КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-п/947/6/22
УХВАЛА

21.02.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.12.2020 року по цивільній справі №947/24699/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №947/24699/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

За наслідком розгляду вказаної справи, 16.12.2020 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення яким позов задоволено. Шлюб між сторонами по справі розірвано.

20.12.2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.12.2020 року по цивільній справі №947/24699/20, з посиланням на те, що вона не була належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, а також не було враховано, що вона заперечує проти розірвання шлюбу.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу заяву про перегляд заочного рішення було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 21.12.2021 року вказану заяву призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 підтримала заяву. Просила суд скасувати заочне рішення суду, а також надала пояснення, що між сторонами шлюбні відносини припинені вже на протязі трьох років.

Позивач по справі у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши та вивчивши матеріали заяви відповідача, з доданими до неї документами, матеріали цивільної справи №947/24699/20, суд вважає заяву не підлягаючою задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Для скасування заочного рішення суду необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача у судове засідання та не надання відзиву, а й те, що аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише при встановленні цих умов в сукупності у суду є підстави для скасування заочного рішення суду.

Таким чином, підставою для скасування заочного рішення може бути тільки наявність одночасно усіх умов, встановлених ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а саме: доведеність обставин, що: відповідач не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини неявки і не подав відзив з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оглянувши матеріали цивільної справи №947/24699/20, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 у судові засідання судом викликалась належним чином.

Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з відповіддю з відділу адресної довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та саме за вказаною адресою судом здійснювалось скерування судової кореспонденції: копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками, судової повістки.

Разом з тим судом приймається, що у заяві про перегляд заочного рішення суду, ОСОБА_1 вказує вищевказану адресу її місця проживання.

Судова кореспонденція скерована на ім`я ОСОБА_1 на судові засідання під час розгляду справи була повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою.

Відповідно п.4 ч. 8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач ОСОБА_1 вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце проведення судових засідань під час розгляду справи №947/24699/20.

Інших доказів на підтвердження неналежного повідомлення відповідачки у судове засідання під час розгляду справи №947/24699/20, до суду не надано.

Судом враховується, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Водночас Суд зазначає, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18, ЄДРСРУ №78518548 ).

Таким чином, сам лише факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належними адресами та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для кореспонденціїї (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 року по справі № 44/227-б (ЄДРСРУ № 75582764).

Отже, неотримання судової повістки відповідачем та повернення її до суду є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо її належного отримання, тобто є власною волею відповідача.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «адреса відсутній за вказаною адресою» суд вважає, що відповідач ОСОБА_1 була належним чином повідомленою про дату, час і місце проведення судових засідань під час розгляду цивільної справи №947/24699/20, до якого не з`явилась без поважних причин, а відтак відзив на позовну заяву не надано без поважних причин.

Щодо незгоди заявника з рішення суду, суд вважає необґрунтованими, оскільки заявником не надано до суду жодних доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим суд вважає, що на підставі вимог закону, в тому числі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якою встановлено вирішення судом справи на підставі наявних у ній даних чи доказів, заочне рішення було винесено правомірно відповідно до чинного законодавства.

Крім того, суд зазначає, що усі доводи заявника у заяві зводяться до того, що відповідач надає свою оцінку вже наявним у справі доказам.

Також судом не приймаються доводи відповідача, що її було позбавлено можливість примиритись з позивачем, враховуючи особисті пояснення ОСОБА_1 стосовно не проживання та відсутності шлюбних відносин з ОСОБА_2 на протязі трьох років.

На підставі вищевикладеного в сукупності, суд вважає посилання заявника в обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення суду безпідставними та необґрунтованими.

Одночасно судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З урахуванням вищевикладеного, судом не встановлені підстави для скасування заочного рішення суду, а саме одночасна доведеність усіх обставин, що: відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, не подав з поважних причин відзиву на позовну заяву і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.12.2020 року по цивільній справі №947/24699/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, є необґрунтованою, безпідставною та такою, що підлягає залишенню без задоволення.

При викладених обставинах та керуючись ст.ст. 284-288 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.12.2020 року по цивільній справі №947/24699/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає та може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси тільки разом з судовим рішенням по цій справі.

Повний текст ухвали суду складено 21.02.2022 року.

Головуючий Калініченко Л. В.