Справа № 417/1610/21
Провадження № 2/417/65/22
РІШЕННЯ

Іменем україни

"17" лютого 2022 р. с.Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Логвіненка Т.Г.

за участю секретаря Білянської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в с.Марківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника позивача-адвоката Красноруцького Олександра Миколайовича до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

13.12.2021 року позивач в особі представника позивача-адвоката Красноруцького О.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача-адвокат Красноруцький О.М. зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Тернівка Марківського району Луганської області померла мати позивачки - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим від 23.08.2017 р., свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим від 31.08.1973 р., свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим від 16.05.1987 р.

Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,8496 га, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території Гераськівської сільської ради Марківського району Луганської області (нині Марківської селищної ради Луганської області), що належала ОСОБА_3 згідно державного акта на право приватної власності на землю серії IV- ЛГ № 078668, виданого головою Гераськівської сільської ради 25.12.2000 року на підставі рішення 14 сессії 23 скликання Гераськівської сільської ради від 16.08.2000 року.

На момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 її чоловік ОСОБА_4 постійно проживав з нею, а тому фактично прийняв спадщину, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Марківської селищної ради Луганської області № 186 від 09.12.2021 року. Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак за життя ОСОБА_4 не встиг переоформити зазначену спадщину на своє ім`я.

Верховний суд в постанові від 14.08.2019 року у справі № 523/3522/16-ц зробив правовий висновок про те, що право на спадщину входить до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації цього права.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Тернівка Марківського району Луганської області помер батько позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим від 14.12.2020 р., свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим від 31.08.1973 р., свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 16.05.1987 р.

Після його смерті відкрилась спадщина на майно, зокрема, на земельну ділянку площею 0,8496 га, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території Гераськівської сільської ради Марківського району Луганської області (нині Марківської селищної ради Луганської області), що належала ОСОБА_3 згідно державного акта на право приватної власності на землю серії IV- ЛГ № 078668, виданого головою Гераськівської сільської ради 25.12.2000 року на підставі рішення 14 сессії 23 скликання Гераськівської сільської ради від 16.08.2000 року.

Спадкоємцем, який прийняв спадщину після його смерті є племінниця позивачки ОСОБА_2

10.12.2021 року позивач звернулась до державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлому. Проте державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва, посилаючись на пропуск нею строку, встановленого для прийняття спадщини, про що виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії б/н від 10.12.2021 року.

Проте позивач ОСОБА_1 з поважних причин не мала можливості у встановлений законодавством строк звернутися до нотаріуса з огляду на наступне.

Навесні 2020 року країна опинилася в умовах пандемії, спричиненої вірусом COVID-19, що призвело до необхідності запровадження владою суворого карантину з посиленими обмеженнями та соціального дистанціювання. Так, відповідно до Постанови КМУ від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на усій території України встановлений карантин, внаслідок чого було обмежено переміщення громадян та встановлені обмеження роботи державних органів на території України. На даний час відповідно Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України дія карантину продовжена до 31 грудня 2021 року, у відповідності до вимог статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб.

Листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року № 1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» було рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії.

Таким чином, необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) створили ОСОБА_1 перешкоди у тому, щоб своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Аналогічний правовий висновок зроблено Касаційним Цивільним судом Верховного суду в постанові від 12.10.2021 року по справі № 953/8112/20.

Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, до прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття.

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини

Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За положеннями частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину у встановлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини.

Таким чином, причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, що є обставинами непереборної сили, які у зв`язку з небезпекою для життя перешкодили ОСОБА_1 своєчасному поданню заяви про прийняття спадщини.

Позивач від спадщини не відмовляється та має бажання отримати спадщину в установленому законом порядку. Оскільки, в позасудовому порядку будь-яким іншим способом реалізувати своє право на прийняття спадщини не має можливості, вона змушена звернутися з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить розписка про отримання представником позивача-адвокатом Красноруцьким О.М. (а.с.69).

Представник позивача-адвокат Красноруцький О.М. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.61).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі, та не заперечує проти їх задоволення (а.с.59).

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, безпосередньо дослідивши кожний наявний у матеріалах справи доказ окремо, а також у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів, показань свідків.

В судовому засіданні судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Тернівка Марківського району Луганської області померла мати позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим від 23.08.2017 р.(а.с.12), свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим від 31.08.1973 р.(а.с.11), свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим від 16.05.1987 р.(а.с.11).

Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,8496 га, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території Гераськівської сільської ради Марківського району Луганської області (нині Марківської селищної ради Луганської області), що належала ОСОБА_3 згідно державного акта на право приватної власності на землю серії IV- ЛГ № 078668, виданого головою Гераськівської сільської ради 25.12.2000 року на підставі рішення 14 сессії 23 скликання Гераськівської сільської ради від 16.08.2000 року(а.с.15).

На момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 її чоловік ОСОБА_4 постійно проживав з нею, а тому фактично прийняв спадщину, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Марківської селищної ради Луганської області № 186 від 09.12.2021 року(а.с.14).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак за життя ОСОБА_4 не встиг переоформити зазначену спадщину на своє ім`я.

Верховний суд в постанові від 14.08.2019 року у справі № 523/3522/16-ц зробив правовий висновок про те, що право на спадщину входить до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації цього права.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Тернівка Марківського району Луганської області помер батько позивача- ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим від 14.12.2020 р.(а.с.13), свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим від 31.08.1973 р.(а.с.11), свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 16.05.1987 р. (а.с.11).

Після його смерті відкрилась спадщина на майно, зокрема, на земельну ділянку площею 0,8496 га, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території Гераськівської сільської ради Марківського району Луганської області ( нині Марківської селищної ради Луганської області), що належала ОСОБА_3 згідно державного акта на право приватної власності на землю серії IV- ЛГ № 078668, виданого головою Гераськівської сільської ради 25.12.2000 року на підставі рішення 14 сессії 23 скликання Гераськівської сільської ради від 16.08.2000 року(а.с.15).

Спадкоємцем, який прийняв спадщину після його смерті є племінниця позивача ОСОБА_2

10.12.2021 року позивач звернулась до державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлому. Проте державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва, посилаючись на пропуск нею строку, встановленого для прийняття спадщини, про що виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії б/н від 10.12.2021 року(а.с.16).

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

В силу ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

В той же час, відповідно до ст.ст.1273-1275ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.

Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.

У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказане у повній мірі відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Позивач ОСОБА_1 з поважних причин не мала можливості у встановлений законодавством строк звернутися до нотаріуса з огляду на наступне.

Навесні 2020 року країна опинилася в умовах пандемії, спричиненої вірусом COVID-19, що призвело до необхідності запровадження владою суворого карантину з посиленими обмеженнями та соціального дистанціювання. Так, відповідно до Постанови КМУ від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на усій території України встановлений карантин, внаслідок чого було обмежено переміщення громадян та встановлені обмеження роботи державних органів на території України. На даний час відповідно Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України дія карантину продовжена до 31 березня 2022 року, у відповідності до вимог статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб.

Листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року № 1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» було рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії.

Таким чином, необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) створили ОСОБА_1 перешкоди у тому, щоб своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Аналогічний правовий висновок зроблено Касаційним Цивільним судом Верховного суду в постанові від 12.10.2021 року по справі № 953/8112/20.

Позивач пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд встановив, що факти, викладені позивачем в позові, а також підтверджені письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають. Суд також враховує позицію відповідача ОСОБА_2 (а.с.59), яка позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 51, 76-80, 81, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1220, 1221-1223, 1268, 1269,1270, 1272 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в особі представника позивача-адвоката Красноруцького Олександра Миколайовича до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , протягом трьох місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Марківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т.Г.Логвіненко