Справа № 278/972/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з вище вказаною позовною заявою, у якій просять зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: земельною ділянкою кадастровий номер - :02:002:0387, загальною площею - 0,1000 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговуання жилого будинку господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та розташованим на ній житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, шляхом приведення господарської будівлі літ. «Б», за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність до діючих будівельних норм, санітарних і протипожежних норм за власний кошт.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що на підставі договору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, вони є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 , що побудований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0387, загальною площею 0,1000 га, та розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

По сусідству з вказаною земельною ділянкою розташована земельна ділянка ОСОБА_3 з кадастровим номером :02:002:0383, загальною площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_1 , на якій у липні 2020 року почали проводити будівельні роботи (побудова господарської будівлі) капітальної (на фундаменті) цегляної споруди на відстані 1-го метра від спільної межі між ділянками гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 .

Зведення господарської будівлі знаходиться близько паркану позивачів, що порушує правила пожежної безпеки; окрім того, за рахунок довжини близько 10 м та заввишки понад 2,5 м (покрівля) збудованої будівлі відповідачем, порушено санітарні норми та інсоляції ділянки, що призвело та призведе у майбутньому для господарства позивачів до певних наслідків.

Позивачі вважають, що відповідачем, при будівництві господарської споруди, відносно їх земельної ділянки, та розташованого на ній нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , порушено норми ДБН та правила пожежної безпеки, а також правила добросусідства.

Для відновлення своїх прав позивачі звернулася до суду з позовом.

У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали; просили задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав; просив відмовити у їх задоволенні. Вказав, що обраний спосіб захисту є неналежним; зокрема, чітко не вказано, що має вирішувати суд і які норми ДБН та інші порушено. Зазначив, що станом на 11.02.2019 року об`єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці відповідача, вже мають статус добудованих та зареєстровано в установленому законодавством порядку право власності на них за ОСОБА_3 .

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Відповідно до договору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя від 18.05.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3552, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с. 18-19), що також вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових прав (а.с. 21-23).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 24) ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер - :02:002:0387, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_1 є співласником зазначеної земельної ділянки, що стверджується додатком до державного акту серії ЯЛ № 678049 від 17.06.2011 року (а.с. 25).

На замовлення ОСОБА_2 29.07.2011 року виготовлений технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 26-28).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 248447635 від 16.03.2021 року та № 248447635 від 16.03.2021 року земельна ділянка площею 0,1000 га з кадастровим номером :02:002:0383 та житловий будинок АДРЕСА_4 належать ОСОБА_3 (а.с. 29-30, 31).

Відповідно до акту від 09.07.2020 року, при обстеженні земельних ділянок гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 комісією Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області виявлено, що зі сторони земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , власник ОСОБА_4 веде будівництво капітальної цегляної споруди на відстані 1-го метра від спільної межі між ділянками гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_4 . На момент обстеження були побудовані стіни, без покрівлі, які виступали орієнтовно на 0,5 метра над огорожею (а.с. 32).

Факт існування зазначеного об`єкту підтверджується фотографіями, які були зроблені після складання акту комісією Тетерівської сільської ради, та надані позивачами разом із позовною заявою (а.с. 33-37).

17.07.2020 року ОСОБА_1 було надіслано лист-вимогу щодо негайного усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та припинення будівельних робіт у зв`язку з недотриманням правил та вимог ДБН та згідно Земельного кодексу України (а.с. 40).

Висновком експерта № 984/08-2020 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 28.08.2020 року (а.с. 41-68) встановлено, що від межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0387 в тому числі спільної межі (огорожі) між будинковолодінням АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 незавершена будівництвом будівля розташована на відстані 0,76*0,85 м (відстань вказана від стіни до огорожі); найменша відстань від незавершеної будівництвом будівлі (кута сполучення стіни головного та правого фасаду) до житлового будинку (літ. «А») (кута сполучення стіни тильного та лівого фасаду) становить 8,57 м; найменша відстань від незавершеної будівництвом будівлі (кута сполучення стіни тильного та правого фасаду) до стіни альтанки становить 6,49 м.

Також, експертом встановлено, що огорожа, яка розташована між будинковолодінням АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 встановлена по межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0387, загальною площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами співставлення встановлено, що відстань від незавершеної будівництвом будівлі, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0383, загальною площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_4 до межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0387, загальною площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить від 0,76 м до 0,85 м, що не відповідає вимогам пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» яким передбачено, що при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємо-узгоджене водовідведення.

З висновку експерта також вбачається, що у відповідності до вимог ДБН В.1.1.7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», відстань між незавершеною будівництвом будівлею (ступінь вогнестійкості ІІІ), що розташована за адресою: АДРЕСА_4 до альтанки (ступінь вогнестійкості ІІІ), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка становить 6,49 м, порушує вимоги пункту 15.2.2 та таблиці 15.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», згідно якого відстань між будівлями із ступенем вогнестійкості ІІІ та ІІІ повинна становити не менше 8,0 м.

На підставі вище зазначеного експерт дійшов висновку, що незавершена будівництвом будівля, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0383 загальною площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_4 відносно будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_5 порушує:

- пункт 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», яким передбачено, що при розміщенні будинків у кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м;

- протипожежні вимоги, які визначені пунктом 15.2.2 та таблицею 15.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», яким визначено мінімальну відстань для будівель із ступенем вогнестійкості III та III не менше 8,0 м.

28.01.2019 року на замовлення ОСОБА_3 за реєстраційним номером № ЖТ 78 зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт (а.с. 76-79).

07.02.2019 року за реєстраційним номером № ЖТ 32 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації на об`єкт: «Будівництво індивідуального житлового будинку, гаражу за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 80-82).

Відповідно до декларації про готовність від 12.08.2020 року за реєстраційним номером 88 про готовність об`єкта до експлуатації на об`єкт: господарська будівля літери «Б», що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , замовником є ОСОБА_3 , початок будівництва - 2014 рік, закінчення будівництва - 2014 рік (а.с. 84).

Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість - об`єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав не є «чуже майно», а також не вважаються правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Ст. 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно п.п. «б», «г», «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Частиною 1 статті 103 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до п. 6.1.41 Державних будівельних норм України Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова Територій» при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м.

Згідно вимог ДБН 6.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» здійснюється з дотриманням: пункту 6.1.20 відстань між житловими будинками, житловими і громадськими, а також між виробничими будівлями слід приймати на основі розрахунків інсоляції та освітленості, а також у відповідності з нормами протипожежних вимог (розділ 15), пункту 6.1.40 при розташуванні житлових будинків та громадських будівель на земельних ділянках необхідно забезпечувати вимоги санітарних норм та пожежних вимог ДСП 173-96, ДБН В. 1.1-7, у тому числі для житлових та громадських будинків на суміжних земельних ділянках, пункту 6.1.41 при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стін будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігають попаданню, атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на території суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25.

Згідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушую права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

За змістом ст. 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявити за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою (постанова Верховного суду від 06.09.2017 року в справі 6-1721цс16, від 16.01.2019 у справі 458/1173/14-ц).

За ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Згідно зі ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Стаття 152 ЗК України встановлює, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Як роз`яснено в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

При цьому, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наведені норми закону слід зробити висновок про те, що обов`язок доведення факту порушення відповідачем прав позивача, покладається саме на позивача. Звертаючись до суду із вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом приведення господарської будівлі літ. «Б» у відповідність до діючих будівельних, санітарних і протипожежних норм, позивач повинен довести ті обставини, на які посилається у позовній заяві, підтвердити їх належними та допустимими доказами.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн кожному.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 265, 268 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: земельною ділянкою кадастровий номер - :02:002:0387, загальною площею - 0,1000 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговуання жилого будинку господарських будівель і соруд, що розташована: АДРЕСА_1 та розташованим на ній житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, шляхом перенесення господарської будівлі "Б", яка належить до будинковолодіння ОСОБА_3 та розташована за адресою: АДРЕСА_4 , на відстань не менше 1 м від межі сумісної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку (будівлі) з урахуванням протипожежних вимог щодо мінімальної відстані між будівлями, що розташовані у будинковолодінні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за вище вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 908,00 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 908,00 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 16.02.2022 року.

Суддя О. М. Дубовік