КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 758/9839/16-ц

номер провадження: 22-ц/824/347/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ключник Анастасії Вадимівни на рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року у складі судді Ларіонової Н.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє від себе та як законний представник малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про виділ в натурі частки із майна,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє від себе та як законний представник малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , про виділ в натурі частки із майна.

Позовна заява мотивована тим, що її син ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був власником земельної ділянки з кадастровим номером: :91:444:000. Зазначала, що за життя ОСОБА_5 подарував їй 1/7 частину вказаної земельної ділянки на підставі нотаріально посвідченого договору дарування земельної ділянки від 16 грудня 2005 року з метою розташування суміжної стіни будинку, який було побудовано нею, її чоловіком та її сином ОСОБА_5 у 2006 році. Вказувала, що ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2016 року у справі № 758/6245/15-ц була затверджена мирова угода щодо поділу житлового будинку, яка набрала законної сили. Однак відповідачка не погоджується добровільно на виділ часток спірної земельної ділянки.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила виділити їй в натурі 1/7 частки земельної ділянки з кадастровим номером: :91:444:0006, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та припинити право спільної часткової власності на 1/7 частки цієї земельної ділянки.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Гудзери Т.С. про зупинення провадження у справі (а.с.156-157, т.1).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Виділено ОСОБА_2 в натурі 1/7 частки земельної ділянки, кадастровий номер: :91:444:0006, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинено право спільної часткової власності на 1/7 частку земельної ділянки, кадастровий номер: :91:444:0006, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, укладеного 16 грудня 2005 року між ОСОБА_5 та нею, є власником 1/7 частини земельної ділянки з кадастровим номером: :91:444:0006,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Інша частина вказаної земельної ділянки належала на праві власності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо якої існує судовий спір. З урахуванням того, що земельна ділянка з кадастровим номером: :91:444:0006 перебуває у спільній частковій власності сторін у справі, а також приймаючи до уваги, що відповідно до висновку експерта №ЕС-1727-1-1186.18 від 12 листопада 2018 року є технічна можливість виділити 1/7 частини земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , то земельна ділянка з кадастровим номером: :91:444:0006 може бути предметом поділу (виділу) на підставі ст.ст. 364, 367 ЦК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 та виділення їй в натурі 1/7 частки земельної ділянки з кадастровим номером: :91:444:0006, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і припинення її права спільної часткової власності на 1/7 частину цієї земельної ділянки.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Ключник А.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Також представник відповідачки просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі та зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №758/6875/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх осіб, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про визнання права власності на земельну ділянку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно з ч.ч.1,4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Тому вважає, що у зв`язку із набуттям сторонами у спільну часткову власність будинку, частина якого розташована на земельній ділянці, 1/7 частина якої належала позивачці на підставі договору дарування від 16 грудня 2005 року, право власності позивачки на цю частину припинилося. На думку представника відповідачки суд першої інстанції неправомірно дійшов висновку про виділення ОСОБА_2 1/7 частини спірної земельної ділянки на підставі договору дарування від 16 грудня 2005 року, чим порушив право інших співвласників на вказану частину земельної ділянки.

Вказує, що суд помилкового прийняв в якості належного та допустимого доказу висновок експерта № ЕС-1727-1-1186.18 від 12 листопада 2018 року, яким передбачено можливий варіант виділу в натурі 1/7 частини спірної земельної ділянки. Вказує, що в провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває справа №758/6875/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки з майна, в якій на даний час вирішується питання про розподіл садового будинку та встановлюється технічна можливість такого розподілу. Тому вважає, що оскільки рішенням суду у справі №758/6875/16-ц може бути встановлений іншій варіант розподілу будинку, ніж той, яким експерт керувався при складанні висновку № ЕС-1727-1-1186.18 від 12 листопада 2018 року про можливість виділення позивачці частини земельної ділянки, то суд першої інстанції передчасно поклав його в основу оскаржуваного рішення.

Заперечуючи проти ухвали Подільського районного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, представник відповідачки вказує, що в провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває справа №758/6875/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання права власності на земельну ділянку. У справі №758/6875/16-ц ОСОБА_1 просить визнати за собою та дітьми право власності на земельну ділянку, у тому числі і на ту частину, виділення якої ОСОБА_2 вимагає у даній справі, оскільки їх частка у будинку пропорційна розміру земельної ділянки площею 0,0641 га. Підставою зустрічного позову ОСОБА_1 є те, що сторони вже після прийняття спадщини ОСОБА_5 на підставі мирової угоди, затвердженої 28 березня 2016 року Подільським районним судом міста Києва, набули у спільну часткову власність будинок АДРЕСА_1 . Під час набуття сторонами будинку у спільну часткову власність він був розміщений, зокрема, на земельній ділянці площею 0,0641 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :91:444:0006, 6/7 частин якої належала померлому ОСОБА_5 , а 1/7 частина - належить ОСОБА_2 . Посилаючись на те, що частина будинку, яку ОСОБА_1 просить виділити собі та дітям, знаходиться на вказаній земельній ділянці, то вона у справі №758/6875/16-ц просить визнати за собою та дітьми право власності на земельну ділянку, у тому числі і на частину, виділення якої в натурі ОСОБА_2 вимагає у цій справі. Таким чином, у справі №758/6875/16-ц вирішується питання про визнання за ОСОБА_1 та її дітьми права власності на спірну земельну ділянку, яке оспорюється ОСОБА_2 . Тому вважає, що у даній справі суд першої інстанції позбавлений був можливості вирішити спір про визнання права власності на спірну ділянку, а відтак суд зобов`язаний був зупинити провадження у цій справі до розгляду справи №758/6875/16-ц про визнання за ОСОБА_1 та дітьми права власності на земельну ділянку.

Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Бойко С.О. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, посилання відповідачки на положення ст.120 ЗК України є помилковими та необґрунтованими, оскільки перехід права власності на житловий будинок до сторін відбувся не на підставі укладання будь-якого правочину, а на підставі спадкування після померлого ОСОБА_5 . На момент смерті спадкодавця за ним було зареєстровано право власності на житловий будинок та 6/7 частин земельної ділянки, що входить до спадкової маси, а тому ці правовідносини регулюються не ЗК України, а ЦК України. Відтак, з урахуванням того, що земельна ділянка є об`єктом права власності, перебуває у спільній частковій власності, то вона може бути предметом поділу (виділу) на підставі ст.367 ЦК України. Вважає, що твердження в апеляційній скарзі про те, що оскаржуване рішення винесено судом першої інстанції передчасно та може суперечити чи ускладнити розгляд іншої справи, що розглядається між тими самими сторонами про визнання права власності в порядку спадкування та виділ в натурі часток житлового будинку, є необґрунтованими. Просить апеляційну залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 грудня 2005 року між ОСОБА_5 та його матір`ю ОСОБА_2 укладено договір дарування 1/7 долі земельної ділянки, згідно якого 1/7 частина земельної ділянки з кадастровим номером: :91:444:0006 була прийнята в дар ОСОБА_2 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Донською Т.О. та зареєстрований в реєстрі за № 8644 (а.с.184, т.1).

Згідно витягу з Державного реєстру речових права на нерухоме майно від 20 січня 2015 року №32441727, ОСОБА_2 на підставі вказаного вище договору дарування від 16 грудня 2005 року зареєструвала за собою право власності на вказану вище 1/7 частину земельної ділянки з кадастровим номером: :91:444:0006 (а.с.5, т.1).

Власником інших 6/7 частин спірної земельної ділянки з кадастровим номером: :91:444:0006 був ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 29 жовтня 2014 року відділом реєстрації смерті у місті Києві, актовий запис № 18278 (а.с.73, т.1).

Згідно заяви про прийняття спадщини від 15 грудня 2014 року, поданої Чотирнадцятій Київській державній нотаріальній конторі, діти померлого ОСОБА_5 в особі їх матері - ОСОБА_1 прийняли спадщину (а.с.78, т.1).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2016 року у цивільній справі №758/6245/15-ц затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (в особі законного представника ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (в особі законного представника ОСОБА_1 ) на наступних умовах:

1. Сторони домовилися, що відповідно до укладеної ними мирової угоди визнати: садовий будинок АДРЕСА_1 , спільною частковою власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

2. Поділити садовий будинок АДРЕСА_1 , та визначити ідеальну частку ОСОБА_2 - 3/6 частки у спільній частковій власності, визначити ідеальну частку ОСОБА_1 - 1/6 частки у спільній частковій власності, визначити ідеальну частку ОСОБА_4 - 1/6 частки у спільній частковій власності, визначити ідеальну частку ОСОБА_4 - 1/6 частки у спільній частковій власності.

3. Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 3/6 частини садового будинку АДРЕСА_1 .

4. Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/6 частину садового будинку АДРЕСА_1 .

5. Визнати за ОСОБА_4 , право приватної власності на 1/6 частину садового будинку АДРЕСА_1 .

6. Визнати за ОСОБА_4 , право приватної власності на 1/6 частину садового будинку АДРЕСА_1 .

7. Право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , на садовий будинок АДРЕСА_1 , підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.79, т.1).

По справі встановлено, що в провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 758/6875/16-ц, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , в якому ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 12/35 частки земельної ділянки площею 0,0641 га, кадастровий номер: :91:444:0006, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У вересні 2016 року відповідачка ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , подала зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати за нею та дітьми в рівних частках (по 1/3 кожному) право власності на 6/7 частин земельної ділянки площею 0,0641 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за нею з дітьми в рівних частках (по 1/3 кожному) право власності на 1/7 частин вказаної земельної ділянки площею 0,0641 га.

Установлено, що у цивільній справі № 758/6875/16-ц ОСОБА_2 просила виділити їй в натурі 1/2 частку у садовому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з приміщень загальною площею 111 кв.м, а саме: № 1 веранда - 6,6 кв.м, № 2 хол - 7,8 кв.м, № 3 вітальня - 24,1 кв.м, № 12 хол - 15,4 кв.м, № 13 душова - 3,3 кв.м, № 14 гардеробна - 2,3 кв.м, № 15 житлова - 14,6 кв.м, № 23 житлова - 14,6 кв.м

Отже по справі встановлено, що позивач є власником 1/7 частини спірної земельної ділянки площею 0,0641 га, кадастровий номер: :91:444:0006, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., а інша частина цієї земельної ділянки після смерті ОСОБА_5 успадкована відповідачкою ОСОБА_1 та її дітьми ОСОБА_4 і ОСОБА_4 . Також у Подільському районному суді міста Києва розглядається справа про визнання права власності на частки у спірній земельній ділянці в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За змістом ст.ст.316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 1 ст.78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3, 4 ст.8 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (ст.89 ЗК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно з ч.1 ст.102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали про призначення експертизи.

Із висновку експерта № ЕС-1727-1-1186.18 від 12 листопада 2018 року, складеного на замовлення ОСОБА_2 , вбачається, що експертом запропоновано варіант виділу позивачці 1/7 частини земельної ділянки, кадастровий номер: :91:444:0006, що становить 91,6 кв.м з подальшим об`єднанням її із земельною ділянкою кадастровий номер: 0:91:444:0005, а саме, виділити ОСОБА_2 1/7 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :91:444:0006, що становить 91,6 кв.м та включає площу під частиною садового будинку, що знаходиться у її користуванні та частини двору, з геометричними розмірами по периметру, від т.2 на межі ділянки (за годинниковою стрілкою), в межах поворотних точок (Додаток 2, синє штрихування та Додаток 3): 2-3 - 30,03 м; 3-5 - 2,85 м; 5- 6- 12,78 м; 6- 7-17,27 м; 7- 2- 3,46 м; залишити співвласникам ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 6/7 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :91:444:0006, що становить 549,4 кв.м та включає площу під частиною садового будинку, що знаходиться у їх користуванні та частини двору, з геометричними розмірами по периметру, від т.1 на межі ділянки (за годинниковою стрілкою), в межах поворотних точок (Додаток 2 жовте штрихування): 1-7 -17,95 м; 7-6 -17,27 м; 6-5- 12,78 м; 5-4-18,32 м; 4-1-30,15 м. (а.с.80-102, т.1).

