Постанова

Іменем України

09 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 362/7393/19

провадження № 61-19721св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємєць ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Кравченко Л. М.

від 10 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О., від 02 листопада 2021 року.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ФОП ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 травня 2019 року між ним та відповідачем було укладено договір № 18/05, згідно умов якого виконавець зобов`язався виконати погоджені з замовником ремонтні роботи у строк до 18 серпня 2019 року. Позивач зазначав, що відповідач у строк не виконав ремонтні роботи, передбачені зазначеним договором, а будівельно-монтажні роботи з оздоблення стелі та стін, які він виконав, не відповідають будівельним нормам, що підтверджується висновком експерта

від 25 листопада 2019 року № 823/11-2019.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договором № 18/05 про виконання ремонтних робіт у розмірі 187 500 грн, вартість будівельних матеріалів - 147 008, 38 грн та пеню за прострочення виконання робіт у розмірі 24 917, 81 грн. Також просив розірвати договір про виконання ремонтних робіт у зв`язку із істотним порушенням його умов.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість фактично невиконаних робіт по монтажу натяжної стелі у розмірі 1 392 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що проведені виконавцем всі ремонтні роботи, які визначені кошторисом, виконані з істотними недоліками, окрім будівельно-монтажних робіт з оздоблення стелі та стін. Місцевий суд зазначив, що позивачем не доведено, що виконані відповідачем роботи потребують усунення недоліків, або ці роботи необхідно виконати заново і у зв`язку із цим позивач поніс відповідні витрати. Суд вказав, щоусунення виявлених недоліків є технічно можливим за умови усунення виявлених дефектів підготовчих робіт, проведення демонтажних робіт, повторного шпаклювання стін.За таких обставин, посилаючись на положення статті 858 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 392 грн - вартості фактично невиконаної роботи по монтажу натяжної стелі. Відмовляючи у задоволенні позову про розірвання договору та стягнення пені, місцевий суд виходив з того, що акт з усунення дефектів з повним переліком робіт, необхідних для такого усунення, та зазначенням нового строку приймання-передачі робіт позивачем не надано, а тому закінченням строку дії договору є 18 серпня 2019 року, проте з позовною заявою про розірвання договору позивач звернувся у грудні 2019 року, тобто після закінчення строку дії цього договору, проте у відповідності до вимог статей 626, 631, 651 ЦК України розірвано може бути лише чинний договір. Крім того, на думку суду першої інстанції, позивачем як замовником, не надано доказів несвоєчасності виконання виконавцем робіт, передбачених договором, тому підстави для стягнення пені відсутні.

Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 10 червня 2021 року змінено в частині суми стягнення вартості невиконаних робіт за договором від 18 травня 2019 року № 18/05, визначено суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь

ОСОБА_1 , у розмірі 140 680 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про розірвання договору та стягнення пені, зазначивши, що строк дії договору закінчився, а розірвання договору може мати місце лише щодо чинного на день звернення до суду договору. Також суд апеляційної інстанції вважав недоведеними вимоги про стягнення пені.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідно до висновку експерта № 823/11-2019 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 25 листопада 2019 року виконані відповідачем будівельно-монтажні роботи з оздоблення стелі та стін в житловому будинку по АДРЕСА_1 , не відповідають вимогам будівельних норм, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача фактично понесені ним та підтверджені матеріалами справи витрати у розмірі 140 680 грн.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 10 червня 2021 року у частині стягнення судового збору та постанову Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у частині стягнення коштів і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник вказав порушення судами норм матеріального і процесуального права, пославшись на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, постановах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі

№ 641/7501/16-ц, від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц,

від 17 жовтня 2019 року у справі № 678/364/15-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17, від 10 березня 2020 року у справі № 9901/740/18,

від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17, від 15 квітня 2021 року

у справі № 759/15556/18 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України).

Також заявник вказує на відсутність висновку Верховного Суду

щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах

(пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України) та на не дослідження судами належним чином зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги обґрунтовані тим, що суд апеляційної інстанції поклав в основу судового рішення висновок експерта, в якому не зазначено, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що такий висновок підготовлено для подання до суду. Особа, яка подала касаційну скаргу, стверджує, що замовник своєчасно не заявив про недоліки виконаних робіт, акт про усунення дефектів не підписав, сплатив 75 % вартості робіт, отже визнав обсяг і вартість цих робіт. Заявник вважає, що позивач не довів наявність недоліків у виконаних роботах на суму, стягнуту судом апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги зводяться лише до вирішення позовних вимог про стягнення вартості робіт за договором, тому в іншій частині судові рішення касаційному перегляду не підлягають в силу вимог статті 400 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня2021 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

У визначений судом строк відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого2022 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 травня 2019 року між ОСОБА_1 , як замовником, та ФОП ОСОБА_3 , як виконавцем, було укладено договір № 18/05, згідно з умовами якого останній зобов`язався в строк до 18 серпня 2019 року виконати якісно ремонтні роботи на об`єкті замовника по АДРЕСА_1 . Замовник зобов`язався надати приміщення для зберігання матеріалів і обладнання, забезпечити підключення до електроенергії та водопостачання; забезпечити своєчасно матеріалами, що входять до кошторису; оплатити роботи.

У пункті 3.1 договору визначено умови та графік оплати робіт: 25 % вартості цього договору (62 500 грн) замовник сплачує у день підписання договору в якості передоплати; 25 % вартості договору (62 500 грн) замовник сплачує виконавцю після виконання 25 % ремонтних робіт згідно кошторису;

25 % вартості договору (62 500 грн) замовник сплачує виконавцю після виконання 50% ремонтних робіт згідно кошторису; 25 % вартості договору (62 500 грн) замовник сплачує по завершенню всіх робіт, вказаних в кошторисі, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 6.1).

Ціна роботи по цьому договору складає 250 000 грн та визначена у кошторисі, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 3.2).

Заключне приймання виконаного комплексу робіт на об`єкті замовника проводиться не пізніше одного робочого дня з моменту закінчення робіт та підтверджується актом виконаних робіт, який підписується обома сторонами (пункт 4.1 договору).

Згідно з пунктом 4.2 договору у випадку виявлення недоробок, дефектів, що були допущені з вини виконавця, що призвело до відповідної відмови замовника підписувати акт виконаних робіт, сторони зобов`язані скласти та підписати акт з усунення дефектів, з повним переліком робіт, необхідних для такого усунення, та визначити новий строк приймання-передачі робіт.

У разі прострочення виконання робіт виконавець зобов`язаний оплатити замовнику неустойку у розмірі 0,1 % від загальної вартості робіт по договору за кожен день прострочення (пункт 7.4 договору).

Відповідно до пункту 10.1 договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов`язань.

Умовами пунктів 9.1, 9.2 договору визначено, що договір може бути розірваний в будь-який час по взаємній угоді сторін, в якій визначаються майнові вимоги сторін (якщо такі мали місце) та розрахунки за ними. Договір може бути розірваний однією із сторін при невиконанні або неналежному виконанні іншою стороною зобов`язань за цим договором, за умови попереднього повідомлення протилежної сторони договору не пізніше як за 15 календарних днів з дати розірвання договору.

18 травня 2019 року замовник сплатив виконавцю 62 500 грн.

Згідно розписки від 04 липня 2019 року ОСОБА_3 отримав

15 680 грн за бетонні роботи. У розписці зазначено, що залишок по роботах складає 3 000 грн.

29 липня 2019 року виконавець за актом виконаних робіт від 13 червня

2019 року згідно першого етапу оплати за договором № 18/05 отримав від замовника оплату в розмірі 62 500 грн.

08 листопада 2019 року ОСОБА_1 направив на адресу

ФОП ОСОБА_3 претензію, в якій повідомив виконавця про намір розірвати договір з підстав невиконання у строки умов договору та неналежного виконання робіт і вимагав повернути сплачені кошти в сумі 187 500 грн.

Згідно висновку судового експерта ТОВ «Судово-експертний альянс» Свістунова І. С. від 25 листопада 2019 року № 823/11-2019 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження не встановлено розбіжностей у переліку та обсягах будівельно-монтажних робіт, які фактично виконані у житловому будинку

АДРЕСА_1 , та роботами, які зазначені в акті виконаних до договору від 18 травня 2019 року № 18/05, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , окрім фактично невиконаної роботи по монтажу натяжної стелі, загальною вартістю 1 392 грн. Підтверджено невідповідність вимогами будівельних норм виконання будівельно-монтажних робіт з оздоблення стелі (влаштування стелі із гіпсокартонних листів та їх шпаклювання) та стін (шпаклювання стін та укосів) у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах або якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 837 ЦК Україниза договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням їх результату замовникові.

Згідно зі статтею 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

У статті 857 ЦК України передбачено, що робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові.

Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру

За умовами статті 858 ЦК України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника:

1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк;

2) пропорційного зменшення ціни роботи;

3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.

Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе.

Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Недолік - це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем)

Виходячи із положень пункту 4 частини третьої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право вимагати відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Розмір цих збитків з урахуванням положень статтей 12, 81 ЦПК України підлягає доведенню позивачем.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції поклав в основу судового рішення висновок судового експерта ТОВ «Судово-експертний альянс» Свістунова І. С. від 25 листопада 2019 року № 823/11-2019 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження. Однак суд апеляційної інстанції, встановивши наявність недоліків у виконаних виконавцем роботах за договором № 18/05 від 18 травня 2019 року, не з`ясував чи можуть ці недоліки бути усунуті та які витрати необхідно понести на усунення виявлених недоліків. Зокрема, у висновку експерта зазначено про можливість продовження виконання будівельних робіт з чистового оздоблення внутрішніх поверхонь стін після усунення виявлених недоліків (повторне шпаклювання), а усунення недоліків при влаштуванні підвісної стелі в житловому будинку потребує демонтажних робіт по зняттю гіпсокартону. Суд апеляційної інстанції за результатами оцінки доказів не визначив чи є ці недоліки істотними та не обґрунтував розмір збитків, завданих позивачу.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку вказаному висновку, дійшов висновку, що усунення виявлених недоліків є можливим шляхом виконання необхідних будівельно-монтажних робіт. При цьому суд першої інстанції не визначив вартість робіт, необхідних для усунення недоліків.

У той же час претензія ОСОБА_1 від 18 травня 2019 року не містила переліку недоліків у роботі виконавця та переліку й вартості робіт, необхідних для їх усунення недоліків.

Також судом апеляційної інстанції не взято до уваги види та вартість робіт, визначених сторонами в акті виконаних робіт.

За вищевказаних обставин висновки суду апеляційної інстанції про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 збитків у розмірі 140 680 грн, тобто всієї суми, яка була сплачена замовником на користь виконавця, не може вважатись обґрунтованим.

У відповідності до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази і при цьому застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Суд касаційної інстанції в силу своїх процесуальних повноважень позбавлений можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції, а тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно надати належну оцінку всім вищевикладеним обставинам.

Судові витрати підлягають розподілу за результатами розгляду справи по суті.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у частині позовних вимог про стягнення вартості робіт за договором скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович