Постанова

Іменем України

17 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 554/4570/20

провадження № 61-7980св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3 ,

відповідач - акціонерного товариства «Полтаваобленерго»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави, у складі судді Бугрія В. М.,

від 01 грудня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Обідіної О. І., Кузнєцової О. Ю., Прядкіної О. В.,

від 24 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (далі - АТ «Полтаваобленерго», Товариство) про зміну дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що наказом

АТ «Полтаваобленерго» від 05 листопада 2019 року № 824-к його було звільнено з посади директора з правової роботи Товариства на підставі пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), про що йому не було відомо до 14 лютого 2020 року. В період із 07 жовтня по 05 грудня 2019 року він був тимчасово непрацездатний. Вважає, що відповідач навмисно вчиняв дії спрямовані на затримку видачі йому трудової книжки і у такий спосіб ускладнити його працевлаштування та одержання доходу. Отримавши 14 лютого 2020 року лист від АТ «Полтаваобленерго» негайно звернувся до колишнього роботодавця із заявою про надсилання йому засобами поштового зв`язку його трудової книжки.

Трудову книжку отримав 05 березня 2020 року.

На підставі вказаного та з урахуванням поданих уточнень, ОСОБА_3 просив суд визнати днем його звільнення день видачі трудової книжки -

05 березня 2020 року та зобов`язати відповідача видати відповідний наказ і внести зміни до трудової книжки, стягнути з АТ «Полтаваобленерго» середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 36 458, 06 грн.

Короткий зміст оскаржених судових рішень

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду

від 24 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з недоведеності позивачем, в межах позовних вимог, порушень його прав з боку Товариства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

В поданій у травні 2021 року касаційній скарзі на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2021 року ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог його позову у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

11 травня 2021 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу в справі № 554/4570/20 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 24 березня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У червні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржені судові рішення, суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 686/20491/18,

від 03 березня 2021 року у справі № 401/94/19.

ОСОБА_3 вважає, що суди попередніх інстанції, встановивши факт затримки видачі трудової книжки, вину відповідача та факт вимушеного прогулу у зв`язку з цим, безпідставно відмовили в задоволенні позову.

Посилається на те, що він не був у будь-який спосіб повідомлений роботодавцем про звільнення за ініціативою АТ «Полтаваобленерго». Відповідач умисно не інформував його про звільнення; не направляв на його адресу листа відповідно до вимог пункту 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58) з вказівкою про необхідність отримання трудової книжки; комісію по врученню трудової книжки створив через півтора місця після повернення без вручення начебто направленого на адресу позивача листа з пропозицією отримати трудову книжку.

Трудову книжку він отримав на запит, зроблений з власної ініціативи, а відсутність у нього тривалий час трудової книжки перешкодило влаштуватися на роботу.

Крім того, в ухваленні оскаржуваної постанови апеляційного суду брали участь судді, яким було заявлено відвід, підстави для якого були обґрунтованими.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2021 року АТ «Полтаваобленерго» подано до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, просить касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Між АТ «Полтаваобленерго» та ОСОБА_3 протягом тривалого часу існував трудовий спір щодо поновлення останнього на посаді директора з правової роботи Товариства, який розглядався судами різних інстанцій.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2017 року у справі № 553/4211/15-ц позов ОСОБА_3 до АТ «Полтаваобленерго» про відновлення становища, яке існувало до порушення прав, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ

АТ «Полтаваобленерго» від 29 жовтня 2015 року № 342-к в частині зазначення підстави для звільнення ОСОБА_3 , директора з правової роботи, згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення).

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу АТ «Полтаваобленерго» від 29 жовтня 2015 року № 342-к в решті формулювання, відновлення становища, яке існувало до порушення прав, поновлення на роботі відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу АТ «Полтаваобленерго» відхилено. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду

м. Полтави від 30 серпня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення в частині його звільнення згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України та поновлення його на роботі скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано незаконним та скасовано наказ

АТ «Полтаваобленерго» від 29 жовтня 2015 року № 342-к в частині звільнення ОСОБА_3 , директора з правової роботи, згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України (прогул, в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин). Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора з правової роботи

АТ «Полтаваобленерго» з 30 жовтня 2015 року. Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2017 року залишено без змін.

На підставі наказу АТ «Полтаваобленерго» від 17 листопада 2017 року

№ 775-к ОСОБА_3 поновлено на посаді директора з правої роботи Товариства.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2017 року скасовано, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2017 року залишено в силі.

Наказом АТ «Полтаваобленерго» № 825-к від 05 листопада 2019 року скасовано наказ від 17 листопада 2017 року № 775-к про поновлення

ОСОБА_3 на посаді директора з правової роботи.

Згідно супровідного листа № 08-66/17167 від 05 листопада 2019 року на адресу ОСОБА_3 було надіслано копію наказу АТ «Полтаваобленерго» № 825-к від 05 листопада 2019 року з повідомленням про необхідність з`явитися за отриманням трудової книжки до відділу кадрів або надати письмову згоду на пересилання трудової книжки поштовим зв`язком.

Наказом АТ «Полтаваобленерго» № 18 від 13 січня 2020 року створено комісію щодо вручення ОСОБА_3 трудової книжки.

Згідно акту від 14 січня 2020 року, складеного на виконання наказу № 18

від 13 січня 2020 року вказаною комісією 14 січня 2020 року, ОСОБА_3 запропоновано особисто отримати трудову книжку, на що ОСОБА_3 відмовився, а також відмовився надати обґрунтоване заперечення щодо мотивів такої відмови.

16 лютого 2020 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про направлення на його адресу належним чином завіреного наказу № 825-к

від 05 листопада 2019 року та оригіналу трудової книжки.

Трудову книжку ОСОБА_3 вручено 05 березня 2020 року.

Позиція Верховного Суду

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом (-ами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення

учасників справи.

Відповідно до частин першої-другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 47 КЗпП України (в редакції на час спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції № 58 записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Інструкції № 58 при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

У постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 569/6979/20 (провадження № 61-429св21) вказано, що за змістом зазначеної норми (частини 5 статті 235 КЗпП України) закону середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки виплачується працівникові, якщо така затримка призвела до вимушеного прогулу працівника, тобто затримка видачі трудової книжки перешкодила його працевлаштуванню. Отже, для застосування цієї норми права необхідно наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

У справі, що переглядається, судами установлено, що наказом № 825-к

від 05 листопада 2019 року АТ «Полтаваобленерго» на виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2017 року, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року,у справі

№ 553/4211/15-ц було скасовано наказ № 775-к від 17 листопада 2017 року про поновлення ОСОБА_3 на посаді директора з правової роботи. При цьому, дата звільнення ОСОБА_3 із займаної посади (03 листопада

2015 року) визначена саме наказом Товариства № 342 від 29 жовтня

2015 року, з урахуванням змін, внесених наказом АТ «Полтаваобленерго»

№ 555-к від 21 серпня 2017 року.

Встановивши, що спір про звільнення ОСОБА_3 з роботи перебував на розгляді в суді, за наслідками якого рішенням суду, що набрало законної сили, було встановлено відсутність правових підстав для скасування наказу від 29 жовтня 2015 року № 342-к щодо звільнення позивача на підставі

пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України та його поновлення на роботі, а вини роботодавця у затримці видачі трудової книжки немає, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_3 .

Твердження заявника, що судами першої та апеляційної інстанції не враховано положення пункту 4.1 Інструкції № 58 є помилковим.

ОСОБА_3 був обізнаний про касаційний перегляд Верховним Судом справи № 553/4211/15-ц.

Постанова Верховного Суду від 18 вересня 2019 року в справі

№ 553/4211/15-ц оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 24 жовтня 2019 року.

Суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, надані сторонами докази, обґрунтовано виходили із відсутності доказів вини відповідача у неотриманні

ОСОБА_3 трудової книжки.

Відомості про те, що в день винесення роботодавцем наказу від 05 листопада 2019 року № 825-к ОСОБА_3 був присутній на роботі в матеріалах справи відсутні.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (пункт 4.2. Інструкції № 58).

Судами встановлено, що 14 січня 2020 року ОСОБА_3 відмовився від отримання трудової книжки.

Після отримання письмової згоди ОСОБА_3 на пересилання трудової книжки вона була відправлена йому роботодавцем поштою.

Реалізація передбаченого статтею 47 КЗпП України (в редакції на час спірних правовідносин) права працівника отримати трудову книжку та копію наказу про звільнення кореспондується не лише з обов`язком роботодавця видати вказані документи, а й із добросовісною поведінкою самого працівника, який за наявності відповідної пропозиції роботодавця та фактичної можливості отримати ці документи, не ухиляється від їх отримання.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові

від 03 листопада 2021 року у справі № 387/326/20.

Доводи касаційної скарги, які спрямовані на необхідність переоцінки доказів у справі підлягають відхиленню, з огляду на межі розгляду справи касаційним судом передбачені статтею 400 ЦПК України.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц).

За встановлених у розглядуваній справі обставин, висновки судів в оскаржених судових рішеннях не суперечать висновками Верховного Суду у постановах від 05 серпня 2020 року у справі № 686/20491/18, від 03 березня 2021 року у справі № 401/94/19, на які посилався заявник в касаційній скарзі.

Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Заява ОСОБА_3 про відвід колегії суддів Полтавського апеляційного суду

вирішена ухвалою цього ж суду від 01 березня 2021 року. Заявляючи відвід суддям, ОСОБА_3 посилався зокрема на наявність конфлікту та неприязних стосунків із головою Полтавського апеляційного суду, який має прихильність до відповідача - АТ «Полтаваобленерго» та впливає на суддів апеляційного суду. Крім того, апеляційний суд намагався повернути його скаргу та утаємничив розгляд справи.

Верховний Суд погоджується із висновками апеляційного суду про те, що наведені ОСОБА_3 підстави для відводу суддів є необґрунтованими.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК

України оскаржене судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню,

касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення

касаційної скарги без задоволення, а оскаржених рішення районного суду та постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта