Справа № 587/2579/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Мошко Є.В.. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області про встановлення факту правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування.

Встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 16 вересня 2010 року державний нотаріус Сумської районної державної нотаріальної контори видала йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки, які за життя належали ОСОБА_2 . Стосовно оформлення домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 не вирішувалось. Для оформлення своїх спадкових прав відносно домоволодіння він звернувся до нотаріальної контори. 24 червня 2021 року державний нотаріус Сумської районної державної нотаріальної контори відмовила йому у видачі свідоцтва про спадщину через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на будинок та невідповідності прізвища спадкодавця.

В судове засідання позивач не з*явилась, від нього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник Юнаківської сільської ради Сумського району в судове не з*явився, направив письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечував.

Дослідивши матеріали справ суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

В суді встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 ( а.с.7).

Відповідно до заповіту від 26 грудня 2002 року все своє майно ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 ( а.с.6)

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 16.09.1986 року ОСОБА_3 ( на російській мові) є головою колгоспного двору в АДРЕСА_1 (а.с.5)

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.09.2010 р. спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 , 1920 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 ( а.с.9)

Згідно довідки № 3911-1-06/21 від 10.06.2021 р. виданої ДП «БТІ регіональна агенція технічної інвентаризації» КП «Ініціатива» Миколаївська сільська ради право власності на об*єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за: рос. ОСОБА_3 ( а.с./15).

Постановою про відмову у вчинення нотаріальних дій від 24.06.2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.16)

Відповідно до пункту 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п.1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо, зокрема, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

За змістом ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 396 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документи, який дає право власності на домоволодіння належить ОСОБА_2 , а також, що у вказаному правовстановлюючому документах прізвище спадкодавця вказане на російській мові, як ОСОБА_4 , тобто помилка, яка сталася вочевидь, при перекладі не може бути усунута іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджає спадкоємцю в реалізації його права на спадщину.

При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документу.

Також суд вважає, що необхідно визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за вище вказаною адресою в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

На підставі наведеного, керуючись , ст. ст. 10-13, 81, 89, 200, 263, 265, 268 ЦПК України, 328, 368, 384, 392 суд ЦК України,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , правовстановлюючого документа свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 16.09.1986 року, виданого Сумської районною радою, згідно рішення Сумської районної ради від 29.08.1986 року за № 216.

Визнати за ОСОБА_1 ( іпн НОМЕР_1 ) право власності на домоволодіння , а саме житловий будинок літ. «А-1», прибудова літ. «а», ганок літ. «а1», загальною площею 59, 4 кв.м, житловою площею 37,1 кв.м з господарськими будівлями і спорудами - погрібник літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», погріб літ. «п/г», вбиральня літ. «Ж», огорожа № 2-5 за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко