи не містять розрахунку, з якого б вбачалось, які суми були отримані банком від виконання рішення Приморського районного суду Запорізької області від 12.01.2010 та яким чином вони обраховані при здійсненні розрахунку заборгованості по відсоткам за користування кредитом у цій справі. Належних та допустимих доказів того, що рішення Приморського районного суду Запорізької області від 12.01.2010 не виконано матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом № ZPВ0АN00000005 від 30.06.2006 у розмірі 166 740,95 грн., необхідно відмовити через недоведеність заявлених вимог.

Оскільки позов не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог, суд не вирішує питання щодо пропуску позивачем строків позовної давності.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі ст.ст. 202, 203, 261, 267, 509, 525, 526, 530, 572, 576, 589, 599, 610, 612, 625, 626, 629, 1048, 1054, 1050 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про заставу», керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 141, 247, 263-265, 272, 353, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Копію рішення надіслати сторонам в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.О. Каряка

Згідно з оригіналом: суддя Д.О. Каряка

18.02.22