Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/921/21
№ провадження 2/624/25/22
РІШЕННЯ

іменем України

смт. Кегичівка 16 лютого 2022 року

Кегичівський районний суд Харківської області, у складі

головуючого судді Куст Н.М.,

за участю т.в.о. секретаря судового засідання Кольгана С.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №624/921/21,

найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач: ОСОБА_4 ,

відповідач: ОСОБА_5 ,

представник відповідача: ОСОБА_6 ,

вимоги позивача: про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

Питання, що вирішуються ухвалою.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в якому просить стягнути з відповідачів солідарно на її користь матеріальну шкоду в сумі 10834,57 грн та моральну (немайнову) шкоду в сумі 100000,00 грн, та стягнути солідарно судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1500,00 грн та за надання правничої допомоги у розмірі 23000,00 грн.

В обґрунтування зазначених вимог вказала, що 21 жовтня 2018 року ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, згідно з висновку щодо результатів медичного огляду від 21 жовтня 2018 року стан сп`яніння склав - 2,114 проміле, рухаючись на автомобілі ВАЗ 21101 д/н НОМЕР_1 по вул. 1-го Травня, смт Кегичівка, у напрямку магазину «Кулиничі» не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем «Опель «Вектра» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 . В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження №0000313 від 21 жовтня 2018 року за ч. 1 ст. 286 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що водій автомобілю марки Opel Vektra ОСОБА_5 порушила п. 10.1. «Правил дорожнього руху України». Такі дії відповідача ОСОБА_5 призвели до ДТП в якій постраждала позивачка ОСОБА_1 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/112-KP/19 від 09 грудня 2019 року ОСОБА_1 зазнала тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, садна на обличчі та синцем (гематомою) потиличної ділянки; забій грудного відділу хребта, лівої кісті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та закритий перелом лівої сідничної кістки, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Як зазначає позивач кримінальним правопорушенням їй завдано матеріальну шкоду, оскільки в результаті завданих тілесних ушкоджень, вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в період з 21 жовтня 2018 року по 15 листопада 2018 року в хірургічному відділенні Кегичівської ЦРЛ, після чого перебувала під наглядом лікаря-травматолога та лікаря-невропатолога. Під час лікування вона витрачала грошові кошти на купівлю ліків, проведення діагностики, обстеження. Всього було придбано ліків на суму 8455,87 грн, на заправку автомобілю для поїздок на обстеження до ХОЛ витрачено 2128,85 грн, для купівлі фруктів, овочів та інших продуктів харчування, які були необхідні для відновлення після травм, покращення стану здоров`я витрачено 249,85 грн, загальна сума збитків складає 10834,57 грн.

В результаті неправомірних суспільно-небезпечних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивачці було завдано немайнові витрати спричинені моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті. В момент отримання тілесних ушкоджень, вона перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психоматичних та психоемоційних змін, порушення сну, швидке стомлювання, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі. Перелом лівої сідничної кістки це травма, яка потребувала тривалого лікування та проходженням відповідної реабілітації. До ДТП позивач працювала продавцем, ця робота вимагає постійно знаходиться на ногах, проте після аварії вона не могла виконувати свої зобов`язання та вимушена була звільнитись з роботи. Дані обставини привели до втрати доходів внаслідок чого жила за рахунок батьків.

Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань оцінює моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Позиція відповідача ОСОБА_5 .

На підтвердження завданої матеріальної шкоди, яка полягає згідно позовних вимог відшкодуванню, позивачкою надано: 5 фіскальних чеків на придбання палива на загальну суму 2128,85 грн без інформації про платника. Згідно позовної заяви, ці витрати були понесені на заправку автомобіля при поїздках на обстеження до м. Харкова, проте жодних підтверджень цього не надано - направлення на обстеження, висновки за результатами обстежень, а отже, ці фіскальні чеки не є належними доказами по справі.

7 чеків, які начебто підтверджують витрати, понесені на продукти харчування, в тому числі чеки на зняття коштів у банківському терміналі, придбання піци і т.д. Проте, до позовної заяви не долучені медичні висновки про те, що позивачка потребувала спеціального режиму харчування, що це харчування не було забезпечено медичним закладом, де вона перебувала на лікуванні і до якого спеціального режиму харчування відноситься, зокрема, піца. З врахуванням викладеного, ці докази також не можуть бути визнані належними та допустимими.

Щодо чеків, квитанцій, накладних на придбання ліків на 6-ти аркушах, які вказані у позові як витрати на придбання ліків, на загальну суму 8455,87 грн, то деякі з долучених платіжних документів, які повинні підтвердити факт придбання ліків та їх вартість, не мають до цього жодного відношення. Зокрема, накладна за № 164 від 22 жовтня 2018 року про придбання поролону на суму на 360,00 грн, де покупцем вказано ОСОБА_7 ; квитанція про добровільне благодійне пожертвування до благодійного фонду «Меценат» на суму 1050,00 гривень без дати, де благодійником вказано ОСОБА_8 ; фіскальні чеки та квитанції банку про оплату одного і того ж самого товару, які дублюються, але сума вказана у них при цьому плюсується, на загальну суму 1053,16 грн.

І найголовніше, до позову не долучено належного підтвердження того, що позивачкою взагалі купувалися ліки та медпрепарати за власний кошт, оскільки у медичній виписці містяться дані про те, які ліки застосовувалися при лікуванні позивачки, але відсутні будь-які дані про те, що ці ліки були придбані та надані для застосування у процесі лікування саме позивачкою. Таким чином, всі надані позивачкою на підтвердження матеріальної шкоди докази є недостатніми та недостовірними і не можуть бути, на думку відповідача, покладені в основу та обґрунтування судового рішення.

Ч. 2 ст. 1193 ЦК України встановлено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини), розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У даному випадку груба необережність потерпілої полягала у тому, що вона з власної волі, маючи можливість передбачити негативні наслідки, сіла до автомобіля, яким керував ОСОБА_4 , і який перебував при цьому у стані сильного алкогольного сп`яніння 2,114 проміле.

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

18 жовтня 2018 року власником автомобіля OPEL VECTRA державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та ТДВ СК «АЛЬФА - ГАРАНТ» був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АM /5307961) за умовами якого застрахована цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого ТЗ за шкоду, завдану третім особам.

Ліміт відповідальності згідно умов договору за завдану матеріальну шкоду становить 100000,00 гривень, за моральну шкоду - 200000,00 гривень. Строк дії Договору - з 19 жовтня 2018 року по 20 жовтня 2019 року.

Позивачка до матеріалів справи не подала жодних доказів, які би свідчили про її звернення до страховика відповідача чи відповідачів та його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явила вимогу до відповідачів.

У даній справі, з урахуванням викладеного вище, ОСОБА_5 вважає себе неналежним відповідачем. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/7-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року.

Окрім того, відповідач надала клопотання про стягнення з позивача витрат понесених на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 12000,00 грн.

Позиція відповідача ОСОБА_4

ОСОБА_4 з позовом не згоден, проти його задоволення заперечує оскільки кримінальне провадження за фактом ДТП закрите, згідно з висновком автотехнічної експертизи №7/727 СЕ-19 від 03 вересня 2019 року, технічна можливість з його боку запобігти зіткненню, а також невідповідності його дій вимогам ПДР не встановлені, про підозру не повідомлялось, вирок/постанова суду про винуватість не виносились, до жодної відповідальності не притягувавсь. Крім того, згідно з випискою №2011, позивачка лікувалась в х/в Кегичівської ЦРЛ із 21 жовтня 2018 року по 16 листопада 2018 від ЗЧМТ, струсу головного мозку, з/перелому лівої сідничної кістки без зміщення, забиття грудного відділу та лівої кисті. Пройшла рентгенограму та УЗД частин тіла, а також курс лікування.

Виписка з медкарти містить перелік отриманих ліків, але не має даних про їх кількість та джерела надходження (за рахунок хворого чи держави). Накладна № 164 від 22 жовтня 2018 року свідчить про оплату 360 грн за будівельний матеріал (поролон), квитанція №333904 без дати - про сплату 1050 грн, як пожертвування добровільного характеру благодійному фонду «Меценат» - відношення цих коштів до витрат на лікування також не підтверджене.

До позову не додані підтвердження про направлення/проходження/оплату обстежень в ХОЛ (2128,85 грн), про медичні рекомендації/приписи щодо вживання оплачених продуктів харчування (249,85 грн). Дані про витрати не систематизовані, їх розрахунок відсутній, внаслідок чого одні й ті ж суми зараховані двічі - фіскальними чеками і банківськими квитанціями. Оплату скрапленого газу (128 грн) здійснено 09 січня 2019 року, тобто, після стацлікування.

Моральна шкода, крім відчуття фізичного болю, обґрунтована у позові моральними стражданнями, негативними життєвими змінами (думками, спогадами, переживаннями, насторогою, тривогою, емоційними та тілесними реакціями, зниженим та нестійким настроєм, порушенням сну, неприємними сновидіннями, емоційною напругою, нервозністю, дратівливістю, реакцією замикання, бажанням уникати контактів, почуттями образи, обуренням, приниженням гідності, побоюваннями, розгубленістю, образою, обуренням, тривогою, страхом, пасивністю, пригніченістю, втомлюваністю, дратівливістю, образливістю, невпевненістю в собі тощо).

Однак, моральні страждання, крім наведення довгого теоретичного переліку психологічних термінів, не мають підтвердження спеціаліста щодо наявності цих проявів психічного/психологічного стану у позивачки, також не доведено, чи є ці відхилення наслідком травми від ДТП.

Належне підтвердження та розрахунок витрат на правничу допомогу відсутні.

Таким чином, позовні вимоги в цілому є необґрунтованими і не відповідають обставинам справи. Крім того, розмір шкоди також є недоведеним і непропорційним тяжкості ушкоджень.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

19 січня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою суду від 20 січня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 08 лютого 2022 року.

21 грудня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_5

21 грудня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 05 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті на 27 січня 2022 року, клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 зазначив, що в результаті того, що ОСОБА_5 порушила п. 10.1 ПДР, а ОСОБА_4 п. 10.4, 12.1 ПДР, ОСОБА_1 отримала травми середньої тяжкості. Не зважаючи на те, що кримінальне провадження закрито у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування, то позивач не позбавлена права для звернення до суду з даним позовом, оскільки, вона знаходилася на лікуванні та понесла матеріальні затрати, витрати на харчування, оскільки в лікарні не було його достатньо. Моральна шкода обумовлена позбавленням можливості працювати, залежністю від батьків та негативним емоційним та психічним станом. Зазначає, що батьки позивачки також несли затрати на її лікування.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 зазначив, що замість оригіналів позивачкою надані ксерокопії квитанцій, серед яких крім чеків було надано чеки термінала на ті ж суми і тієї ж дати, що свідчить про одну й ту саму операцію. Окрім того, позивачем не було долучено рекомендації або призначення лікаря щодо тих чи інших препаратів, які необхідні їй для лікування після ДТП. Зокрема, не зрозуміло як відноситься спрей назолін, вагінальні ліки та поролон до діагнозу струс головного мозку.

Щодо чеків на харчі зазначає, що висновку щодо спеціального/рекомендованого харчування не надано. Крем машенька та піца малютка до спеціального харчування не відноситься. З чеків ощадбанку, де вказано оплата успішна взагалі не зрозуміло на що здійснювались витрати та чи взагалі ці витрати були здійсненні на лікування позивачки.

Щодо витрат на паливо наголошує, що дані затрати були понесені батьками позивача, а не самою позивачкою, про що було останньою зазначено у судовому засіданні. Аргумент, що потрібно було їздити в Харків на обстеження, також не знайшов свого підтвердження, оскільки направлення щодо цього надано не було.

Окрім того, ОСОБА_6 зазначив, що позивач звернулася до суду до неналежних відповідачів. В обґрунтування зазначив, що власником автомобіля OPEL VECTRA державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та ТДВ СК «АЛЬФА - ГАРАНТ» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому в першу чергу позивачу необхідно було звернутися до страховиків, оскільки дія полюсу поширюється на будь-яких осіб, які були причетні до ДТП та зазнали збитків. Такі ж висновки містить Постанова Великої Палати Верховного Суду по справі №147/66/17 від 14 грудня 2021 року.

Також представник звертає увагу на те, що позивач після розірвання шлюбу не змінила прізвище, хоча повинна була це зробити, у встановленому законом порядку. У матеріалах кримінального провадження, вбачаються розбіжності, щодо прізвища позивача, це ОСОБА_9 чи ОСОБА_10 , та і ще жінка 32 років. У зв`язку з чим, також не зрозуміло, на підставі чого, яких документів та відносно якої особи зроблений медичний висновок.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час повідомлявся належним чином, попередньо надав заяву в якій просив провести розгляд справи без його участі, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 27 лютого 2020 року слідчим СВ Кегичівського ВП Сахновщинського ВП ГУНП Харківської області старшим лейтенантом поліції Ковальчук І.Б. було винесено постанову про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000313 від 21 жовтня 2018 року у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування злочину передбачено ч. 1 ст. 286 КК України (копія, том 1, а.с.6-13).

Відповідно до виписки №2011 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 знаходилася в стаціонарі з 21 жовтня 2018 року до 16 листопада 2018 року, встановлено діагноз «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Перелом лівої сідничної кістки тазу без зміщення. Ушиб грудного відділу хребта. Ушиб лівої кисті.» (копія, том 1, а.с.19-20).

В обґрунтування своїх вимог позивачем надано копії квитанцій за ліки, за харчі, за паливо (том 1, а.с.21-28).

Відповідно до Полісу № АM/5307961 від 18 жовтня 2018 року між власником автомобіля OPEL VECTRA державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та ТДВ СК «АЛЬФА - ГАРАНТ» був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за умовами якого застрахована цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого ТЗ за шкоду, завдану третім особам (копія, том 1, а.с.46-47).

Відповідно до Полісу №АМ/4026678 від 23 травня 2018 року між власником автомобіля ВАЗ 21101 державний номер НОМЕР_4 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за умовами якого застрахована цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого ТЗ за шкоду, завдану третім особам (копія, том 1, а.с.197).

Окрім того, в судовому засіданні були дослідженні: копія паспорту та коду ОСОБА_1 з підтвердженням її анкетних даних (том 1, а.с.17-18), рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 05 січня 2016 року, справа №624/941/15-ц, прізвище змінено на « ОСОБА_10 » (копія, том 1, а.с.75), матеріали кримінального провадження №0000313 від 21 жовтня 2018 року за ч. 1 ст. 286 КК (копія, том 1, а.с.86-250, том 2, а.с.1-94).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В даному випадку, була винесена постанова слідчого про закриття кримінального провадження, яка не скасована та є чинною до даного часу. Провадження у кримінальному провадженні закрито з нереабілітуючих підстав. Слідчим вбачались ознаки складу адміністративних правопорушень в діях учасників ДТП. Невчинення в подальшому правоохоронними органами дій щодо складання протоколів та відсутність подальшого судового рішення не звільняє особу від цивільно-правової відповідальності за спричинену нею шкоду.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано випуску із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, в якій зазначено яке лікування вона отримувала, проте позивачем не надано належних та достовірних доказів, що дане лікування вона отримувала за власний рахунок, а не за рахунок держави чи іншої особи.

Щодо наданих квитанцій на лікування, то суд також не може їх вважати належними та достовірними, оскільки вони не містять інформації про платника, частина наданих квитанцій - квитанції терміналу, з яких вбачається тільки успішна оплата, деякі квитанції поганої якості та з них неможливо щось встановити. Крім того, позивачем не доведено належним чином, що саме ці витрати пов`язані із шкодою заподіяною внаслідок ДТП, оскільки: не є витратами на лікування, підтвердженими документально закладом охорони здоров`я; ці медичні препарати не використовуються на лікування травм, отриманих внаслідок ДТП; включають благодійні внески; з ряду чеків неможливо встановити, що придбано, коли, за яку ціну; включають витрати на купівлю засобів із загальними назвами: "антисептики", "анальгетики", "антибіотики", "анальгетики", які не містять назви препаратів, внаслідок чого неможливо ідентифікувати обґрунтованість їх придбання.

Суд погоджується з аргументами представника відповідача щодо того, що надані квитанції за харчі також не можна вважати належними та допустимими доказами, оскільки рекомендацій, висновків лікарів щодо харчування ОСОБА_1 не було надано, дані квитанції є квитанціями терміналу з яких вбачається тільки успішна оплата.

Щодо вартості пального, то на думку суду, позивачем не надано суду належних та достовірних доказів, що придбання пального здійснювалось саме позивачем та з метою поїздки до м. Харків для обстеження після отримання травм внаслідок ДТП.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.5 цієї постанови Пленуму, згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер неправомірних дій відповідача, його поведінку після зіткнення, тривалість порушення прав позивача, який протягом тривалого часу був позбавлений можливості використання автомобіля, що створило ряд незручностей в сімейному та побутовому житті, - як наслідок порушення нормального ритму життя (необхідність вчинення додаткових дій, які за нормальних обставин не було необхідності вчиняти), нормальних життєвих зав`язків, тяжкість вимушених змін, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

З урахуванням положень ч.3 ст.23 ЦК України та установлених обставин, зокрема протиправності поведінки відповідачів, глибини і тривалості душевних страждань позивачки, пов`язаних з її здоров`ям, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, в тому числі необхідності докладання додаткових зусиль для організації повсякденного життя, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про відшкодування шкоди в розмірі 100000,00 грн є надмірними та такими, що не відповідають матеріалам справи.

Суд також звертає увагу на те, що від часу події минуло біля трьох років, позивач у судовому засіданні жодних пояснень не надала.

Відповідно до п.1.10 ПДР України, дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 147/66/17 п. 104. у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

За змістом ст. 4, 48 ЦПК України відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку, позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

При цьому, у відповідності до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого засідання, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тобто, виходячи з системного аналізу вищенаведених положень цивільного процесуального законодавства, можна дійти висновку, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, в той час як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічний висновок викладено й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Крім того, як наголошено в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 359/2077/17, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

На підставі вище викладеного, враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 147/66/17, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є не належними відповідачами.

Щодо судових витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд також враховує положення частини шостої статті 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).

Відповідно до вимог ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідачем ОСОБА_5 було заявлено клопотання про стягнення з позивача витрат, понесених на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 12000,00 грн.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5 надала договір про надання професійної правничої допомоги від 21 грудня 2021 року (том 1, а.с.79), акт про надання послуг, виконання робіт, опис та вартість виконаних робіт з надання професійної правничої допомоги відповідно до якого вивчення позовної заяви та доданих до неї матеріалів, консультація з правових питань 1 год 500 грн, складання відзиву на позовну заяву 1500,00 грн (том 1, а.с.80), квитанція про оплату послуг з надання професійної правничої допомоги від 21 грудня 2021 року (том 1, а.с.81), договір про надання правничої допомоги у цивільному провадженні від 25 січня 2022 року (том 1, а.с. 82-83), акт надання послуг, виконання робіт, опис та вартість виконаних робіт з надання професійної правничої допомоги відповідно до якого представництво в суді інтересів клієнта становить 10000,00 грн (том 1, а.с.84), квитанція про оплату послуг з надання професійної правничої допомоги від 25 січня 2022 року (том 1, а.с.85).

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а відповідачем ОСОБА_5 заявлене відповідне клопотання, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Як встановлено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Клопотання ОСОБА_5 про стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Харківському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України через Кегичівський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт Кегичівка Кегичівського району Харківської області, паспорт № НОМЕР_5 , ІПН НОМЕР_6 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,

представник позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_7 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ,

відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_8 , ІПН НОМЕР_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ,

представник відповідача: ОСОБА_6 .

Суддя Н.М. Куст