Справа № 305/1880/18
Провадження по справі 2/305/31/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2022 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Орос С.Ю.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Рахівської міської ради, треті особи без самостійних вимог Рахівська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації" Рахівської районної ради Закарпатської області, ОСОБА_5 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання частково недійсним договору дарування нерухомого майна та визнання права власності на частину спадкового нерухомого майна в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 (далі Відповідач 1), Рахівської міської ради (далі Відповідач 2), треті особи без самостійних вимог Рахівська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації" Рахівської районної ради Закарпатської області, ОСОБА_5 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання частково недійсним договору дарування нерухомого майна та визнання права власності на частину спадкового нерухомого майна в порядку спадкування за законом.

Позов мотивувала тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька позивачки, ОСОБА_6 , залишилося спадкове майно, яким є являється, в тому числі житловий будинок АДРЕСА_1 . Дане нерухоме майно - житловий будинок та земельна ділянка площею 1000 кв. м., що розташовані по АДРЕСА_1 до відкриття спадщини на праві приватної власності в цілій частині належали її батькові, ОСОБА_6 , на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області 09 червня 1956 року за №1292, в якому він проживав до дня смерті, вів за житловим будинком та земельною ділянкою відповідний догляд та здійснював їх належне утримання. За свого життя, ОСОБА_6 , заповітних розпоряджень (заповітів) не склав. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, внаслідок чого відкрилася спадщина на все спадкове майно, яке належало йому на праві приватної власності або на яке він мав майнове право. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом, які прийняли спадщину, являлися його дружина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та позивачка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є дочкою спадкоємця. Мати заявниці, ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . В даному випадку спадкування після смерті батька здійснювалася за законом в порядку, визначеному Цивільним кодексом УРСР (в редакції 18.07.1963 року). Спадкування після смерті матері, ОСОБА_7 , здійснюється в порядку статей 1216-1218,1220 ЦК України (в редакції 16.01.2003). Після смерті матері, вона спадщину не прийняла. Але після смерті батька вона прийняла спадщину в частині 1/3 частки спадкового будинку, який належав ОСОБА_6 в цілій частині. Вона звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, але нотаріус надав листа, в якому зазначалося, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, їй слід надати нотаріусу документи, що підтверджують право власності на спадкове майно, при цьому повідомлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №427 від 06 квітня 2000 року, виданого Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області, спадкоємцем майна громадянина ОСОБА_6 , є його дружина, ОСОБА_7 . Спадкове майно, згідно з цим свідоцтвом, складається з житлового будинку АДРЕСА_2 . У серпні 2018 року Позивачка звернулася до Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Рахівської районної ради Закарпатської області із заявою про видачу їй копії інвентарної справи на спадковий будинок із наступною видачею також правостановлюючих документів особам, які являються власниками (правонаступниками) спірного нерухомого майна. Листом, надісланим їй 09 серпня 2018 року, комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації" Рахівської районної ради Закарпатської області повідомило її про те, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування зареєстроване за громадянкою ОСОБА_4 у зв`язку із чим надати їй технічний паспорт (інвентарну справу) на житловий будинок не являється можливим. У зв`язку з наведеним порушено її спадкові права та інтереси, які підлягають судовому захисту, оскільки на час відкриття спадщини вона, дочка померлого ОСОБА_6 , як спадкоємець першої черги спадкування за законом, прийняла спадщину в 1/3 частині всього спадкового майна, що належало спадкодавцю на праві приватної власності, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки на той час являлася малолітньою особою, яка проживала разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_7 , у спадковому будинку та залишилася проживати в ньому протягом наступних шість календарних місяців. Отже, вона, ОСОБА_1 , являється особою, яка прийняла спадщину в 1/3 спадкового майна. Її звернення до суду з цим позовом зумовлене невизнанням цього права Відповідачами та неможливістю отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку з їх видачею в цілій частині на ім`я третьої особи. Крім того, при переході права власності на будівлю у власність кількох осіб, земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Особи, які яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок, а якщо згоди не досягнуто - спір розглядається судом. У зв`язку з наведеним просить визнати недійсним та скасувати в частині 1/3 свідоцтво про право на спадщину за законом №427, видане 06.04.2000 року Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області в цілій частині, на ім`я ОСОБА_7 , на все спадкове майно ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , в тому числі на житловий будинок АДРЕСА_2 . Визнати недійсним в частині 1/3 Договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , та Обдарованою, ОСОБА_4 . Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканкою АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . також, просить вирішити питання розподілу судових витрат. У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона понесла й очікую понести у зв`язку з розглядом справи, зокрема у зв`язку зі сплатою судового збору за подання позову, заяви про забезпечення позову та доказів, сплати процесуальних витрат, в тому числі за надання правничої допомоги тощо, що становить загальну суму 5500 гривень.

Ухвалою Рахівського районного суду від 26.10.2018 було відкрито провадження у даній справі, залучено до участі в справі в статусі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Рахівську державну нотаріальну контору, КП "Бюро технічної інвентаризації" Рахівської районної ради та ОСОБА_5 , а також запропоновано Відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, а третім особам надати письмові пояснення щодо суті спору до закінчення підготовчого засідання.

Відповідачі в установлений судом строк відзиву не подали.

ОСОБА_1 , 03.03.2019 подала заяву про збільшення позовних вимог, де зазначила, що спірні правочини складені поза межами трирічного строку, що передував даті пред`явлення позову, тому вона подає заяву про збільшення позовних вимог в частині поновлення строку, в межах якого вона, як особа право якої порушено, могла звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права. Про існування спірних правочинів вона довідалася після того, як особисто звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті матері, ОСОБА_7 . На день видачі її матері свідоцтва про право на спадщину за законом № 427 від 06.04.2000 року, за яким остання стала одноосібним спадкоємцем майна батька позивачки, та складання договору відчуження цього майна, вона не знала і не могла знати про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька в цілій частині її матері та наступного договору відчуження спірного майна, а довідалася про них 18.07.2018, коли отримала лист нотаріуса, у зв`язку із чим перебіг строку позовної давності починається з липня 2018.

Відповідачка, ОСОБА_4 , 05 березня 2019 року подала відзив на позов та заяву про поновлення строку для подання відзиву, який вона пропустила з поважних причини, оскільки перебувала за межами України, а про відкриття провадження у даній справі довідалася від сусідів після повернення з-за кордону 22.01.2019, отже вона не отримувала із суду процесуальних документів і не могла своєчасно підготувати відзив на позову заяву, про що надала копію свого паспорту для виїзду за кордон з відміткою про перетин кордону 12.10.2018 та повернення в Україні 20.01.2019. У відзиві на позов зазначає, що Позивачка має бажання через п`ятдесят три роки отримати незаконну майнову вигоду від своєї рідної сестри за рахунок нерухомого майна, яке залишилося після смерті їхніх батьків. Їх батько, ОСОБА_6 , 1899 розпочав будівництво дерев`яного будинку у АДРЕСА_4 на земельній ділянці відведеній під індивідуальне будівництво рішенням виконкому Рахівської районної ради народних депутатів трудящих №125 від 18.05.1956 року на підставі проєкту забудови житлового будинку від 02.12.1955 р. У 1957 році батько одружився з ( ОСОБА_11 , 1936 року народження, і внаслідок спільних трудових та грошових затрат другого з подружжя будинок був збудований, а отже відповідно до ст. 25 Кодексу про шлюб та сім`ю, є спільним майном подружжя. За час спільного подружнього життя у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 народилося двоє дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , і від іншого подружжя народилася ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . На час смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , вік малолітніх сестер ОСОБА_14 та ОСОБА_15 становив сім років. Мати, ОСОБА_7 , як спадкоємець за законом прийняла спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном (житловий будинок та прибудинкова земельна ділянка у АДРЕСА_1 ), а сестри ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , як малолітні діти, ніяких дій щодо спадщини не вчиняли, так яку їхню волю виражала їх мати, як законний представник, яка мала би в інтересах дітей подавати заяву про прийняття спадщини або відмову від спадщини. Мати на той час до Рахівської нотаріальної контори не зверталася й із заявою про прийняття спадщини звернулася лише у віці 52 роки. У кожного з них є своя сім`я і всі вони проживють за різними адресами, тому за усною угодою між ними (мамою та сестрами ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_20 ) надали згоду на спадкування частки спадщини, яка належала їхньому батькові ОСОБА_6 , мамою ОСОБА_7 , яка після їхньої згоди 06.04.2000 отримала у Рахівській держнотконторі свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно - житловий будинок, а земельна ділянка біля будинку знаходиться на праві користування. Письмових заяв до нотаріуса про відмову від частки у спадщині на користь матері ОСОБА_7 вони не подавали, які не подавали заяв про прийняття частки в спадщині після смерті батька, тобто питання поділу спадкового майна не виникало, що свідчить про добровільне порушення строку (шість місяців) для подання заяви про прийняття спадщини позивачкою ОСОБА_1 . Отже, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку, при цьому не вказує чи прийняла спадщину, як і не вказує, що просить визнати право власності в порядку спадкування. Таким чином будучи власником спадкового майна мати ОСОБА_7 , про що знали члени сім`ї, за спільною угодою членів сім`ї уклала договір дарування 29.01.2008 на все спадкове майно, за яким дерев`яний будинок, що по АДРЕСА_1 подарувала ОСОБА_4 , яка зареєструвала 12.02.2008 року право власності на спірний будинок, про що позивачка знала, але претензій щодо дійсності договору дарування не ставила аж до 2018 року. В об`єкт дарування не включено земельну ділянку, а тому вважає, що вимога щодо недійсності договору дарування щодо земельної ділянки площею 1000 кв.м є безпідставною. Отже, вона, ОСОБА_4 , з часу набуття права власності на будинок зі згоди членів сім`ї (сестер, матері), приступила до капітального ремонту будинку та реконструкції. Оскільки не було коштів на виконання будівельних робіт, то вона взяла декілька кредитів у банківських установах, які не погашені й по сьогодні, та змушена була виїхати на сезонні роботи для того, щоб заробити кошти. У Рахівському районному суді розглядалася справа про стягнення коштів по кредиту у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" в сумі 18717,28 Долара США, які були використані для капітального ремонту будинку. На підставі наведеного є підстави стверджувати про необгрунтованість позовних вимог, тому ОСОБА_4 просила відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивачка, ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що її батько, ОСОБА_6 , до одруження збудував будинок. У шлюбі з матір`ю у них народилися двоє дітей: вона та її сестра ОСОБА_21 . Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На той час вони з сестрою були малолітніми дітьми. Після смерті батька вони з мамою та сестрою проживали в спірному будинку. Зараз вона хоч і має житло, однак вона має намір оформити свої права на спадкове майно, що залишилося після смерті батька, але перешкодою в отриманні свідоцтва є те, що її мати за життя оформила все спадкове майно на себе та подарувала будинок відповідачці.

Представник позивачки ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, пояснив, що ще за життя матері сторін - ОСОБА_7 , між рідними сестрами було домовлено, що будинок залишається ОСОБА_4 , оскільки інші сестри мали житло, а ОСОБА_4 проживала в цьому будинку разом з матір`ю та вирішила провести повну реконструкцію будинку, що і зробила. Ці обставини були відомі позивачці ще понад двадцять років тому. З огляду на те, що позивачка вже пропустила строк позовної давності, а також просить врахувати те, що ОСОБА_4 вже вклала значні власні кошти в реконструкцію цього будинку, тому просить відмовити у задоволенні позову.

Представник Рахівської міської ради Закарпатської області в судове засідання не з`явився, 04.01.2019 міський голова В.В.Медвідь надіслав суду заяву про розгляд даної справи без участі їхнього представника, за наявності належних доказів проти задоволення позову не заперечують.

Представник Рахівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, 13.02.2020 державний нотаріус Пріц О.І. надала заяву, в якій просила дану справу розглянути без участі представника Рахівської держнотконтори, позовні вимоги не підтримує.

Представник Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Рахівської районної ради Закарпатської області в судове засідання не з`явився, директор КП "БТІ" Харбака Н.Й. неодноразово направляла суду заяви, в яких просила дану справу розглянути без участі їхнього представника, щодо суті спору покладається на суд.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Як зазначила у відзиві Відповідачка, ОСОБА_4 , громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі з 1957 року.

У шлюбі у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 народилися доньки: ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зазначене не заперечується сторонами, а отже відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, не підлягає доказуванню, оскільки обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин у суду немає.

