Справа № 465/231/18 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/1765/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 березня 2021 року у складі судді Мартьянової С.М. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , з участю третьої особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про усунення перешкод у користуванні горищем,-

встановив:

У січні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_5 , з участю третьої особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про усунення перешкод у користуванні горищем.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Його квартира знаходиться на останньому поверсі житлового будинку, над квартирою розташоване горище, яке є приміщенням загального користування житлового будинку. Згідно проектної та технічної документації на житловий будинок, вихід на горище повинен бути влаштований і фактично був влаштований у перекритті загального коридору, поруч із входом у квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 .

При цьому, ОСОБА_5 в порушення вимог чинного законодавства, самовільно, без погодження цього питання із власниками квартир житлового будинку, без розробки проектної документації та без отримання передбаченої законодавством дозвільної документації, демонтувала люк для виходу на горище та встановлену біля нього драбину, самовільно підняла дах над загальним коридором. Крім цього, без погодження із співвласниками житлового будинку, а також без розробки проектної документації та без отримання необхідної дозвільної документації, відповідачка провела реконструкцію належної їй квартири шляхом приєднання до неї частини горища, яка розташована над її квартирою. Внаслідок цього позивач та інші співвласники квартир у будинку позбавленні можливості користуватись горищем.

Також, ОСОБА_5 у змові із забудовником житлового будинку, самовільно, без внесення та затвердження змін у проектну документацію на будівництво житлового будинку АДРЕСА_3 , приєднала житлову кімнату площею приблизно 40,0 кв.м. до квартири АДРЕСА_2 , в той час як згідно проектної документації на будівництво житлового будинку АДРЕСА_3 , зазначена кімната повинна була належати до квартири АДРЕСА_4 .

Просив зобов`язати ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні горищем житлового будинку АДРЕСА_3 шляхом демонтажу самовільно влаштованих у ньому житлових кімнат та інших приміщень, відновлення демонтованого входу на горище біля квартири АДРЕСА_2 та приведення горища житлового будинку АДРЕСА_3 до попереднього стану, передбаченого проектною та технічною документацією.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , з участю третьої особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про усунення перешкод у користуванні горищем відмовлено.

Рішення оскаржив представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , вважає таке необгрунтованим, безпідставним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що жодних дозвільних документів, які дають право на проведення будівельних робіт з реконструкції горища житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та реконструкції власної квартири АДРЕСА_2 у цьому будинку ОСОБА_5 не отримувала.

Зокрема, згідно із актом № 833, складеним Інспекцією ДАБК у м. Львові, при огляді квартири за адресою АДРЕСА_5 встановлено, що відповідачем самочинно проведено реконструкцію квартири шляхом приєднання до неї частини площі горища, внаслідок чого на рівні мансардного поверху збудовано та експлуатується: коридор площею 5,7 кв.м., житлова кімната площею 22,3 кв.м., вбиральня площею 7,8 кв.м. та кладовка площею 12,3 кв.м. Вказане будівництво проведено без дозвільних документів, які надають право на проведення будівельних робіт.

Жодної правової оцінки та будь яких висновків щодо відсутності у відповідача дозвільних документів на проведення реконструкції горища житлового будинку та власної квартири суд першої інстанції у рішенні не вказав, а відповідачкою також не спростовано вказані обставини і нею не надано документів, які б підтвердили наявність в останньої права проводити реконструкцію та прийняття в експлуатацію закінченого об`єкту будівництва.

Крім цього, в матеріалах справи містяться подані представником відповідача копії письмових заяв-згод громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 «на розширення» квартири відповідачки. На переконання апелянта, вказані письмові докази не могли бути використані судом як належні та достовірні.

Згідно із поясненнями ОСОБА_9 , приблизно у 2017 році до нього звернулася сусідка ОСОБА_5 з проханням надати письмову згоду на розширення належної їй квартири за рахунок горища, при цьому пояснила, що таке є формальністю, оскільки будівельні роботи завершені до 2008 року, а на їх виконання було отримано усі необхідні погодження і дозволи. Не до кінця розуміючи необхідність надання такої згоди вже після завершення будівельних робіт, ОСОБА_9 написав відповідну заяву-згоду, адресувавши її компетентним органам. Заява написана у 2017 році, але на прохання відповідачки він не поставив дату на заяві.

Крім цього, апелянт вважає, що графічна якість заяв не дозволяє достовірно з`ясувати зміст цих документів, заяви подані у копіях, суд не витребував для дослідження оригінали заяв. Жодна із заяв не містить дати її складання, відтак неможливо встановити коли співмешканці надали згоду відповідачці (до чи після реконструкції), чи взагалі було їх волевиявлення.

Суд взагалі не дослідив статус громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 як осіб, які б могли надавати згоду відповідачці на реконструкцію її квартири, адже у жоден спосіб не перевірялося, чи ці громадяни є або були, в який період, власниками квартир у будинку АДРЕСА_3 .

Також, суд першої інстанції не врахував, що станом на час розгляду позову відповідачка є власником квартири загальною площею 186,8 кв.м. і нею у жоден спосіб не оформлено будь яке речове право на самочинно збудоване майно коридор площею 5,7 кв.м., житлову кімнату площею 22,3 кв.м., вбиральню площею 7,8 кв.м. та кладовку площею 12,3 кв.м., при цьому нею не вчинено жодних юридично значимих дій, наслідком яких могло бути виникнення статусу правомірності виконаних будівельних робіт з реконструкції квартири шляхом приєднання до неї частини площі горища.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 березня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що та частина горища, яка була використана ОСОБА_5 для розширення квартири АДРЕСА_6 , на проведення реставрації квартири АДРЕСА_6 надали письмову згоду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вказані письмові згоди підтверджують те, що співвласники не заперечили (надали згоду) щодо проведення реставрації квартири АДРЕСА_2 з розширенням за рахунок частини простору горища, а відтак, підтвердили той факт, що не використовують горище, а тому воно не призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Крім цього, суд встановив, що відповідно до висновку експерта за № 36 від 20 листопада 2019 року судової будівельнотехнічної експертизи, складеного ТзОВ «Судово експертне бюро України», приміщення, які утворились в результаті реконструкції частини горища в житловому будинку АДРЕСА_3 відповідають вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, чинних станом на час проведення реконструкції, доступ власника квартири АДРЕСА_4 до горища в будинку АДРЕСА_3 обмежено в частині, яка була реконструйована під мансардні приміщення квартири АДРЕСА_2 , а до іншої частини горища та люку, який розташовано в міжповерховому перекритті над входом в квартиру АДРЕСА_4 , доступ власника цієї квартири не обмежено.

При цьому, суд відмовив у застосуванні наслідків спливу позовної давності, оскільки у позовних вимогах відмовлено через необґрунтованість.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16719583 від 20 листопада 2007 року, виданого обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», позивач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 5).

Зазначену квартиру позивач набув у власність на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Красовською А.В., зареєстрованого в реєстрі за №6233, за яким ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 6-7).

В свою чергу, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру Серія НОМЕР_1 , виданого Франківською районною Адміністрацією Львівської міської ради 25 листопада 2004 року, відповідачка ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_7 (т. 1 а.с. 156).

З матеріалів справи встановлено, що 09 лютого 2002 року між ПП «Октан Люкс» з однієї сторони та ОСОБА_5 з другої сторони, було укладено договір № 14 про пайову участь у будівництві (т. 1 а.с. 151-153).

Відповідно до п. 1.1. даного договору підприємство приймає замовника на пайову участь у будівництві 4-ьох поверхового житлового будинку з гаражами в цокольному поверсі по АДРЕСА_4 , на 4-кімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 162,49 кв.м., розташовану на 4 житловому поверсі зазначеного вище будинку, з гаражем під № НОМЕР_2 площею 26,62 кв.м.

02 квітня 2004 року між ПП «Октан Люкс» та ОСОБА_5 підписано Акт прийому передачі квартири АДРЕСА_6 , що складається з 4 х кімнат загальною площею 186,8 кв.м. та гараж № НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 154).

Звертаючись до суду із позовними вимогами позивач ОСОБА_3 покликався на те, що відповідачка ОСОБА_5 в порушення вимог чинного законодавства, самовільно, без погодження цього питання із власниками квартир житлового будинку, без розробки проектної документації та без отримання необхідної дозвільної документації, провела реконструкцію належної їй квартири шляхом приєднання до неї частини горища, яка розташована над її квартирою, внаслідок цього позивач та інші співвласники квартир у будинку позбавленні можливості користуватись горищем.

При цьому, позивач звертав увагу, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові проведено перевірку дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкти будівництва на АДРЕСА_5 та за результатами її перевірки складено акт № 833 (т. 1 а.с. 26-43).

Відповідно до вищевказаного акту, при огляді квартири на АДРЕСА_5 встановлено, що ОСОБА_5 самочинно проведено реконструкцію квартири шляхом приєднання до неї частини площі горища, внаслідок чого на рівні мансардного поверху збудовано та експлуатується: коридор площею 5,7 кв.м., житлова кімната площею 22,3 кв.м., вбиральня площею 7,8 кв. м. та кладова площею 12,3 кв.м. Вказане будівництво проведено без дозвільних документів, які надають право на проведення будівельних робіт.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертний знавець» 18.12.2017 складено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_6 , в якому зафіксовано самочинно збудовані приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно із ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до п. 2, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Таким чином, позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 є співвласниками допоміжних приміщень, а відтак і спірного горища у будинку АДРЕСА_3 , що спростовує протилежний висновок суду першої інстанції, про те, що частина горища, яка була використана ОСОБА_5 для розширення квартири АДРЕСА_6 .

Частиною 1 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно із ст. 10 ЖК УРСР громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержуватися правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Пунктом 3.2.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 (далі - Правила) встановлено, що на горищах та технічних поверхах повинен забезпечуватися: температурно-вологісний режим горищних приміщень, що перешкоджає випаданню конденсату на поверхні захисних конструкцій; доступ до всіх елементів і чистота горищного приміщення. Горищні приміщення не повинні бути захаращені будівельним сміттям, домашніми й іншими речами та обладнанням; використання горищних приміщень під майстерні, для сушіння білизни і під складські приміщення не допускається (п. п. 3.2.5, 3.2.7 Правил).

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що співвласники власники квартир у багатоквартирному будинку, зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення. Допоміжні приміщення, а саме горище, яке призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, не підлягає приватизації та не може бути поділене і виділене власнику квартири у багатоквартирному житловому будинку без втрати його функціонального призначення.

В свою чергу, згідно із ст. 152 ЖК УРСР (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин - до набрання чинності редакції Закону України №191-VIII від 12.02.2015 року) переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до змін, внесених Законом України №191-VIII від 12.02.2015 року, згідно ст. 152 ЖК УРСР, власник зобов`язаний отримати документи на виконання робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

Порядок здійснення переобладнання та перепланування жилого приміщення визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, відповідно до яких переобладнанням вважається влаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів, влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Відповідно до п.п.1.4.1, 1.4.5, 1.4.6 п.1.4 вказаних Правил, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у жилих будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Проведення вказаних будівельних робіт власником житла без отримання дозволу вважається самовільним переобладнанням або переплануванням.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Згідно із ч. 1 ст. 9 "Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до ч.ч. 2, 4, 5 ст. 26, ч. 1 ст. 34 Закону України "По регулювання містобудівної діяльності" суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1.) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2.) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону її експертизи; 3.) затвердження проектної документації; 4.) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5.) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6.) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Щодо об`єктів будівництва, які належать до І-ІІІ категорій складності, замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт.

Як зазначено вище, відповідно до акту № 833, складеного Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові реконструкція квартири АДРЕСА_6 проведена ОСОБА_5 самочинно, без дозвільних документів, які надають право на проведення будівельних робіт.

В свою чергу, суд першої інстанції врахував, що на проведення реставрації квартири АДРЕСА_6 надали письмову згоду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вказані письмові згоди підтверджують те, що співвласники не заперечили (надали згоду) щодо проведення реставрації квартири АДРЕСА_2 з розширенням за рахунок частини простору горищ.

У пункті 1.3 Рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 зазначено, що питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Системний аналіз правових норм свідчить про те, що будь які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень у жилих багатоквартирних будинках можуть проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Отже, щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь яка дія стосовно переобладнання чи реконструкції допоміжних приміщень вимагає погодження всіх співвласників.

Для проведення власником приватного житлового фонду переобладнання і перепланування житлових приміщень, зокрема тих, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, необхідний дозвіл власника будинку (квартири). На підставі дозволу співвласників на проведення переобладнання і перепланування житлових приміщень власник звертається до виконавчого комітету місцевої ради.

В матеріалах справи наявні копії заяв ОСОБА_7 , ОСОБА_6 (власники квартири АДРЕСА_4 ), ОСОБА_9 (власник квартири АДРЕСА_8 ), ОСОБА_10 (власник квартири АДРЕСА_9 ), ОСОБА_8 (власник квартири АДРЕСА_10 , які цими заявами надали згоду ОСОБА_5 на розширення квартири АДРЕСА_6 за рахунок горища, а також зазначили, що розширення квартири АДРЕСА_6 не завдасть шкоди їх правам та інтересам (т. 1 а.с. 163-166).

Разом з тим, під час розгляду справи апеляційним судом представник позивача подав нотаріально засвідчені заяви ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , зміст яких зводиться до того, що вони підписали заяви про надання згоди щодо проведення розширення квартири АДРЕСА_2 за рахунок горища без належних підстав, вважають, що такі заяви підлягають відкликанню за фактом їх відмови.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 став власником квартири АДРЕСА_1 02.11.2007 року на підставі договору купівлі продажу із від 02.11.2007 № 6233 укладеного із ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 173-175).

В свою чергу, ОСОБА_11 набула у власність вказану вище квартиру на підставі договору купівлі-продажу № 478 від 13.02.2006, укладеного із ОСОБА_6 , який попередньо придбав цю квартиру на підставі договору купівлі-продажу № 3249 від 15.09.2004 у продавців ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 194-196).

В Акті №833, складеному Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові за наслідками перевірки, проведеної в період з 13.12.2017 по 29.12.2017 зазначено, що будівельні роботи в реконструкції квартири розпочаті ОСОБА_5 у 2003 році та завершені у 2005 році (т. 1 а.с. 26-43).

Надаючи пояснення в суді апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_5 пояснила, що реконструкцію квартири АДРЕСА_6 за рахунок горища розпочала у 2003 році, що підтверджується листом СДПЧ-8 Франківського району м. Львова № 8/578 від 08.10.2003, а завершена реконструкція у 2006 році, тому зверталася як до ОСОБА_6 , так і до ОСОБА_11 за згодою на проведення реконструкції квартири за рахунок горища.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

На переконання колегії суддів, дії ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , які у період 2004-2006 років були власниками квартири АДРЕСА_1 , при цьому надали письмові заяви згоди ОСОБА_5 на проведення реконструкції квартири АДРЕСА_6 за рахунок горища, а згодом подали заяви про відкликання такої згоди, суперечить їх попередній поведінці і є недобросовісними.

Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст.ст. 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування істотного порушення будівельних норм і правил, покладається на позивача, однак ОСОБА_3 , за відсутності претензій зі сторони відповідних органів державної влади або органу місцевого самоврядування,не надав суду жодного доказу існування такого порушення саме його прав та інтерсів при здійсненні відповідачкою реконструкції квартири АДРЕСА_6 , з розширенням за рахунок горища.

Беручи до уваги те, що позивач ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 02.11.2007, а саме вже після завершення відповідачкою ОСОБА_5 реконструкції квартири АДРЕСА_6 за рахунок горища, у матеріалах справи відсутнідокази порушення права власності позивача ОСОБА_3 внаслідок проведення відповідачкою реконструкції належної їй квартири, а будь які посилання щодо негативних обставин, які можуть виникнути в майбутньому та заподіяти йому певну шкоду (здоров`ю чи майну), є необґрунтовані, не підтверджені доказами, мають характер припущення можливого порушення права в майбутньому, тому не може бути прийнято до уваги судом апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк