ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/325/22 Справа № 216/5583/20 Суддя у 1-й інстанції - Сидорак В.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/5583/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року, яке ухвалено суддею Сидораком В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 травня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк»(надалі АТ «Альф-Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 491009163, на підставі якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 88566,50 грн., зі сплатою відсотків за фіксованою ставкою за користування кредитом у розмірі 39,9% річних, з кінцевим терміном повернення до 13 серпня 2024 року.

Банк виконав всі умови підписаного договору, надав ОСОБА_1 кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення графіку сплати взятих на себе кредитних зобов`язань, визначених в Додатку № 1 до Договору, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого, станом на 13 липня 2020 року, виникла заборгованість за кредитом у розмірі 107875,99 грн., яка складається із: строкової заборгованості в розмірі 82962,30 грн., простроченої заборгованості в розмірі 3578,07 грн., строкової заборгованості по нарахованих відсотках та комісіях 2875,32 грн., простроченої заборгованості по нарахованих відсотках та комісіях в розмірі 17260,30 грн., штрафів в розмірі 1200 грн., яку позивач просив суд стягнути на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Альфа-Банк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що наданий позивачем розрахунок заборгованості містить всю необхідну інформацію щодо складових заборгованості за кредитом, а тому висновок суду про недоведеність позовних вимог є помилковим.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Макаренко О.Ю., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до Оферти на укладення угоди про надання кредиту № 491009163 від 12.08.2019 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 88566,50 грн. на 60 місяців до 13.08.2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 39,90% (фіксована ставка) (а.с. 7).

У відповідності до додатку №1 до Угоди про надання кредиту № 491009163 від 12.08.2019 року, сторони погодили графік погашення кредиту починаючи з 12.08.2019 року по 13.08.2024 року (а.с. 8).

Відповідно до довідки-розрахунку, наданого АТ «Альфа-Банк», станом на 13.07.2020 року, ОСОБА_1 допустив заборгованість перед банком у розмірі 107875,99 грн., що включає в себе 82962,30 грн. строкової заборгованості, 3578,07 грн. простроченої заборгованості, 2875,32 грн. строкової заборгованості по нарахованих відсотках та комісіях, 17260,30 грн. простроченої заборгованості по нарахованих відсотках та комісіях, 1200,00 грн. штрафів.

Встановивши, що доказів, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, якими можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п.2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 №566, позивачем суду не надано, а із наданої довідки-розрахунку неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача, періоди за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення відповідачем платежів, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, однак не може повністю погодитись з мотивами відмови в задоволенні позивних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Приписами ч. 1 ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно положень ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльності або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Згідно частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц колегія суддів вказала, що не є підставою для відмови в задоволенні позову відсутність факту направлення вимоги про повернення заборгованості за кредитним договором у строки встановлені договором та законом.

Разом з тим, у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

Так як норми статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, фактично відповідають положенням статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», то висновок Великої Палати залишається актуальним і по сьогоднішній день.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах № 235/8114/15-ц від 09.04.2020 року та № 200/7369/15-ц від 09.01.2020 року.

Постановою Верховного Суду у справі №638/13683/15-ц від 26 травня 2020 року роз`яснено, що кредитодавець не може заявляти вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту у позовній заяві. Подання кредитодавцем позову є складовою цивільного процесу, а не цивільних правовідносин. Тому таке подання не можна кваліфікувати як вимогу про дострокове повернення кредиту. Якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про стягнення споживчого кредиту, не заявивши вимогу про дострокове повернення коштів за договором, у споживача (позичальника) немає обов`язку здійснити таке дострокове повернення.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах №203/1625/16-ц від 22.12.2020 року, №643/15512/15-ц від 23.09.2020 року, №686/1696/15-ц від 09.12.2020 року, №753/21158/17 від 04.12.2020 року, №202/21505/13-ц від 15.10.2020 року, №703/747/12 від 09.09.2020 року, №607/3439/16-ц від 27.08.2020 року, №753/3529/16-ц від 19.08.2020 року, №2-2062/10 від 12.08.2020 року.

Як встановлено колегією суддів, відповідно до Оферти на укладення угоди про надання кредиту № 491009163 від 12.08.2019 року ОСОБА_1 отримав споживчий кредит у розмірі 88566,50 грн. на 60 місяців до 13.08.2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 39,90% (фіксована ставка) (а.с. 7), а відтак на спірні правовідносини розповсюджується Закон України «Про споживче кредитування».

Враховуючи, що за встановлених у цій справі обставин реалізації права кредитора на стягнення заборгованості у судовому порядку має передувати реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів дійшла висновку про передчасність позовних вимог АТ «Альфа-Банк».

За таких обставин, АТ «Альфа-Банк» не набув права на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 491009163 від 12.08.2019 року у судовому порядку, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з цих підстав.

При цьому, колегією суддів враховано, що, при зверненні до суду з даним позовом, позивачем АТ «Альфа-Банк» дійсно не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитом, разом з тим питання щодо розрахунку розміру заборгованості за кредитом має вирішуватися судом після з`ясування питання щодо наявності у кредитора права на стягнення такої заборгованості взагалі, чого в даному випадку судом здійснено не було.

За таких обставин, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог АТ «Альф-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вважає за необхідне змінити мотиви відмови у задоволенні цих позовних вимог, у зв`язку з чим залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду, на підставі п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, змінює в частині мотивів відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2021 рокузмінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, виклавши їх у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: