Справа № 158/3433/21
Провадження № 2/0158/100/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2022 року Ківерцівський районний суд Волинської області
в складі: головуючого судді - Костюкевича О.К.
секретаря - Хмілевської І.О.
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ківерці в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Озерського ліцею Луцького району Волинської області про скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Озерського ліцею Луцького району Волинської області про скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що вона працює на посаді вчителя іноземної мови Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня села Озеро Ківерцівського району Волинської області(на даний час Озерський ліцей Луцького району Волинської області) з 10.09.2015. З листопада 2021 року відповідач стабільно вимагав від позивача інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Зокрема 08.11.2021 їй було вручено наказ про відсторонення ОСОБА_1 від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підставою для винесення якого стало повідомлення від 01.11.2021 про обов`язкове профілактичне щеплення. Вважає такий наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав: законодавством України кожному гарантується право на працю, обов`язкові щеплення передбачені виключно Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від 01.11.2021 було незаконним, оскільки постанова КМУ набрала законної сили лише 08.11.2021 і вже цього ж дня її було відсторонено від роботи. Крім того, відсторонено її від роботи наказом директора школи, коли прийнята вона була на роботу відділом освіти Ківерцівської районної державної адміністрації, яка могла б прийняти такий наказ про відсторонення її від роботи. Крім того, термін дії такого наказу не визначено, оскільки в ньому вказано «на термін дії карантину», що є дискримінаційним. Тому відсторонення її від роботи у зв`язку з відсутністю необов`язкового щеплення є незаконним. Взагалі законодавством не встановлено порядку відсторонення від роботи осіб, у яких відсутні щеплення. Так, виключно ст. 43 КЗпПУ встановлено порядок та підстави відсторонення працівника від роботи.
Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 48-К від 08.11.2021 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » та стягнути із відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 13.12.2021 по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачем Озерським ліцеєм Луцького району Волинської області було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого у зв`язку з відсутністю вакцинації у 80 відсотків працівників навчального закладу з 22.09.2021 школу було переведено на дистанційне навчання, при цьому позивач ОСОБА_1 будь-яких пояснень чи відмови від вакцинації не надавала. До 08 листопада 2021 року відповідач не вимагав від позивача наявності обов`язкового щеплення, при цьому позивач завчасно знала про те, що їй необхідно пройти курс вакцинації, тому на підставі чинного законодавства з цього дня була відсторонена від роботи. При цьому після відсторонення вона також мала можливість вакцинуватись або надати медичне підтвердження про неможливість за станом здоров`я пройти курс вакцинації, однак вона цього не зробила. Крім того, 01 листопада 2021 року для вчителя ОСОБА_1 в присутності заступника директора ОСОБА_4 , голови профспілки ОСОБА_5 було вручено повідомлення про обов`язковість вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, яке позивач відмовився підписати. 05 листопада 2021 року на нараді розглядалось питання щодо обов`язковості вакцинації у зв`язку із запровадженням «червоного» рівня епідемічної небезпеки поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 на території Волинської області. вчитель ОСОБА_1 на нараді в присутності колег сказала, що вона вакцинуватися не буде. 08 листопада 2021 року о 08 год. 20 хв. позивач відмовилась надавати директору закладу освіти сертифікат вакцинації чи протипоказання щодо вакцинації, що вона відмовилась зробити, тому було винесено рішення про її відсторонення. Так як позивач відсторонена від роботи, то і підстав виплачувати заробітку плату їй немає.
Позивачем ОСОБА_1 було подано відповідь на відзив, в силу якого вказує, що директор школи неодноразово вимагав від працівників інформації про вакцинацію, при цьому посилався на нечинну постанову КМУ, яка набрала чинності лише 08.11.2021 в день винесення наказу про відсторонення. Повністю заперечує факт попередження її про необхідність щеплення, про те, що вона повідомляла адміністрацію навчального закладу про те, що вона відмовляється вакцинуватись. У відзиві на позовну заяву вказано неправдиву інформацію про те, що вона відмовлялась чи ухилялась від щеплення.
Відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив, в силу якого вказують, що позивачем надається недостовірна інформація про те, що відповідач вимагав у позивача інформацію про щеплення до 08.11.2021. стверджує, що директор навчального закладу мав право видавати наказ про відсторонення вчителя. Попереднє запрошення на щеплення від закладу охорони здоров`я в даному випадку не є обов`язковим, оскільки таке щеплення не є плановим. В закладі освіти 03.09.2021 працювала виїзна бригада медиків, які робили щеплення проти COVID-19, про що достовірно знала і позивач, однак вона не виявила бажання пройти вакцинацію. Таким чином позов безпідставний та в його задоволенні слід відмовити.
Ухвалою суду від 07.02.2022 постановлено проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадженні із викликом сторін.
24.01.2022 позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про зміну (уточнення) підстав позову, відповідно до якої позивачу не було надано часу на оформлення медичних документів, проходження медичного огляду тощо. Відмова позивача від щеплення не була оформлена будь-якими медичними документами.
Позивач ОСОБА_1 на її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити.
Представник відповідача Озерського ліцею Носко І.І. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити з ідстав, наведених у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що наказом директора Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня с. Озеро № 25-к від 10.09.2015 «Про призначення ОСОБА_1 » позивача призначено на посаду вчителя іноземної мови з 10.09.2015 (а.с. 8), що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 9).
Відповідачем 01.11.2021 позивача було повідомлено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 (а.с. 10), з яким вона була ознайомлена, що стверджується відповідним актом (а.с. 71)
Наказом директора загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня с. Озеро № 48-к від 08.11.2021 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » позивача, вчителя англійської мови, відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 р. на час відсутності щеплення проти COVID-19 або на період дії карантину без збереження заробітної плати (а.с. 11), про що позивач була ознайомлена (а.с. 72).
На підставі рішення Ківерцівської міської ради № 15/5 від 29.11.2021 «Про зміну найменування загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня села Озеро Ківерцівського району Волинської області» найменування школи змінено на Озерський ліцей Луцького району Волинської області (а.с. 50).
Крім того, позивач неодноразово було попереджено позивача ОСОБА_1 про необхідність вакцинації, що стверджується протоколами зборів педагогів школи (а.с. 73-76).
Відповідно до статті 10 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.
Стаття 46 Кодексу законів про працю України передбачає можливість відсторонення працівників від роботи лише у випадках, прямо передбачених законодавством.
Відповідно до ст. 40 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я під лікарською таємницею слід розуміти інформацію, яка стала відома медичним працівникам й іншим особам у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків про хворобу, медичне обстеження, огляд і результати, інтимну й сімейну сторони життя громадянина.
Згідно з ст. 286 Цивільного кодексу України під лікарською таємницею слід розуміти таємницю про стан здоров`я особи; факт звернення за медичною допомогою; діагноз; інші відомості, одержані при медичному обстеженні особи.
Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи.
Сертифікат вакцинації не несе лікарської або медичної таємниці, а є документом, що підтверджує певний факт, а саме факт вакцинації
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статтею 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення в Україні» обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору.
При цьому передбачається, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» ).
Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється Міністерством охорони здоров`я України (ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).
Наразі наказом МОЗ від 04.10.2021 року №2153 Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники:
центральних органів виконавчої влади та їхніх територіальних органів;
місцевих державних адміністрацій та їхніх структурних підрозділів;
закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної),
загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.
Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація даного наказу Міністерством юстиції України.
Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п. 4 «Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади», затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 № 731)
Тож у разі виникнення недовіри до вказаного наказу МОЗ та питань щодо його законності, не має бути сумнівів зважаючи на те, що необхідну процедуру введення його в дію він пройшов.
Таким чином, якщо ставити питання обов`язковості вакцинування для працівників з наведеного вище переліку наказ МОЗ № 2153, то його можуть не робити лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень.
Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтермінування через COVID-19 в анамнезі. Якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин. Позивач ОСОБА_6 суду не надав доказів, що він має такий стан здоров`я, що є перешкодою для вакцинування.
Відповідач, видавши оспорюваних наказ застосував відсторонення від роботи, оскільки це прямо передбачено на рівні законодавства. Так, зокрема, відповідно до постанови КМУ № 1236 (в оновленій редакції) саме керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити:
1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153;
2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» , крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;
3) взяття до відома, що:
на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» ;
відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи,
організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;
Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.
Варто уточнити деякі процедурні моменти відсторонення від роботи.
В законодавстві відсутнє визначення поняття відсторонення від роботи, на практиці відсторонення від роботи означає призупинення трудових правовідносин (тимчасове увільнення працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і, в свою чергу, тимчасове увільнення роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання та відповідно, сплачувати заробітну плату.
Тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.
Відсторонення від роботи оформляється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому мають бути наведені підстава та строки відсторонення.
Працівник має ознайомитись з таким наказом негайно під розпис, оскільки йдеться про реалізацію права працівника на працю.
Бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки за статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення Порушення правил щодо карантину людей, яка визначає, що порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - він може бути притягнений до адміністративної відповідальності у виді накладення штрафу на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством (стаття 2 КЗпП). Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України, викладеними у пункту 10 Постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП).
В законодавстві України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. А саме, навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати.
Розглядаючи дану справу, суд зазначає, що обов`язковість щеплень є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантовано ст. 8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод.
Між тим, такі втручання цілком припустимі.
Для визначення законності таких втручань Європейський суд вказує на те, що аби визначити, що це втручання потягнуло за собою порушення ст. 8 Конвенції, суд повинен (має) обґрунтувати доцільність та виправданість таких дій відповідно до другого абзацу цієї статті - тобто встановити, чи є втручання виправданим відповідно до закону і чи має воно на меті законні цілі, і чи були вони виправданими в демократичному суспільстві .
Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються,
ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень.
В Україні таким законом є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» .
Розглядаючи питання, чи є мета, задля якої був встановлений обов`язок робити щеплення, законною, ЄСПЛ навів наступні аргументи (п. 272):
Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8 .
А у відповідь на питання необхідності в демократичному суспільстві обов`язкової вакцинації суд наводить такі доводи:
285. … Хоча система обов`язкових вакцинацій - не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу.
В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.
Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань .
З цих підстав суд визнав, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини.
Стосовно наслідків, які чітко передбачені в основному законодавстві, недотримання загальних правових обов`язків, спрямованих на охорону, зокрема здоров`я людей, то суд зауважує, що вони по суті захисні, а не каральні за своїм характером.
Стосовно доводів позивача про сумнівність ефективності вакцинування, то ЄСПЛ посилається на загальний консенсус щодо життєвої важливості такого заходу та засобу захисту населення від хвороб, які можуть мати серйозні наслідки для здоров`я людини, та які в разі серйозних спалахів можуть викликати проблеми в суспільстві. Зважаючи на те, що частота ускладнень є досить незначною, однак безсумнівно, їх виникнення є досить загрозливим для здоров`я людини, органи Конвенції підкреслили важливість прийняття необхідних запобіжних заходів перед вакцинацією… Очевидно, це стосується перевірки в кожному окремому випадку можливих протипоказань. Це також відноситься до моніторингу безпеки застосовуваних вакцин. У кожному з цих аспектів Суд не вбачає підстав ставити під сумнів адекватність національної системи вакцинації. Вакцинація проводиться медичними працівниками тільки при відсутності протипоказань, які попередньо перевіряються відповідно до звичайного протоколу, відповідні медичні працівники зобов`язані повідомляти про будь-які підозри на серйозні або несподівані побічні ефекти. Відповідно, безпека використовуваних вакцин знаходиться під постійним контролем компетентних органів .
Стосовно порушення прав на працю, про що зазначає позивачка, яка відмовилась від щеплення, ЄСПЛ зазначив таке:
306. Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я.
Верховний суд цілком послідовно стверджує наступне (постанова від 10.03.2021 р. у справі № 331/5291/19):
Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим.
Держава, встановивши відсторонення певних категорій працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й самих дітей чи інших груп населення, які є на більш уразливі.
Отже, право позивача ОСОБА_1 на працю у навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач відмовилася від обов`язкового щеплення.
Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.
Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність в діях відповідача порушення права позивачки на працю, передбаченого приписами ст. 43 Конституції України, та інших нормативно-правових актів, а тому за таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
До того ж позивач ОСОБА_1 , після отримання нею щеплення, може відразу приступити до виконання своїх посадових обов`язків.
У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти на позивача.
Керуючись ст.ст. ст. 46, 233 КЗпП України, згідно ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», суд, -
у х в а л и в :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Озерського ліцею Луцького району Волинської області про скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Нестерук Роман Васильович, вул. Рівненська, 48 офіс 319 м. Луцьк Волинської області, п/і 43020.

Відповідач: Озерський ліцей Луцького району Волинської області, вул. Олексюка, 10 с. Озеро Луцького району Волинської області, .

Суддя

Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич

Повний текст судового рішення складений 18.02.2022