Дата документу 21.02.2022 Справа № 336/6399/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6399/21 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В. Провадження № 22-ц/807/691/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А
21 лютого 2022 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.
розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Готель «Козацький» про стягнення невиплаченої заробітної плати,
У серпні 2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що у період з 29.12.2019р. по 15.06.2020р. працював на посаді першого заступника директора державного підприємства «Готель «Козацький». 03.06.2020р. на підставі наказу № 96-к/тр його звільнено з займаної посади за власним бажанням. При звільненні йому не виплачена заробітна плата за квітень 2020р.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2021 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом

першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасу-

вати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обгрунтованими заперечення відповідача проти позову в частині зупинення роботи ДП «Готель «Козацький» у квітні 2020р., тому працівникам заробітна плата не нараховувалась, а вони отримували допомогу по частковому безробіттю на період карантину, зокрема, й позивач. Тому суд визнав, що відсутні у зв`язку з цим підстави для стягнення на його користь самостійно розрахованої заборгованості по заробітній платі за квітень 2020р.

Вказує, що у квітні 2020р. ДП «Готель «Козацький» приймав заходи з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби в України шляхом розміщення українців пасажирів, яких було прийнято в карантинному терміналі аеропорту «Бориспіль», на обсервацію в готелі «Козацький» строком на 14 днів. У зв`язку з цим для забезпечення заходів щодо обслуговування та функціонування готелю його роботу було відновлено, а працівників викликано на роботу. Свою роботу в квітні 2020р. підтверджує долученими до апеляційної скарги документами, а саме, листуванням за його підписом як ТВО директора з Міністерствами та іншими установами. Вказані документи, на його думку, доводять його фактичну роботу у квітні 2020р., у зв`язку з чим він має право на нарахування і отримання заробітної плати за цей місяць.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що викладені в апеляційні скарзі обставини не відповідають дійсності, оскільки підприємство відновило свою роботу лише наприкінці травня 2020р., з позивачем у день звільнення повністю проведено повний розрахунок та заборгованості перед ним не мається. Просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п. 2 ЦПК України вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових правовідносин.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 06.02.2020р. перебував у трудових відносинах з державним підприємством «Готель «Козацький», де займав посаду першого заступника директора підприємства.

Наказом № 96-к/тр від 03.06.2020р. ОСОБА_1 було звільнено з посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП (а.с.11).

Як на підставу існування заборгованості по невиплаченій заробітній платі за квітень

2020р. позивач посилається на витяг з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, а також надає розрахунок середньоденної та середньомісячної заробітної плати.

За дослідженими у справі документами суд встановив такі обставини.

Перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора, ОСОБА_1

у зв`язку з розповсюдженням на території України коронавірусу COVID-19 та з метою запобігання його поширення, враховуючи рекомендації МОЗ та КМУ, видав наказ № 5 ОД від 17.03.2020р. про скорочення виробництва у відділах/службах ДП «Готель «Козацький» МОУ (а.с.47).

В подальшому, згідно наказу № 6 ОД з 01.04.2020р. було призупинено діяльність підприємства до закінчення карантину та повністю скорочено тривалість робочого часу працівників підприємств, зазначених у додатку № 1 до наказу (а.с.48, 49-50). Під № 38 у цьому Додатку був зазначений і позивач ( а.с. 50).

Таким чином, з 01.04.2020р. ДП «Готель «Козацький» призупинило свою діяльність шляхом повного скорочення тривалості робочого часу для працівників, а тому працівникам, що не залучалися до роботи, в тому числі і ОСОБА_1 , заробітна плата не нараховувалась і не виплачувалась, що відповідало вимогам ст. 47-1 ЗУ «Про зайнятість населення», ст.1 Закону України «Про оплату праці», постанови КМУ від 22.04.2020р. № 306 «Про затвердження Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2».

Як встановлено судом з перелічених вище письмових доказів, позивач у квітні 2020 року не залучався до роботи, а тому замість отримання заробітної плати мав отримувати допомогу по частковом убезробіттю на період карантину.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати за квітень 2020 р., як про це просить позивач у позовній заяві.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом не взято до уваги, що у квітні 2020р. ДП «Готель «Козацький» розміщував українців пасажирів, яких було прийнято в карантинному терміналі аеропорту «Бориспіль» на обсервацію на 14 днів, у зв`язку з чим його роботу було відновлено, а працівників було викликано на роботу. Вже з 01 квітня 2020р. підприємство розпочало активні роботи з підготовки обсервації громадян, які полягали у організації забезпечення персоналом, прибиральниками, працівниками кухні, вирішенні питання щодо харчування, забезпеченні антисептичними засобами, вивозу сміття. Здійснення діяльності готелю позивач підтверджує наданим ним листуванням (а.с. 75-84), виданням наказів від 30.04.2020р. про звільнення двох працівників (а.с. 85-86).

