КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/537/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022року місто Київ

справа № 753/4704/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Лужецької О.Р., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут комплексного проектування об`єктів будівництва» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В березня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у розмірі 1500000 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що 06 лютого 2018 року ТОВ «Інститут комплексного проектування об`єктів будівництва» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти на банківську карту у розмірі 1 500 000 грн., з призначенням платежу: зворотня безвідсоткова фінансова допомога згідно договору №06/02-2018 від 06 лютого 2018 року без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 06 лютого 2018 року.

Вказував, що між позивачем та відповідачем жодного договору не укладалось, а отже між сторонами не існують жодних договірних відносин та/або зобов`язань.

Зазначав, що відповідач, як отримувач переказу, встановивши цільове призначення і походження зарахованих коштів та за відсутності достатніх правових підстав їх привласнити, зобов`язаний був їх повернути, однак цього не зробив.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року позов ТОВ «Інститут комплексного проектування об`єктів будівництва» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інститут комплексного проектування об`єктів будівництва» безпідставно набуті кошти в розмірі 1500000 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 22500 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не заперечував проти отримання «цих коштів» не відповідає дійсності, оскільки у жодному із документів по суті та/або усному виступі сторона відповідача не визнавала, що отримувала грошові кошти саме на підставі платіжного доручення №1 від 06 лютого 2018 року, тобто відповідачем не визнавалось факту отримання грошових коштів за обставин та підстав, які стверджувались позивачем.

Вказував, що допитані свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 посвідчили, що у ТОВ «Інститут комплексного проектування об`єктів будівництва» ведення документообігу та бухгалтерського обліку відбувалося без належного контролю та невпорядковано.

Зазначав, що представником відповідача неодноразово під час декількох судових засідань зверталася увага суду, що платіжне доручення №1 від 06 лютого 2018 року та відомість розподілу масових виплат від 06 лютого 2018 року не є допустимими, достовірними доказами по справі, що суд першої інстанції не взяв до уваги.

Посилався на те, що під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надав показання, якими засвідчив, що всі платежі ТОВ «Інститут комплексного проектування об`єктів будівництва» здійснювались бухгалтером ОСОБА_7 , а тому представником відповідача на наступному засіданні було заявлено клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_7 , проте судом першої інстанції було відмовлено у допиті вказаного свідка з посиланням на ч.3 ст.91 ЦПК України, згідно якої заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач у судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання, в якому останній просив відкласти розгляд справи, у зв`язку з тим, що він перебуватиме у Броварському міськрайонному суді Київської області.

Колегія суддів відхиляє вказане клопотання, оскільки представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не надав доказів того, що він буде перебувати 15 лютого 2022 року у Броварському міськрайонному суді Київської області.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що представник відповідача у судове засідання не з`явився повторно, 31 січня 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подавав клопотання про відкладення розгляду даної справи, призначеної на 01 лютого 2022 року, оскільки 01 лютого 2022 року о 10.00 год. слідчим Святошинського УН ГУНП у місті Києві призначено просуально-слідчі дії у кримінальному провадженні №0000037, в якому він є захисником підозрюваної ОСОБА_9 . На підтвердження обставин викладених у клопотанні було надано повістку про виклик ОСОБА_9 та ордер на представлення інтересів ОСОБА_9 - ОСОБА_2 .

Колегія суддів з урахуванням долучених до клопотання доказів, клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи задовольнила та відклала розгляд справи на 15 лютого 2022 року о 13.20 год.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява №326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», №8771/02, §27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 у справі «Шульга проти України», №16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Мусієнко проти України», №26976/06).

А відтак, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вказаних вимог та того, що між позивачем і відповідачем були відсутні договірні правовідносини з поворотної фінансової допомоги (позики), отже, відповідач безпідставно набув за рахунок позивача грошові кошти у розмірі 1500000 грн., які в силу ст.1212 ЦК України підлягають поверненню ТОВ «Інститут комплексного проектування об`єктів будівництва».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Інститут комплексного проектування об`єктів будівництва» на підставі платіжного доручення №1 від 06 лютого 2018 року перерахувало відповідачу грошові кошти в розмірі 1500000 грн., призначенням платежу зазначено: «Зворотня безвідсоткова фінансова допомога, згідно договору №06/02-2018 від 06 лютого 2018 року без ПДВ».

Згідно відомості розподілу масових виплат ТОВ «Інститут комплексного проектування об`єктів будівництва» від 06 лютого 2018 року №180206РВ18 ОСОБА_1 на карту НОМЕР_1 було перераховано 1500000 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що між ним та відповідачем жодного договору не укладалось, а отже між сторонами не існує жодних договірних відносин та/або зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції в якості свідка був допитаний ОСОБА_4 , який пояснив, що ним з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 було створено Товариство на довірливих началах. Спочатку вони разом його розвивали, але в подальшому виник конфлікт. У 2017 році ОСОБА_1 отримував дивіденди на підставі рішення Загальних Зборів Товариства, але після 2018 року Загальні Збори не скликалися і рішення про виплату дивідендів не приймалося. У спірний період ОСОБА_4 виконував обов`язки директора. Вказував, що договір фінансової допомоги чи будь-який інший договір з ОСОБА_1 він не підписував, наказ про перерахування грошових коштів не видавав. Зазначав, що спірні грошові кошти не можуть бути дивідендами, оскільки рішення Загальних Зборів щодо їх виплати не приймалося.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву, який було подано до суду першої інстанції вказував на те, що 04 вересня 2015 року було створено ТОВ «Інститут комплексного проектування об`єктів будівництва» для здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку у формі дивідендів. Засновниками юридичної особи є він, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , що мають частки по 25% в статутному фонді підприємства. Зазначав, що спочатку, дивіденди засновникам за усною домовленістю не виплачувались, дохід підприємства не розподілявся, проте у лютому 2018 року до нього звернувся ОСОБА_4 ,який на той час був директором підприємства, та повідомивши ОСОБА_1 про комерційний успіх заснованого товариства запропонував виплатити йому дивіденди у розмірі 1500000 грн. та що відповідач погодився та надав ОСОБА_4 номер своєї картки (рахунку) у ПриватБанку. Вказував, що на його питання про оподаткування дивідендів ОСОБА_4 , відповів що ТОВ «Інститут комплексного проектування об`єктів будівництва» самостійно сплатить податки при перерахунку дивідендів. Через декілька днів на його банківський рахунок надійшла попередньо обумовлена сума. Всі бухгалтерські документи залишились у ОСОБА_4 , як директора Товариства. Зазначав, що через деякий час, у лютому 2018 року до нього від імені директора ОСОБА_4 , звернувся інший засновник підприємства ОСОБА_5 з проханням повернути грошові кошти, що були виплачені ОСОБА_1 в якості дивідендів. Своє прохання від імені директора товариства ОСОБА_5 пояснив тим, що, зі слів ОСОБА_4 , бізнес потребував готівки «для вирішення питань по тендерам». Посилався на те, що через декілька днів він особисто передав в присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , грошові кошти у розмірі 1500000 грн. ОСОБА_4 у офісі товариства.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частиною 2 статті 642 ЦК України).

За правовою природою договір про поворотну фінансову допомогою відноситься до договору позики.

Згідноз ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України, зокрема ст.1212 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Необхідно виходити з того, що правова підстава отримання (набуття) майна відсутня у тому разі, коли відбувся перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується безпосередньо на вимозі закону, або суперечить меті існування правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №904/2444/18, від 23 квітня 2019 року у справі №918/47/18, від 23 січня 2020 року у справі №910/3395/19, від 19 січня 2022 року у справі №202/2965/21.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких договорів, які б були укладені між ТОВ «Інститут комплексного проектування об`єктів будівництва» та ОСОБА_1 , на виконання умов яких би позивач мав перерахувати на рахунок відповідача 1500000 грн.

Сума спірних грошових коштів у розмірі 1500000 грн. більше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а відтак договір про зворотню безвідсоткову фінансову допомогу мав укладатись у письмовій формі.

Натомість сторонами не укладалось договору про зворотню безвідсоткову фінансову допомогу у встановленій законом формі, таким чином грошові кошти були отримані відповідачем без достатньої правової підстави.

Оскільки між позивачем та відповідачем не існує договірних зобов`язань з поворотної фінансової допомоги (позики), а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що грошові кошти, які були перераховані та отримані ОСОБА_1 у розмірі 1500000 грн. підлягають поверненню ТОВ «Інститут комплексного проектування об`єктів будівництва» на підставі ст.1212 ЦК України.

Посилання сторони відповідача на те, що в платіжному дорученні зазначена підстава отримання коштів, а тому застосування статті 1212 ЦК України виключається, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів існування правових відносин між сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що платіжне доручення №1 від 06 лютого 2018 року та відомість розподілу масових виплат від 06 лютого 2018 року не є допустимими, достовірними доказами по справі, колегія суддів відхиляє, оскільки сторона відповідача не надала будь-яких належних доказів у розумінні статті 77 ЦПК України на спростування документів наданих позивачем.

При цьому, стороною відповідача не було надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження своїх доводів та на спростування доказів наданих стороною позивача, зокрема договору фінансової допомоги та протоколу загальних зборів учасників за підписом директора Товариства щодо розподілу дивідендів.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги про те, що під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надав показання, якими засвідчив, що всі платежі ТОВ «Інститут комплексного проектування об`єктів будівництва» здійснювались бухгалтером ОСОБА_7 , а тому представником відповідача на наступному засіданні було заявлено клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_7 , проте судом першої інстанції було відмовлено у допиті вказаного свідка, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: