ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/771/22 Справа № 206/871/21 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

при секретарі - Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 , кадастровий номер № :09:192:0278, площею 0,06 га, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного зі ОСОБА_3 27 березня 2017 року. На вказаній земельній ділянці розташовані споруди (будинок по АДРЕСА_1 , гараж, огорожа по периметру) з загальною виїзною групою (металеві ворота з алеєю). Споруди, які знаходяться на вказаній ділянці, не введені в експлуатацію. Також, позивач є власником земельної ділянки АДРЕСА_2 , кадастровий номер № :09:192:0279, площею 0,06 га, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного із ОСОБА_3 14 вересня 2017 року. 3 2016 року між попереднім власником ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 була досягнута домовленість про те, що: ОСОБА_1 допоможе ОСОБА_3 знайти покупців та реалізувати нерухоме майно. ОСОБА_1 буде тимчасово мешкати в будинку АДРЕСА_1 , до моменту реалізації цього нерухомого майна, оскільки так буде зручніше від імені власника шукати потенційних покупців та демонструвати їм це майно. 27 березня 2017 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та позивачем, ОСОБА_4 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1 , але, відповідач ОСОБА_1 продовжив мешкати за цією адресою, мотивуючи це спочатку тим, що позивач не повністю розрахувався з продавцем за придбане майно, а потім тим, що позивачем планувалось придбати суміжну земельну ділянку № НОМЕР_1 . 14 вересня 2017 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та позивачем, як покупцем, було, укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_2 , але відповідач продовжив мешкати в будинку, розташованому на земельній ділянці АДРЕСА_1 , мотивуючи це вже спірними відносинами між відповідачем та ОСОБА_3 . В подальшому відповідач взагалі став уникати спілкування з позивачем. Відповідач має в місті Дніпрі постійне місце мешкання, в якому зареєстрований квартира АДРЕСА_3 . Незважаючи на це, він вже більше 3-х років без згоди позивача мешкає в належному позивачу нерухомому майні, чим чинить перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_2 . Факт проживання відповідача в належному позивачу нерухомому майні підтверджується самим відповідачем у відзиві на позову заяву ОСОБА_2 у цивільній справі № 201/6648/20, який він за власним підписом надав 23 грудня 2020 року в Самарський районний суд м. Дніпропетровська. Також відповідачем 06.01.2021 року (незаконно, оскільки він не власник і не уповноважена особа) було замовлено виготовлення Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4 , що також підтверджує факт його незаконного мешкання за цією адресою в належному позивачу майні. Будинок за адресою АДРЕСА_1 поки не введений позивачем в експлуатацію, але всі розташовані в ньому квартири придатні для проживання, в них постачається електрика, водопостачання та водовідведення на підставі договорів, укладених ОСОБА_2 з комунальними службами міста. Таким чином, в діях відповідача позивач вбачає тривале навмисне вчинення перешкод в користуванні, володінні і розпорядженні власністю. За таких обставин, позивач просить суд усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення ОСОБА_1 , а також будь-яких осіб, що мешкають з ним однією сім`єю, з земельної ділянки АДРЕСА_1 та розташованих на ній житлового будинку, господарських будівель та споруд, без надання іншого житлового приміщення та передачі ОСОБА_1 . ОСОБА_2 ключів від воріт, житлового будинку та всіх приміщень (а.с. 1-4).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення ОСОБА_1 з земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер :09:192:0278) та розташованих на ній житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з огляду на наступні обставини.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 27.03.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за № 179, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Є.О., відповідно до якого ОСОБА_3 продав та зобов`язався передати земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_2 купив та зобов`язався прийняти земельну ділянку у приватну власність і сплатити за неї обумовлену грошову суму за належну ОСОБА_3 на праві приватної власності земельну ділянку АДРЕСА_1 , площею 0,06 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер: :09:192:0278 (а.с. 10-11).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 27.03.2017 приватним нотаріусом Іщенко Є.О. здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 179, виданий 27.03.2017, видавник: Іщенко Є.О. приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу (а.с. 12).

14.09.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за № 182, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Є.О., відповідно до якого ОСОБА_3 продав та зобов`язався передати земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_2 купив та зобов`язався прийняти земельну ділянку у приватну власність і сплатити за неї обумовлену грошову суму за належну ОСОБА_3 на праві приватної власності земельну ділянку АДРЕСА_2 , площею 0,06 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер: :09:192:0279 (а.с. 13-14).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 14.09.2017 приватним нотаріусом Іщенко Є.О. здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 810, виданий 14.09.2017, видавник: Іщенко Є.О. приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу (а.с. 15).

08.04.2017 між ОСОБА_2 та КП «ДНІПРОВОДОКАНАЛ» ДМР укладено договір про надання населенню приватного сектору послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення № 10712, договір (особовий рахунок) № НОМЕР_2 , про надання споживачеві своєчасно та відповідної якості послуги централізованого питного водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).

06.01.2021 виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_4 . Замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 , інвентаризаційна справа № ДМР23634 (а.с. 16-19).

15.01.2021 ОСОБА_2 надіслано ОСОБА_1 лист-вимогу у якому вимагає протягом 3-х календарних днів з моменту отримання даного листа-вимоги звільнити належні ОСОБА_2 житлові приміщення, розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 та всіх членів його родини та передати всі ключі від приміщень ОСОБА_2 , які ОСОБА_1 незаконно займає (а.с. 25).

Відповідно до інформації про відправлення «Укрпошти» та трекінгів з сайту «Укрпошти» ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 отримано лист-вимогу (а.с. 26-27).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави вважати, що права позивача як власника майна порушуються, а тому ОСОБА_2 має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, шляхом виселення ОСОБА_1 з земельної ділянки АДРЕСА_1 та розташованих на ній житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з позову, позивач звернувся до суду з позовними вимогами усунення перешкод в користуванні власністю згідно ст. 391 ЦК України шляхом виселення відповідача із земельної ділянки, зазначивши правовою підставою виселення частину 3 статті 116 Житлового кодексу України, якою передбачені умови виселення громадян із житлових приміщень, а саме: осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Із змісту ст.ст. 4, 6 Житлового кодексу України, ст. 379 ЦК України вбачається, що земельна ділянка не належить до жилих приміщень, отже, виселення фізичної особи з земельної ділянки статтею 116 ЖК України, а також і іншими правовими нормами, не передбачено.

Як встановлено судом і не заперечувалося позивачем, останній є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 та розташованих на ній споруд: будинку, гаражу, огорожі по периметру, з загальною виїзною групою (металеві ворота з алеєю). Споруди, які знаходяться на вказаній ділянці, у тому числі, будинок, не введені в експлуатацію.

Право власності на земельну ділянку виникло у позивача на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2017 року, укладеному з її попереднім власником ОСОБА_3 третьою особою по справі.

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Також, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Таким чином, позивач, як власник земельної ділянки, має право заявити вимоги про усунення перешкод в користуванні його власністю земельною ділянкою, але в інший спосіб, ніж виселення відповідача з земельної ділянки на підставі ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України, проте таких вимог у позовній заяві не ставилось.

Відповідно до змісту статей 11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

В силу ст. 12 ЦПК України позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підставу пред`явленого позову. Суд за власною ініціативою не може змінювати предмет і підстави позову.

Враховуючи, що позовні вимоги стосуються виселення особи з земельної ділянки, що є неналежним способом захисту, а будівлі та споруди, які на ній знаходяться, позивачу не належать, а інші позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачем не заявлялися, слід дійти до висновку, що позовні вимоги щодо виселення з земельної ділянки є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Проте, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не дослідив належним чином обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Отже, апеляційний суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, а тому у задоволенні його позову необхідно відмовити.

Таким чином, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про необхідність часткового задоволення позову, що є підставою для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення.

Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1362 гривні 00 копійок.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 362 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

Е.Л. Демченко

М.О. Макаров