Громадянин ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Між сторонами існує спір з приводу всього спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_6 , у тому числі й житлового будинку (1/3 частки) АДРЕСА_1 .

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 та 3 пункту 1 своєї постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , тому спадкування майна, що йому належало, повинно здійснюватися в порядку, визначеному розділом VII Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року (далі ЦК УРСР).

Статтею 524 ЦК УРСР передбачалося, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Враховуючи, що ОСОБА_6 за життя заповіту не склав, тому його майно спадкується в порядку спадкування за законом.

Статтею 527 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно зі статтями 548, 549, 553 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Верховний Суд у Постанові від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 провадження №61-11869св19 вказав, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Суд в ході розгляду справи встановив, що за життя ОСОБА_6 зі своєю сім`єю проживав у будинку, що являється предметом даного позову, зокрема будинку АДРЕСА_1 , а після смерті ОСОБА_6 , його дружина, ОСОБА_7 , та доньки ОСОБА_24 й ОСОБА_16 залишилися проживати в цьому будинку, отже вони, в розумінні ст. 549 ЦК УРСР вступили в управління та володіння спадковим майном, заяв про відмову від спадщини не подавали ні дружина померлого, ні законний представник дітей, ОСОБА_7 , а отже зазначені особи прийняли спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_6 .

Згідно зі статтею 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Отже, дружина померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , та доньки - ОСОБА_1 й ОСОБА_5 є спадкоємцями всього майна, що належало ОСОБА_6 по 1/3 частці кожен.

Відповідачка ОСОБА_4 , заперечуючи проти позову зазначала те, що частка житлового будинку АДРЕСА_1 , що належала померлому ОСОБА_6 , становить 1/2, оскільки цей будинок був збудований спільно з матір`ю відповідачка ОСОБА_7 у шлюбі, внаслідок спільних трудових затрат другого з подружжя, а отже відповідно до ст. 25 Кодексу про шлюб та сім`ю є спільним майном подружжя ОСОБА_25 в рівних частках.

Суд перевірив зазначені доводи Відповідачки та на підставі наданих суду доказів встановив таке.

Згідно з актом представника Хустського бюро технічної інвентаризації від 2511.1955 року ОСОБА_26 , згідно з рішенням Рахівської районної ради трудящихся здійснив у натурі відвід земельної ділянки площею 600 кв.м., що розташована у АДРЕСА_5 ОСОБА_6 та останній попереджений що до укладення з радою договору про застройку не дозволяється будь-яке використання ділянки.

09.06.1956 року між ОСОБА_6 та виконкомом Рахівської районної ради було укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від 1 до 5 включно, на підставі рішення виконкому Рахівської районної ради №125 від 18.05.1956 року. Земельна ділянка по АДРЕСА_6 , площею 1000 кв.м надається для будівництва одноповерхового дерев`яного будинку, житловою площею 44.45 кв.м з кількістю трьох кімнат. На цій ділянці забудовний зобов`язується здійснити будівництво до 30 листопада 1956 року.

У матеріалах справи міститься Журнал внутнрішніх обмірів і підрахунку площі приміщень будівлі літери "А" по АДРЕСА_6 , який був наданий на запит адвоката Гудза Ю.Ю. директором КП "БТІ" Рахівської районної ради Харбака Н.Й., де зазначено розміри площі приміщень цього будинку - загальна площа 56,96 кв.м, житлова 43,68 кв.м. і вказано, що ці записи складено 16.08.1956 року. Площа приміщень зазначена у цьому журналі співпадає з планом поверхів будівлі літери "А" по АДРЕСА_6 , що був зроблений 13 серпня 1960 року.

Відповідачка ОСОБА_4 у відзиві на позов зазначила, що ОСОБА_6 почав будівництво будинку у 1899 році.

Стаття 125 Кодексу законів про родину, опіку, шлюб та акти громадянського стану і цивільного процесуального кодексу УРСР передбачав, що майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. Розмір частини, яка належить кожному з подружжя в разі спору, визначається судом. Інше майно становить окрему власність кожного з дружин. Праця дружини по веденню домашнього господарства або догляд за дітьми прирівнюється в правах на майно до праці чоловіка по добуванню засобів до існування.

Враховуючи, що станом на 16.08.1956 року вже був збудований, та з урахуванням того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 одружилися у 1957 році, тому це майно, відповідно до ст. 125 Кодексу законів про родину, опіку, шлюб та акти громадянського стану і цивільного процесуального кодексу УРСР, не належав до спільного майна подружжя, а отже й заперечення ОСОБА_4 щодо належності 1/2 частки спірного будинку її матері ОСОБА_4 , є безпідставними.

Статтею 561 ЦК УРСР передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 квітня 2000 року, завідуюча Рахівською державною нотаріальною конторою Пріц О.І., посвідчила, що на підставі ст. 529 ЦК України спадкоємцями майна ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рівних частках є дружина, ОСОБА_7 , мешканка АДРЕСА_1 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з: житлового будинку, розташованого на земельній ділянці 1000 кв.м в АДРЕСА_1 , побудованого з дерева, жилою площею 43,7 кв.м, загальною площею 57.0 кв.м. Цей житловий будинок належав померлому ОСОБА_6 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на право особистої власності, посвідченого Рахівською державною нотаріальною конторою 09.06.1956 року за №1292 та зареєстрованого в Рахівському бюро технічної інвентаризації за №2313. Вартість спадкового майна 6351 гривня. Дане свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №427.

В судовому засіданні було встановлено, що в цьому свідоцтві нотаріус допустив описку, де зазначив по батькові спадкоємця ОСОБА_27 замість правильного ОСОБА_28 , а також дату смерті зазначено ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість правильної 05 травня 1965 року, а 06 травня 1965 року було проведено запис про його смерть.

Згідно з витягом 15780984 від 03.09.2007 року було проведено державну реєстрацію майна - будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 15.07.2003 року Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації" Рахівської районної ради, номер запису 2313 в книзі 12, реєстраційний номер 1865974.

ОСОБА_7 29.01.2008 року подарувала будинок за АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , що підтверджується Договором дарування, посвідченим 29.01.2008 року державним нотаріусом Пріц О.І., зареєстрованим в реєстрі за №1-268. Будинок, який є предметом цього договору має загальну площу 57,0 кв.м, житлову площу 43,7 кв.м. Дар сторони оцінили в суму 15203 гривні. державна реєстрація цього майна за ОСОБА_4 була проведена 12.02.2008, номер запису 2313 в книзі 12, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно 17713245.

ОСОБА_4 заперечуючи проти позову стверджувала, що вона перебудувала даний будинок та вклала в нього значну суму коштів, жодних доказів не надала, отже у суду не має даних про те, що будинок наразі є реконструйованим - збільшеним в об`ємі, покращеним чи повністю перебудованим тощо.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 4 Цивільного Кодексу УРСР (1963 р.) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки.

Зі змісту статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Виходячи з того, що ЦК УРСР не встановлював закінчення строку, коли особа могла звернутися для отримання свідоцтва про право на спадщину, отже факт того, що особа не оформила свого права на спадкове майно після смерті спадкодавця, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В ході розгляду справи достовірно встановлено, що Позивачка, ОСОБА_1 , належить до спадкоємців першої черги спадкування на майно, що належало її батькові, ОСОБА_6 . Також вона є особою, яка вступила в оперативне володіння спадковим майном, оскільки як до смерті ОСОБА_6 , так і після його смерті проживала у спадковому будинку, разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_7 , та сестрою ОСОБА_29 , а отже вона, виходячи з рівності часток у спадковому майні має право на 1/3 частку спадкового майна, що належало ОСОБА_6 , у томі числі й житлового будинку, розташованого на земельній ділянці 1000 кв.м в АДРЕСА_1 , побудованого з дерева, жилою площею 43,7 кв.м., загальною площею 57.0 кв.м. Враховуючи, що державний нотаріус Пріц О.І. видала 06.04.2000 року свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_7 , відповідно до якого вона набула право власності на все спадкове майно, що належало ОСОБА_6 , в цілій частині, що порушує спадкові права ОСОБА_1 , тому є підставним та підлягає до задоволення позов ОСОБА_1 в частині визнання недійсним та скасування в частині 1/3 свідоцтво про право на спадщину за законом №427, видане 06.04.2000 року Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області в цілій частині, на ім`я ОСОБА_7 , на все спадкове майно ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , в тому числі на житловий будинок АДРЕСА_2 , визнання недійсним в частині 1/3 Договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеноно між ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , та Обдарованою, ОСОБА_4 , також визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканкою АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) права власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого на земельній ділянці 1000 кв.м в АДРЕСА_1 , побудованого з дерева, жилою площею 43,7 кв.м., загальною площею 57.0 кв.м.

Вимога ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/3 частину присадибної земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 , до задоволення не підлягає, оскільки суду не надано жодних доказів того, що ОСОБА_6 належала на праві власності ця земельна ділянка, й відповідно право власності на неї могло б переходити до його спадкоємців. Згідно з наданими суду доказами земельна ділянка, по АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_6 в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку, однак зазначене не підтверджує його права власності на цю земельну ділянку. Ба більше, Цивільний кодекс УРСР взагалі не передбачав права власності громадян на земельні ділянки, а таке право було закріплене лише з прийняттям Конституції України 28.06.1996 року та Земельним кодексом України від 25.10.2001 року, але це не позбавляє права Позивачки звернутися до органу місцевого самоврядування із заявою про відведення їй земельної ділянки у власність із земель комунальної власності за процедурою, визначеною законом, яка передбачає, серед іншого, розгляд по суті відповідної заяви ініціатора набуття права власності, розроблення, погодження та затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із наданням її у власність (ст. 118 ч.ч. 6-9 та інші положення ЗК України).

Доводи Відповідачки про те, що ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності, про застосування якого заявлено у відзиві на позов, є безпідставними, з огляду на таке.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У даній справі встановлено, що ОСОБА_1 як спадкоємець постійно проживала разом з матір`ю та сестрою після смерті її батька у спадковому будинку, отже фактично прийняла спадщину.

Цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому немає підстав для застосування строку позовної давності до вимог про визнання за нею права власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав її батькові до дня його смерті. також не застосовується є позовна даність до вимог про визнання недійсним та скасування в частині 1/3 свідоцтва про право на спадщину за законом №427, виданого 06 квітня 2000 року та визнання недійсним в частині 1/3 Договору дарування житлового будинку між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_1 надала докази того, що вона довідалася про ці обставини лише після того, як звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отримавши 18.07.2018 від нотаріуса листа №15/02-14, а також після звернення до КП "БТІ" Рахівської районної ради 23.07.2018, звідки отримала відповідь 01.08.2018 про відмову в отриманні інвентарної справи на спірний будинок. ОСОБА_1 надала докази того, що вона довідалась про порушення своїх спадкових прав 18.07.2018, Позивачка звернулася до суду з даним позовом 10.10.2018, отже строк позовної давності вона не пропустила. Посилання ОСОБА_4 на те, що між спадкоємцями було досягнуто домовленості з приводу спадкування майна померлого ОСОБА_6 у 2000 році не підтверджено жодними доказами.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачка в межах даної справи просила вирішити питання розподілу судових витрат та надала суду квитанції про сплату судового збору 2114,40 гривень та 3000 гривень витрат на правову допомогу.

Виходячи з того, що суд відмовляє Позивачці у позові в частині визнання права власності на земельну ділянку, тому судовий збір в користь ОСОБА_1 з відповідача Рахівської міської ради до стягнення не підлягає, а отже, судові витрати, які понесла ОСОБА_1 підтверджені й такі, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню в користь Позивачки з Відповідачки ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати в частині 1/3 свідоцтво про право на спадщину за законом №427, видане 06.04.2000 року Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області в цілій частині, на ім`я ОСОБА_7 , на все спадкове майно ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , в тому числі на житловий будинок АДРЕСА_2 .

Визнати недійсним в частині 1/3 Договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , та Обдарованою, ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканкою АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого на земельній ділянці 1000 кв.м в АДРЕСА_1 , побудованого з дерева, жилою площею 43,7 кв.м., загальною площею 57.0 кв.м.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мешканки АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканки АДРЕСА_3 судові витрати в сумі 5114,40 грн (п`ять тисяч сто чотирнадцять гривень 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 17.02.2022.

Суддя: В.Е. Ємчук