Отже, установивши що земельна ділянка з кадастровим номером: :91:444:0006 є об`єктом права спільної часткової власності сторін та враховуючи, що згідно висновку експерта є технічна можливість виділити позивачці належну їй 1/7 частину цієї земельної ділянки, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ця земельна може бути предметом поділу (виділу) на підставі ст.ст.364, 367 ЦК України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно висновку експерта № ЕС-1727-1-1186.18 від 12 листопада 2018 року вбачається, що садовий будинок збудовано на двох ділянках, основна частина якого знаходиться на ділянці з кадастровим номером: :91:444:0006, а інша частина - на частині земельної ділянки з кадастровим номером: :91:444:0005, яка належить на праві власності ОСОБА_2 . Варіант виділу частки у натурі надається з урахуванням можливості зручного користування вказаними частинами будинку, господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у користуванні співвласників, а також із врахуванням межі, що розділяє квартири в середині будинку.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно прийняв в якості належного та допустимого доказу висновок експерта № ЕС-1727-1-1186.18 від 12 листопада 2018 року, який не суперечить матеріалам справи.

Установивши, що позивачка ОСОБА_2 є власником 1/7 частини земельної ділянки, з кадастровим номером: :91:444:0006, на підставі договору дарування від 16 грудня 2005 року та приймаючи до уваги, що вказана земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності сторін у справі, і відповідно до висновку експерта №ЕС-1727-1-1186.18 від 12 листопада 2018 року є технічна можливість виділити 1/7 частини земельної ділянки, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для виділення ОСОБА_2 в натурі 1/7 частки земельної ділянки, кадастровий номер: :91:444:0006, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та припинення права спільної часткової власності на 1/7 частину цієї земельної ділянки.

Таким чином висновки суду першої інстанції відповідають вимогам матеріального й процесуального права, рішення суду є законним та обґрунтованим, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку із набуттям сторонами у спільну часткову власність будинку, частина якого розташована на спірній земельній ділянці, право власності позивачки на 1/7 частину цієї земельної ділянки припинилося відповідно до положень ст.120 ЗК України, не приймаються апеляційним судом до уваги, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Системний аналіз вказаних вище положень ст.120 ЗК України вказує на те, що правовий механізм набуття особою у власність, а також припинення права власності чи права користування земельною ділянкою на підставі ст.120 ЗК України застосовується виключно у разі набуття цією особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що розташована на такій земельній ділянці. Зазначений алгоритм закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований саме в момент такого набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Разом з тим, як зазначалося вище, ОСОБА_2 є власником 1/7 частини земельної ділянки на підставі договору дарування від 16 грудня 2005 року.

У ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять даних про те, що вказаний вище договір дарування від 16 грудня 2005 року у встановленому порядку визнаний недійсним і таких доказів відповідачка суду не надала, а відтак цей договір дарування в силу ст.204 ЦК України є правомірним та є обов`язковим до врахування судом під час вирішення даної справи.

Тобто, на час звернення до суду з указаним позовом ОСОБА_2 вже була єдиним законним власником 1/7 частини спірної земельної ділянки, що не заперечувалось відповідачкою, та реалізувала передбачене ст.364 ЦК України абсолютне право співвласника на виділ у натурі свої частки земельної ділянки, що є у спільній частковій власності, а тому у даному випадку на спірні правовідносини положення ст.120 ЗК України не поширюються.

З наведених підстав, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що вирішуючи справу в межах заявлених повних вимог, суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ч.ч.1,4 ст.120 ЗК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково прийняв в якості належного і допустимого доказу по справі висновок експерта №ЕС-1727-1-1186.18 від 12 листопада 2018 року та не врахував, що в провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває справа №758/6875/16-ц, в якій може бути встановлений іншій варіант розподілу будинку, ніж той, яким експерт керувався при складанні даного висновку про можливість виділення позивачці частини земельної ділянки, то вказані доводи є лише припущенням скаржника, а згідно з положеннями ст.ст.12,81 ЦПК України доказування та, відповідно, рішення суду, не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Також апеляційний суд відхиляє заперечення представника відповідачки - адвоката Ключник А.В. на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року відмовлено в заяві представника відповідачки - адвоката Гудзери Т.С. про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 758/6875/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє від себе та як законний представник малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , про визнання права власності призначення по справі судової земельно-технічної експертизи, посилаючись на те, що наданий позивачем висновок експерта складений без врахування технічної можливості розподілу житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у справі №758/6875/16-цвиключає об`єктивну можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи існування обставин, якими позивачка ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги, причинний матеріально-правовий зв`язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідачки про зупинення провадження у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ключник Анастасії Вадимівни залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: