Єдиний унікальний номер судової справи: 490/6388/19
Номер провадження 22-ц/812/375/22 Cуддя доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за участю: представника позивача Білецького О.П., представника відповідача Пазурчик В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»,

подану в його інтересах адвокатом Білоусом Андрієм Володимировичем

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Сухаревич З.М. в приміщенні того ж суду у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», (надалі АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником яких є ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписав анкету - заяву № б/н від 24 січня 2006 року, відповідно до якої йому було відкрито кредитний рахунок та видано кредитну карту з кредитним лімітом 8000 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк». При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором відповідачем, станом на 13 червня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 14 069, 16 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 4 623,99 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 2917,34 грн., пеня за прострочене зобов`язання 4526,70 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 854,98 грн., штрафи - 500 грн. (фіксована складова) та 646,15 грн. (процентна складова).

Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2021 року у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 до участі у справі залучено правонаступників ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , законним представником яких є ОСОБА_4 .

У письмових поясненнях, представник відповідачів - ОСОБА_4 зазначала про те, що не були обізнані про кредит спадкодавця. Вказує на те, що згідно розрахунку заборгованості за договором, спадкодавцем фактично отримані кошти у сумі 50 132,18 грн., сплачено 53 298,53 грн., тобто отримані відповідачем кошти повернуто у повному обсязі. Будь-яких відомостей щодо суми кредиту, відсоткової ставки чи штрафних санкцій в анкеті-заяві не зазначено, отже, ціна договору в письмовій формі сторонами не узгоджувалась, Умови та Правила, Тарифи банку ОСОБА_5 не підписувались, а тому з цих підстав, просили відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що Банк пропустив встановлений статтею 1281 ЦК України строк пред`явлення вимог до спадкоємця. До того ж, що стосується дійсного розміру вимог кредитора, то суд виходив з того, що Банк мав би можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_5 вбачається, що протягом дії договору позичальник отримав 50 132,18 грн. кредитних коштів, а на виконання зобов`язання за кредитним договором здійснив повернення кредиту на суму 53 298,53 грн., що на думку суду відсутні підстави вважати наявним розмір заявлених в позові вимог банку за кредитним договором від 24 січня 2006 року.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при прийнятті оскаржуваного рішення не прийняв до уваги, що базова відсоткова ставка 3,0 % на місяць зазначена безпосередньо в анкеті-заяві власноруч підписаній позичальником, наявність та розмір заборгованості позичальника підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахункам позичальника. Звертає увагу, що у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_5 та постановлення Заводським районним судом м. Миколаєва ухвали від 28 квітня 2021 року про залучення до участі правонаступників, позивачем подано уточнену позовну заяву, тобто відповідачам пред`явлено вимоги кредитора відповідно до ст. 1281 ЦК України.

У письмових поясненнях представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Пазурчик В.Д. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які приймали участь у справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.

Згідно із частинами 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається що, 24 січня 2006 року ОСОБА_5 підписав заяву в якій зазначено, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Правилами користування платіжною карткою, Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг (т.1 а.с.17).

Відповідно до укладено договору, 24 січня 2006 року відкрито рахунок та надано ОСОБА_5 кредитні картки № НОМЕР_1 з терміном дії 01/13, № НОМЕР_2 з терміном дії 08/16, № НОМЕР_3 з терміном дії 03/21, № НОМЕР_3 з терміном дії 03/21 (т. 1 а.с.82).

Про факт отримання кредитних карток, також свідчить надана Банком виписка по рахунку клієнта станом на 25 березня 2020 року, з якої вбачається, що кредитний ліміт було встановлено у розмірі 2500 грн., який в подальшому змінювався, а також те, що відповідач користувався вказаними картками, знімав кошти з банкоматів, здійснював оплату в магазинах, тощо, а також частково сплачував заборгованість. Вказані операції неможливі без фізичного пред`явлення кредитної картки (т. 1 а.с.71-80).

Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12 квітня 2012 року, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

За такого, з наданої Банком виписки по картковому рахунку чітко прослідковується користування кредитними коштами.

Отже, встановлене свідчить про існування кредитних відносин між сторонами, а підписана заява від 24 січня 2006 року підтверджує бажання та намір ОСОБА_5 в подальшому отримати кредитну картку та користуватися грошима, що випливає з наданих позивачем виписках по картрахунку.

Належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного, а саме факту не отримання кредитної картки та не користування кредитними коштами не надано.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, актовий запис про смерть №177, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 (т. 1 а.с.104).

18 грудня 2020 року на запит Заводського районного суду м. Миколаєва з Третьої миколаївської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №181/20202 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 .

З копії спадкової справи №181/2020, заведеної 03 вересня 2020 року Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті ОСОБА_5 , його спадкоємцями є сини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , законним представником яких є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1 а.с.129-149).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2021 року до участі у справі як правонаступників ОСОБА_5 залучено його синів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником яких є їх мати ОСОБА_4 (т. 1 а.с.160).

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив в тому числі, з того, що Банк пропустив встановлений статтею 1281 ЦК України строк пред`явлення вимог до спадкоємця.

Однак з таким висновком погодитися не можливо з огляду на наступне.

Спадкування - перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 754/13738/13-ц (провадження № 61-3911св19) зазначено, що правовідносини, що виникли між кредитором (позичальником) та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України (з урахуванням положень статті 1281 ЦК України).

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати зокрема такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) зроблено висновок, що сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, Велика Палата Верховного Суду вважала, що строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Водночас, у постановах від 20 лютого 2020 року у справі № 661/3379/15-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 311/2172/13, від 11 листопада 2020 року у справі № 468/2121/14-ц Верховний Суд вказав на те, що якщо кредитор звернувся до позичальника з позовом про стягнення заборгованості/звернення стягнення на іпотеку, то у випадку смерті відповідача під час розгляду судової справи в суді, положення статті 1281 ЦК України не застосовуються, а застосовуються загальні процесуальні норми, які передбачають процесуальне правонаступництво.

У даній справі встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто після звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду із значеним позовом.

Отже, враховуючи правові висновки Верховного Суду, положення статті 1281 ЦК України на спірні правовідносини у цій справі не поширюються, а відтак пропуск строку Банком пред`явлення вимоги до спадкоємців, про що зазначено судом правового значення не мають.

Що стосується висновку суду щодо відсутності наявного дійсного розміру заявлених вимог кредитора то колегія виходить з наступного.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 24 січня 2006 року зазначена базова процентна ставка - 3 % в місяць з розрахунку 360 днів на рік.

Отже, встановлене свідчить про те, що сторони погодили сплату процентів за користування кредитними коштами.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути, зокрема, заборгованість за пенею та штрафами.

Між тим, умов щодо підстав та розміру відповідальності за невиконання кредитних зобов`язань у вигляді сплати пені та штрафів заява позичальника ОСОБА_5 не містить, а відтак нарахування вказаних сум позивачем є безпідставними.

Як вбачається з наданого Банком розрахунку на сплату заборгованості пені та штрафів позичальником було сплачено 1095,02 грн., які нараховувати позивач не мав права, а відтак вказана сума підлягає зарахуванню на погашення тіла кредиту.

За таких обставин, розмір заборгованості за кредитним договором б/н від 24 січня 2006 року становить 6 446,31 грн. (7 541,33 грн. - 1095,02 грн.), яка складається з тіла кредиту.

З урахуванням факту існування у ОСОБА_5 кредитної заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 6 446,31 грн. слід дійти висновку про те, що вказана сума коштів підлягає стягненню з правонаступників боржника, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 та були залучені судом до участі у справі.

Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_5 спадкове майно складається з частки квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 .

За такого, враховуючи незначний розмір заборгованості за кредитним договором від 24 січня 2006 року - 6 446,31 грн. та наявність спадкового майна, з правонаступників боржника ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє законний представник - ОСОБА_4 підлягають стягненню в межах вартості майна, в рівних частках з кожного по 2 148,77 грн.(6 446,31 грн. :3).

На зазначене суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на уточнення позовних вимог є безпідставні, оскільки заява про уточнення вимог до відповідачів позивачем подана 28 грудня 2021 року, тобто після ухвалення рішення, а відтак не була предметом судового розгляду.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.п.1,3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з правонаступників - ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_4 в межах вартості майна, одержаного ними у спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 24 січня 2006 року станом на 13 червня 2019 року, яка складається з тіла кредиту в розмірі 6 446,31 грн., з кожного по 2 148,77 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам 45,8% (14069,16 грн. : 6 446,31 грн.) у розмірі 2 199,54 грн. (879,82 грн. ( 1921 грн. х 45,8%) за подання позову) + 1 319,72 грн. ( 2 881,50 грн. х 45,8%) з кожного по 733,18 грн. (2 199,54 грн.:3).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану в його інтересах адвокатом Білоусом Андрієм Володимировичем задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 правонаступниками якого є ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником яких є ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з правонаступників ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ) в межах вартості майна, одержаного ними у спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (актовий запис про смерть №177) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО 305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.) заборгованість за кредитним договором б/н від 24 січня 2006 року станом на 13 червня 2019 року в розмірі 6 446,31 грн., яка складається з тіла кредиту з кожного по 2 148,77 грн. та судовий збір у розмірі 2 199,54 грн. з кожного по 733,18 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 18 лютого 2022 року.