Справа № 573/4/22
Номер провадження 2/573/91/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О.І.

з участю секретаря судового засідання Півньової О.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи Сумської обласної ради Білопільський дитячий будинок-інтернат, третя особа: Департамент соцального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення невиплаченої зарплати,

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що з 10 березня 2021 року працює на посаді інструктора соціалізації підопічних КУ СОР Білопільський дитячий будинок-інтернат. Наказом відповідача від 09 грудня 2021 року його було відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року за відсутності у нього щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Із наказом він не згоден, оскільки згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та зі ст. 46 КЗпП України вакцинація від COVID-19 є добровільною. Відповідач не має права застосовувати заходи впливу до працівника, якщо останній не бажає її проходити. Такої підстави для відсторонення як відмова від проведення вакцинації від COVID-19 ні нормами КЗпП, ні іншим законом України не передбачено. Зазначає, що відповідачем порушено його право на працю. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ КУ СОР Білопільський дитячий будинок-інтернат від 09 грудня 2021 року №138 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » та поновити його на роботі, зобов`язати КУ СОР Білопільський дитячий будинок-інтернат виплатити йому невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Ухвалою суду від 05 січня 2022 року позов залишено без руху.

12 січня 2022 року позивач усунув недоліки та уточнив позовні вимоги (а. с. 20-30).

Ухвалою від 13 січня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, у якій роз`яснено:

- позивачу подати клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву;

- відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін по справі до суду не надходили.

26 січня 2022 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що вимоги позивача є необґрунтованими і безпідставними. Позивач за своїм фахом входить до кола працівників, які підлягають обов`язковому щепленню. 10 листопада 2021 року ОСОБА_1 було попереджено, що, починаючи з 09 грудня 2021 року, у разі відсутності профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 або протипоказань до їх проведення він буде відсторонений від роботи без збереження заробітної плати. Актом від 09 грудня 2021 року зафіксовано відмову позивача від надання документів про проведення щеплення. Наказом від 09 грудня 2021 року №138 ОСОБА_1 відсторонено від роботи на час відсутності щеплення проти COVID-19, про що його ознайомлено письмово. Відсторонення позивача від роботи проведено у передбачений законодавством спосіб, тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Повно, всебічно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що з 10 березня 2021 року ОСОБА_1 працює на посаді інструктора з трудової адаптації КУ СОР Білопільський дитячий будинок-інтернат (а. с. 9-10).

Наказом КУ СОР Білопільський дитячий будинок-інтернат від 09 грудня 2021 року №138 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » останнього відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати (а. с. 11, 43).

Наказ видано на підставі повідомлення про обов`язкове проведення щеплення проти COVID-19 від 10 листопада 2021 року №744, яким попереджено ОСОБА_1 про наслідки відмови від вакцинації (а. с. 41).

З вказаним наказом позивач ознайомився під розписку (а. с. 43).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники, зокрема, установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів (Перелік доповнено новим п. 5 згідно з Наказом Міністерства охорони здоров`я № 2393 від 01.11.2021, який набув чинності з 09 грудня 2021 року).

У примітці до зазначеного наказу визначено, що обов`язковим профілактичним щепленням підлягають працівники в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року № 2070).

Пунктом 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на керівників державних органів, керівників підприємств, установ та організацій покладено обов`язки забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

На час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України Про оплату праці та ч. 3 ст. 5 Закону України Про державну службу.

Відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються.

Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи є призупиненням з ним трудових відносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою.

Тимчасове увільнення працівника від виконання трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи, на умовах та з підстав, встановлених законодавством, є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Верховний Суд в постанові від 17 квітня 2019 року у справі №682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим.

У постанові від 10 березня 2021 року у справі №331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю в Україні. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян.

ЄСПЛ в рішенні від 15 березня 2012 року у справі «Соломахін проти України» (заява №24429/03) сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.

Судом встановлено, що відсторонення від роботи у випадку непроходження повного або часткового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 прямо передбачено діючим законодавством. Доказів наявності зазначеного щеплення або наявності абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення позивачем ні відповідачу, ні суду надано не було.

Позивача заздалегідь було попереджено роботодавцем про обов`язковість щеплення працівників установи проти COVID-19. Таке попередження оформлене листом-повідомленням від 10 листопада 2021 року та доведено до відома позивача.

Відсторонення ОСОБА_1 від роботи відбулось шляхом видання наказу №138 від 09 грудня 2021 року про таке відсторонення із зазначенням підстави та строку відсторонення на час відсутності щеплення, з яким його ознайомлено під підпис.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсторонюючи позивача від роботи, відповідач діяв на підставах, у межах повноважень та на підставі положень, визначених законом та підзаконними нормативними актами. Відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, є законним і правомірним. Будь-яких порушень вимог законодавства або порушення процедури відсторонення від роботи позивача судом не встановлено. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині скасування оскаржуваного наказу.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку суд зазначає, що оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з ухиленням чи відмовою від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Тому підстави для стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу також відсутні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не розподіляються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Комунальної установи Сумської обласної ради Білопільський дитячий будинок-інтернат(Сумська область, Сумський район, м. Білопілля, вул. 3 Вересня, буд. 23), третя особа: Департамент соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації (м. Суми, провул. 9 Травня, буд. 2) про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення невиплаченої зарплати відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя