справа №643/6644/21
провадження №2/619/175/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Калиновської Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Булах С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дергачі матеріали цивільної справи за позовною заявою Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в період з 01.11.2013 по 31.03.2021 в розмірі 8819,30 грн. та стягнути судові витрати.

11.02.2022 представником КП «Жилкомсервіс» подано до суду заяву, відповідно до якої зазначено, що згідно довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг вбачається що відповідачем сплачено заборгованість в розмірі 5093,80 грн. (зазначивши період з квітня 2018 по березень 2021), які надійшли 10.12.2021 на особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі- продажу №2456, посвідченого 04.11.2010 р. приватним нотаріусом Десятніченко І.В. Харківського міського нотаріального округу (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру-іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 242633145 від 02.02.2021 року). Позивач належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідачі на момент звернення до суду не здійснюють дій щодо повного погашення заборгованості, внаслідок чого за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.11.2013 по 31.03.2021 року утворилася заборгованість в розмірі 8819,30 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позивач і був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

В судове засідання представник позивача, який діє на підставі довіреності не з`явився, надав заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутність. Крім того, надав письмові пояснення відповідно до яких зазначив, що згідно довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг вбачається що відповідачем сплачено заборгованість в розмірі 5093,80 грн. (зазначивши період з квітня 2018 по березень 2021), які надійшли 10.12.2021 на особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився. Надав до суду письмовий відзив, відповідно до якого зазначив, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідачів 8819,30 грн. заборгованості та 2270,00 грн. судового збору. Відповідно до наданого позивачем розрахунку період нарахування заборгованості становить з листопада 2013 року до березня 2021 року. Вказує, що позивач звернувся з позовом в квітні 2021 року. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума нарахованої позивачем заборгованості в період з листопада 2013 року до березня 2018 року становить 3725,57 грн. Вважає необхідним застосувати позовну давність до даних вимог відповідно до ст.ст. 256, 257, ч.3 ст. 261 Цивільного кодексу України. Інша частина позовних вимог за період з квітня 2018 року до березня 2021 року в розмірі 5093,73 грн. погашена відповідачем, про що свідчить додане до даного відзиву платіжне доручення. Дана обставина свідчить про наявність підстав до закриття провадження у справі в цій частині на підставі п.2 ч.1 ст.255 Цивільного кодексу України.

Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з?явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі- продажу №2456, посвідченого 04.11.2010 р. приватним нотаріусом Десятніченко І.В. Харківського міського нотаріального округу (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру-іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 242633145 від 02.02.2021 року).

Відповідачі не виконують обов`язки, передбачені п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», по оплаті наданих житлово-комунальних послуг за цінами і тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Позивач належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідачі на момент звернення до суду не здійснюють дій щодо повного погашення заборгованості, внаслідок чого за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.11.2013 по 31.03.2021 року утворилася заборгованість в розмірі 8819,30 грн.

Частиною 2 ст.382 Цивільного Кодексу України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Відповідно до ч.2 ст.633 Цивільного кодексу України між Комунальним підприємством «Жилкомсервіс», як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відповідачем, як споживачем послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 р № 95/1 із змінами, внесеними в 2007 і 2009 роках.

Згідно п. 22 публічного договору про надання житлово-комунальних послуг договір укладається строком на 3 роки і вважається продовженим на той самий строк, якщо за місяць до закінчення дії його терміну однієї зі сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору.

Тобто, Публічний договір є чинним на момент звернення до суду з даною позовною заявою, а співвласники багатоквартирного будинку, за адресою: АДРЕСА_2 перебувають у договірних відносинах з КП «Жилкомсервіс» і повинні здійснювати оплату наданих послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, відповідно до затвердженого органами місцевого самоврядування тарифу.

Між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Житлово-комунальні послуги відповідачу фактично надавалась позивачем, вказаний факт сторонами не спростовувався.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплачувати за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 633 ЦК України, публічний є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Виходячи з вимог зазначеної статті ЦК України перелік послуг по яким може бути укладено публічний договір не є вичерпним.

Крім того, публічний договір передбачає обов`язковість однакових умов для всіх споживачів крім пільговиків, що не може бути розцінено як порушення закону. Навпаки, гарантує та закріплює Конституційне право громадян (споживачів), передбачене ст. 21 Конституції України.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та іншими актами цивільного законодавства не передбачено укладання типового договору про надання житлово-комунальних послуг між управителем та споживачами, а також обов`язковість письмової форми договору про надання житлово-комунальних послуг, що підтверджується ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої договором вважається усний чи письмовий правочин між споживачем і виконавцем про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція.

Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюється відповідним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова».

Вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюється відповідним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова».

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006р. №1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова» КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова з управління будинком, спорудою або групою будинків.

Позивач виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачу послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, перелік яких затверджений рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011р. № 893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» (зі змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.01.2012р. № 39 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011р. № 893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова»; рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 № 283 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова»), №318 «Про корегування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова від 11.05.2018р. оскільки відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу на проведення ремонтних і профілактичних робіт, ліквідації аварії та її наслідків.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18.03.2019 року у справі №210/5796/16-ц.

Статтями 319 та 322 ЦК України, закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно наданого позивачем КП «Жилкомсервіс» розрахунку у зв`язку з неналежною сплатою утворилась заборгованість за період з 01.11.2013 по 31.03.2021 у розмірі 8819,30 грн.

В той же час, відповідач ОСОБА_1 наголосив на порушенні позивачем строку звернення до суду та вказав, що таке звернення відбулося поза межами строку позовної давності, наслідки спливу якої просив застосувати.

Надаючи оцінку вказаній заяві, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин третьої, четвертої ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Так, позивач - КП «Жилкомсервіс» звернулось до суду з позовом 13.04.2021, про що свідчить відмітка на поштовому конверті.

Аналізом розрахунку заборгованості встановлено, що заборгованість відповідача має місце з 2013 року, при цьому позивач просить суд стягнути заборгованість за надані послуги з 01.11.2013 по 31.03.2021, тобто поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь КП «Жилкомсервіс» підлягає стягненню заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за період з 01.04.2018 по 31.03.2021 року у розмірі 5093, 73 грн.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Крім того, суд зазначає, що згідно довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг вбачається що відповідачем сплачено заборгованість в розмірі 5093,80 грн. (зазначивши період з квітня 2018 по березень 2021), які надійшли 10.12.2021 на особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, суд зазначає що ухвалою від 10.11.2021 було відкрито провадження у даній справі, тоді як сплачена відповідачем заборгованість в розмірі 5093,80 грн. надійшла на особовий рахунок 10.12.2021, тобто після відкриття провадження у справі.

Згідно частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп.

За результатами судового розгляду позовні вимоги Комунального підприємства «Жилкомсервіс» задоволено частково: 5093, 73 грн. : 8819,30 грн.: х 100 % = 57,75 %, тобто задоволено 57,75 % від заявленої суми.

З огляду на викладене, та з урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат в залежності від ступеня задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: 2270 грн. х 57,75 % (частка задоволення позовної вимоги): 100 % = 1310,92 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 610, 625 ЦК України, ст. 150, 156, 162 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (, розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , банк одержувача ПАТ «Мегабанк» м. Харків, МФО 351629) заборгованість з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 5093 (п?ять тисяч дев?яносто три) грн. 73 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (, р/р № НОМЕР_3 , банк одержувача ПАТ «Мегабанк» м. Харків, МФО 351629) судовий збір в розмірі 1310 (одна тисяча триста десять) грн. 92 коп.

Рішення може бути оскаржено в Харківський апеляційний суд через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. В. Калиновська