У відзиві відповідач заперечує проти долучення та врахування вказаних доказів на стадії апеляційного провадження як таких, про які не було клопотання в суді першої інстанції, а тому позивач не підтвердив поважних причин їх неподання суду першої інстанції. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не залучався до роботи у квітні 2020р., тому не має підстав вважати, що він має право на отримання за цей місяць заробітної плати, яка йому підприємством не нараховувалась, але позивач безпідставно визначає її згідно положень Постанови № 100 від 08.02.1995р.

Колегія зазначає, що згідно з трудовим законодавством усі значущі події на підприємстві мають оформлятися належними організаційно-розпорядчими (первинними) документами, що також стосується і випадків простою, призупинення роботи підприємства, як і в подальшому поновлення роботи.

На підставі наказів приймають на роботу працівників, їх звільняють, встановлюють доплати та надбавки, нараховують відпускні, компенсують виплати й нараховують зарплату за дні відрядження.

Тож накази по підприємству, зокрема, з кадрових питань, пов`язані з нарахуванням виплат працівникам, по суті, є первинним документом для певних подій (господарських операцій).

З матеріалів справи встановлено, що згідно з наказом № 6 ОД з 01.04.2020р. ТВО директора ДП «Готель «Козацький» Клопкова СМ. було призупинено діяльність підприємства до закінчення карантину та повністю скорочено тривалість робочого часу працівників підприємств, зазначених у додатку № 1 до наказу.

Між тим, наказу про поновлення роботи підприємства в цілому, або окремих працівників у квітні 2020р. матеріали справи не містять, та на його існування не посилається й сам позивача.

Такий наказ був виданий лише 25 травня 2020р. за № 7ОД «Про частковий початок роботи діяльності ДП «Готель «Козацький» МОУ у зв`язку з послабленням карантину», у якому наказано розпочати часткову діяльність підприємства з 26.05.2020р.

Тому доводи ОСОБА_1 про його роботу у квітні 2020р. є безпідставними, а його листування як ТВО директора підприємства у цьому місяці не створює підстав для визнання роботи підприємства відновленою.

На користь вказаному свідчить, зокрема, й наступне.

Так, ОСОБА_1 як ТВО директора ДП «Готель «Козацький» було укладено 08.05.2020р. з Шевченківською районною філією Київського міського центру зайнятості договір про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 ( а.с. 52-55).

Предметом цього договору є надання центром зайнятості роботодавцю коштів, передбачених у бюджеті Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття для виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, відповідно до Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину у разі втрати ними частини заробітної плати внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку з зупиненням (скороченням) діяльності.

Згідно з вказаним договором та на підставі наказу № 6 ОД з 01.04.2020р. ТВО директора ДП «Готель «Козацький» Клопкова СМ. про призупинення діяльність підприємства до закінчення карантину та повного скорочення тривалості робочого часу працівників підприємства, позивачу 21.05.2020р. за квітень 2020 року була виплачена допомога по частковому безробіттю на період карантину у відповідності до пп. 2 договору від 08.05.2020р. у розмірі 4 723 грн. ( а.с. 51).

Вскарзі позивач зазначає, що надану відповідачем частину відомості не можна вважати доказом у справі з огляду на формат її виконання.

Але колегія вважає, що суд обгрунтовано взяв її до уваги, оскільки вона у сукупності із іншими матеріалами справи всебічно висвітлює обставини праці та належних виплат за квітень 2020р. позивачу.

На витягу з відомості міститься штамп відділення «Михайлівське» АТ ОТП Банк в м. Київ від 21.05.2020р., а отже перерахунок цієї виплати на картковий рахунок ОСОБА_1 фактично здійснено ( а.с. 51).

Також колегія погоджується з доводами відповідача в цій частині, який зазначив, що відомість № 3 від 21.05.2020р. про виплату по частковому безробіттю за період карантину містить конфіденційну інформацію про інших працівників підприємства (РНОКПП і картковий рахунок), тому ним було виключено дані про інших працівників.

Таким чином, колегія, проаналізувавши вище наведені обставини, погоджується з судом першої інстанції, що зарплата ОСОБА_1 за квітень 2020р. не може бути нарахована та виплачена.

Про це також свідчить, що така зарплата йому й не нараховувалась, хоча він на цей час був керівником підприємства, та міг контролювати трудові правовідносини на ньому. А також те, що він у позовній заяві наводив розрахунок не у відповідності до табелю відпрацьованого часу, а згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою № 100 від 08.02.1995р.

Також додатково колегія враховує ті обставини, що під час звільнення позивача з займаної посади його було повідомлено про нараховані суми, належні до виплати, а саме, 03.06.2020р. згідно з Повідомлення № 14 заборгованість по нарахованій та не виплаченій сумі заробітку складала 29 556,65 грн.

Але 09.06.2020р. згідно відомості № 4 ДП «Готель «Козацький» на картковий рахунок позивача перерахував зазначену суму заборгованості у розмірі 29 556,65 грн.

Отже, відповідачем був проведений з позивачем під час звільнення повний розрахунок, як це передбачено статтею 116 КЗпП України, на порушення якої безпідставно посилається позивач.

Беручи до уваги все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу повністю необгрунтованою, тому у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2021 року

у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 21 лютого 2022 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Дашковська А.В.

Кочеткова І.В.