Справа №766/2924/22 н/п 2-о/766/354/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Іванцової Н.К.,

за участю секретаря Шевченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою представника заявника -адвоката Сікози В`ячеслава Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , Білозерський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту народження дитини,-

в с т а н о в и в:

Представник Сікоза В.О. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження дитини.

Свої вимоги мотивує тим, що заявник 04.07.2009 року уклала шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстрований Молодіжненською селищною радою, Сімферопольського району, АР Крим, Україна, актовий запис №20.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополь у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась дитина чоловічої статі, про що видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , яке є недійсним та не створює правових наслідків.

Заявник позбавлений можливості у встановленому законом порядку здійснити реєстрацію факту народження дітей, оскільки документи на підтвердження цих обставин видані на тимчасово окупованій території, що унеможливлює отримання заявником свідоцтв про народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану України.

Заявник в судове засідання не з`явився, надав свої повноваження представнику -адвокату Сікозі В.О., який подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги заяви підтримав та просив задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась.

Представник заінтересованої особи - Білозерського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду не з`явився, повідомлений про розгляд справи у відповідності до вимог законодавства.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.7 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до положень частини 2 статті 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, народження фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, народження фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У відповідності до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану (п.4 ст. 273 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що 04.07.2009 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстрований Молодіжненською селищною радою, Сімферопольського району, АР Крим, Україна, актовий запис №20, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Молодіжненсько селищною радою, Сімферопольський район, в Автономній Республіці Крим ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась дитина чоловічої статі, про що видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , яке є недійсним та не створює правових наслідків, але вказує на юридичний факт народження дитини, батьками якої є подружжя.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, свідоцтва про народження дітей, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Згідно ч.1 ст. 144 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 статті 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» - внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96).

При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92).

Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також юридичне значення, яке має встановлення факту народження дитини та визначення її походження для реалізації майнових та особистих немайнових прав, як для заявника, так і для самих дітей, суд вважає за можливе, як виняток, прийняти до уваги відомості надані заявником у свідоцтвах про народження дітей, виданих органами, що знаходяться на окупованій території України, на підтвердження народження дітей у заявника.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.317 ЦПК України, суд вважає за можливе допустити рішення до негайного виконання в частині щодо встановлення факту народження.

Керуючись ст.49 ЦК України, ст.144 СК України, ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст.ст.1, 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.7 ЗУ «Про громадянство України» ст.ст.18, 76-81,89,263-265,273,315-319,354,430 ЦПК України, суд-

Вирішив:

Заяву представника заявника -адвоката Сікози В`ячеслава Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , Білозерський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту народження дитини - задовольнити.

Встановити факт народження на тимчасово окупованій території України в м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим, ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини чоловічої статі. Мати - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації - АДРЕСА_3 , батько ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації- АДРЕСА_2 .

Відомості про батька дитини записати відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 04.07.2009 року Молодіжненською селищною радою, Сімферопольського району Автономної республіки Крим, Україна, актовий запис № 20 від 04.07.2009 року.

Рішення суду невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Найменування сторін:

Заявник: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , уродженка с. Урожайне Сімферопольського р-ну АР Крим, громадянка України, місце реєстрації - АДРЕСА_3 . Заінтересована особа-1: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , уродженець м. Хакулабад, Наринського району, Наманганської області, Узбекистан, громадянин України, місце реєстрації- АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа-2: Білозерський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: Херсонська область, Білозерський район, смт. Білозерка, вул. Харченка, 28, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

СуддяН. К. Іванцова