г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4561/21
Номер провадження 2/213/411/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Попова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу №213/4561/21 за позовом ОСОБА_1 до Криворізької загальноосвітньої школи I-III ступенів №73 Криворізької міської ради Дніпропетровської області, Відділу освіти виконкому Інгулецької районної у місті ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та повернення до роботи,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач з 14.09.2020 року працює керівником гуртка в Криворізькій ЗОШ № 73.03 листопада 2021 року йому було вручено письмове повідомлення про можливе відсторонення від роботи без збереження заробітної плати через відсутність вакцинації від респіраторної через відсутність вакцинації від респіраторної коронавірусної хвороби COVID 19, а наказом від 08 листопада 2021 року його від роботи відсторонили до усунення причин, що зумовили таке відсторонення. хвороби COVID 19, а наказом від 08 листопада 2021 року його від роботи відсторонили до усунення причин, що зумовили таке відсторонення.

З огляду на положення чинного законодавства, оскільки виключно Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлюється перелік обов`язкових щеплень, яким щеплення від СОVID-19 не встановлене, як обов`язкове, і вакцинація від коронавірусної хвороби СОVID-19 в Україні є добровільною для всіх груп населення та професійних груп, а тому відмова працівника від незаконної вакцинації не може вважатися порушенням трудової дисципліни, позивач вважає наказ директора школи незаконним і просить його скасувати, повернути його до виконання посадових обов`язків, стягнути з розпорядника бюджетних коштів невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Стислий виклад заперечень Криворізької загальноосвітньої школи I-III ступенів №73 Криворізької міської ради Дніпропетровської області.

Відповідач-1 в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що при звільненні позивача він керувався Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1096, згідно з якою з 08.11.2021 року керівники державних органів (державної служби), підприємств, установ та організацій мають забезпечити відсторонення від роботи працівників, щодо яких визначена обов`язковість профілактичних щеплень проти СОVID-19, і які відмовились або ухиляються від їх проведення. Наказ по школі про відсторонення мотивований положеннями ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», згідно з якою працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому Законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Наголошує на тому, що відсторонення позивача від роботи було вимушеним заходом, оскільки за порушення або невиконання правил щодо карантину, директору школи загрожує адміністративне стягнення у вигляді штрафу від 34 до 170 тисяч гривень. До того ж, тимчасове відсторонення працівника від виконання ним його трудових обов`язків за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, на період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Вважає, що конституційне право на працю позивача не було порушено, оскільки він не був звільнений з роботи і має право повернутись до праці за умови проходження повного курсу вакцинації проти СОVID-19.

Зазначив, що у разі, якщо Державна комісія ТЕБ та НС вкотре встановить «червоний» рівень епідемічної небезпеки поширення СОVID-19 на території Дніпропетровської області, допущені до роботи в закладі працівники повинні мати документ, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації, а у разі повернення до роботи керівника гуртка ОСОБА_1 , адміністрація закладу буде змушена перевести 650 учнів на дистанційну форму навчання.

Відповідач вважає, що відсторонення позивача було здійснено з дотриманням процедури, його завчасно було повідомлено під підпис про обов`язкове профілактичне щеплення та надання документа на його підтвердження, про те, що відсторонення не увійде до страхового стажу, оскільки за цей період роботодавець не буде сплачувати за нього страховий внесок на соціальне страхування.

Стислий виклад заперечень Відділу освіти виконкому Інгулецької районної у місті ради.

Відповідач-2 у задоволенні позову просить відмовити, з тих самих підстав, що і Відповідач-1, і крім того звертає увагу на відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення неотриманої позивачем заробітної плати, оскільки відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується саме за виконану роботу. Під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, у зв`язку з чим такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується. З 08 листопада 2021 року позивач не викладав у школі, тому нарахування йому заробітної плати з цієї дати є безпідставним.

Процесуальні дії у справі.

03.12.2021 позовна заява отримана судом.

06.12.2021 позовна заява залишена без руху.

09.12.2021 позивач надав уточнену позовну заяву.

14.12.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

24.12.2021 відповідач-1 скористався правом надання відзиву на позов.

28.12.2021 відповідач-2 скористався правом надання відзиву на позов.

28.12.2021 позивач надав відповідь на відзив відповідача-1.

06.01.2022 відповідач-2 надав заперечення щодо пояснень позивача, викладених у відповіді на відзив.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 з 14.09.2020 працює на посаді керівника гуртка в Криворізькій загальноосвітній школі I-III ступенів № 73 (наказ № 118-к від 09.09.2020).

03 листопада 2021 року ОСОБА_1 був письмово повідомлений про необхідність надати до 08 листопада 2021 року документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 року № 595. Одночасно був попереджений, що наслідками невиконання вищевказаних умов буде відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати, і цей період не увійде до страхового стажу для пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, адже за цей період роботодавець не буде сплачувати за нього страховий внесок на соціальне страхування, також період відсторонення без збереження заробітної плати не увійде до стажу, що дає право на щорічну відпустку.

Наказом директора Криворізької загальноосвітньої школи I-III ступенів №73 Криворізької міської ради №124 к/тр від 08.11.2021 «Про відсторонення від роботи» керівника гуртка ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року до усунення причин, що його зумовили, як працівника, який відмовляється або ухиляється від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Вказаний наказ позивач підписав.

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють трудові відносини, зокрема щодо відсторонення працівників від роботи.

Норми права, які застосував суд.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України та Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Конституційний Суд України у Рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Постановою Кабінету міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, визначено, що з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року на території України запроваджено карантин. У зв`язку з цим на території регіонів, на яких установлений червоний рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, забороняється, зокрема:

- відвідування закладів освіти здобувачами освіти, крім здобувачів дошкільної освіти, учнів спеціальних закладів освіти та 1-4 класів закладів загальної середньої освіти, а також крім закладів освіти, усі працівники яких мають документ, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації; чи міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою однодозної вакцини або двома дозами дводозної вакцини (зелені сертифікати), які включені Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях, негативний результат тестування методом полімеразної ланцюгової реакції або одужання особи від зазначеної хвороби, чинність якого підтверджена за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (п.п.10 п.3-5 Постанови).

Постановою КМУ від 20.10.2021 №1096 були внесені зміни до Постанови КМУ № 1236, зокрема доповнено п.41-6, яким визначено, що керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Цей пункт цієї Постанови КМУ набирає чинності з 8 листопада 2021 року.

Згідно Наказу МОЗ від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», на час карантину обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники:

1. Центральних органів виконавчої влади та їх територіальних підрозділів.

2. Місцевих державних адміністрацій.

3. Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

За приписами ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

При цьому, відповідно до частини четвертої цієї статті, рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України.

Нормою ст.23 вказаного Закону передбачено порядок відсторонення від роботи осіб, які є бактеріоносіями і визначено, що у разі якщо бактеріоносіями є особи, робота яких пов`язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб, такі особи за їх згодою тимчасово переводяться на роботу, не пов`язану з ризиком поширення інфекційних хвороб. Якщо зазначених осіб перевести на іншу роботу неможливо, вони відсторонюються від роботи в порядку, встановленому законом. На період відсторонення від роботи цим особам виплачується допомога у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Зазначені в частині першій цієї статті особи можуть бути визнані тимчасово або постійно не придатними за станом здоров`я для виконання певних видів робіт.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування

У статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» дано визначення поняттю «календар профілактичних щеплень», яким є нормативно-правовий акт центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, яким встановлюються перелік обов`язкових профілактичних щеплень та оптимальні строки їх проведення.

Проведення профілактичних щеплень забезпечують центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та органи державної санітарно-епідеміологічної служби.

Згідно зі ст.12 вказаного Закону обов`язковими профілактичними щепленнями в Україні є щеплення проти: дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу і включені до Календаря профілактичних щеплень в Україні, затверджений наказом МОЗ 16.09.2011 року за №595, в редакції наказу МОЗ від 11.08.2014 р. за №551, який встановлює перелік обов`язкових профілактичних щеплень та оптимальні строки їх проведення.

Прикінцевими положеннями цього Закону серед іншого передбачено наступне: «Тимчасово, на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, з урахуванням епідемічної ситуації, можуть бути запроваджені обмежувальні протиепідемічні заходи щодо фізичних осіб.

За порушення встановлених обмежувальних протиепідемічних заходів особи несуть відповідальність згідно із законом».

Водночас, статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Конституційний Суд України в п.п.3.2 п.3 Рішення від 28.08.2020р. №10-р/2020 у справі № 1-14/2020(230/20) зазначив, що згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень; не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Згідо з позицією Конституційного Суду України, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.

Відповідно до резолюції ПАРЄ від 27.01.2021 №2361 (2021) «Вакцини проти COVID-19: етичні, правові та практичні міркування», асамблея закликала держави - члени забезпечити, щоб ніхто не піддавався дискримінації за те, що не пройшов вакцинації. Більше того, цей документ зобов`язує інформувати громадян про те, що вакцинація не є обов`язковою, що ніхто не може зазнавати політичного, соціального чи іншого тиску для проходження вакцинації.

У рішенні у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» (заява № 47621/13 і 5 інших) ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок вакцинації стосується тих хвороб, проти яких вакцинація вважається науковою спільнотою ефективною та безпечною. І безпека використовуваних вакцин залишається під постійним контролем компетентних органів. При цьому обов`язкова вакцинація не є абсолютною.

Згідно із ст.2-1 КЗпП України, забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Нормою ч.1 ст.21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці, а згідно зі ст.24 цього Закону своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

За вимогами ч.1 ст.21 вказаного Закону , працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця.

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100. Відповідно до п.5 розділу IV вказаного Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абз.1 п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадку передбаченим чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

У статті восьмій Загальної декларації прав людини зазначено, що кожна людина наділена правом ефективного поновлення у правах компетентними спеціальними національними судами в разі порушення її основних прав та свобод, наданих їй конституцією або законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини, основоположних свобод визначено право на справедливий суд, відповідно до якого кожен має право на розгляд його справи справедливо і публічно в межах розумного строку незалежним і безстороннім судом, який встановлений законом, що вирішить спір щодо його прав, обов`язків цивільного характеру та встановить обґрунтованість будь-якого наданого суду проти нього обвинувачення.

Також, суд враховує норми статей 12 та 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновок суду.

Підставою і правовим обґрунтуванням відсторонення ОСОБА_1 , який є працівником закладу освіти,від роботи, є відсутність у нього профілактичного щеплення проти COVID-19 в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що відповідачем дотримано визначену законом процедуру вісторонення працівників під підпис здійснено своєчасне попередження про відсторонення від роботи у разі ненадання документів, які підтверджують наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 № 595, та проінформовано про наслідки відсторонення від роботи без збереження заробітної плати.

Однак, Відповідачем-1 не враховано, що за змістом ст.46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативно-правовим актом.

Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.

Вирішуючи даний спір, на думку суду, необхідно перевірити чи дотрималась держава негативних обов`язків, покладених на неї Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, який полягає в тому, що обов`язок держави утримуватися від втручання з метою поваги до прав людини. У разі ж якщо таке втручання відбувається, воно має бути на підставі закону, переслідувати легітимну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві.

Суд вважає, що оспорюваним наказом № 124 к/тр від 08.11.2021 «Про відсторонення від роботи» на позивача фактично покладено обов`язок вчинити дії, які не визнані державою як примусові.

Судом достовірно встановлено, що вакцинація від COVID-19 не включена до календаря щеплень ані як обов`язкові, ані як обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями, у зв`язку з чим така підстава для відсторонення позивача від роботи, як відмова/ухилення від проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, що зазначена в оспорюваному наказі №124 к/тр неспроможна. Отже, наказом Відповідача-1 про відсторонення Позивача від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19 порушено його права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Покладення Постановою КМУ на відповідача обов`язку відстороняти від роботи без збереження заробітної плати працівника, який не має протипоказань до вакцинації, але не вакцинований від COVID-19, тоді як інша категорія осіб не має вакцинації від COVID-19, але має протипоказання, на думку суду має ознаки дискримінації. В цьому випадку не дотримано справедливого балансу між суспільними інтересами та повагою до прав позивача, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Становище, в якому опинився позивач у зв`язку втручанням держави у його права, виявляється ще більш несправедливим, якщо зауважити, що Постановою КМУ №1236 не вимагається від будь-яких працівників, які не мають вакцинації від COVID-19, але мають протипоказання до вакцинації, підтверджувати при виході на роботу відсутність у них позитивного результату на Коронавірус. Не можна назвати справедливим залишення позивача без засобів до існування, тоді як відповідно до ст. 23 Закону України «Про захист від інфекційних хвороб» за працівниками, які не можуть виконувати свої обов`язки в колективі за станом здоров`я з тих чи інших причин у зв`язку з чим відстороняються від роботи, на період відсторонення від роботи цим особам виплачується допомога у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Крім того, згідно зі статтею 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», підприємства, установи і організації зобов`зані (поміж іншого) усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Отже, другою підставою для визнання наказу №124 к/р протиправним є факт недотримання відповідачами процедури відсторонення позивача від роботи. Тобто в даному випадку відсторонення позивача від роботи, за наказом роботодавця, мало б бути оформлено на підставі подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про таке усунення (відсторонення). Однак в матеріалах справи такого документа не міститься, з чого суд робить висновок, про відсутність вищенаведеного подання.

Крім того, в період відсторонення позивача від роботи на території України не було запроваджено воєнного або надзвичайного стану.

Доводи відповідачів, викладені ними у відзивах на позовну заяву, щодо правомірності відсторонення ОСОБА_1 від роботи, визнаються судом як необґрунтовані та такі, що не узгоджуються з чинним законодавством.

До посилання Відповідача-1 на те, що наказ не може бути скасованим також у зв`язку з тим, що він стосується не тільки позивача, а й іншого працівника закладу, який не є стороною позову, суд ставиться критично, і розцінює це як намагання уникнити відповідальності за наслідки безпідставного винесення наказу, який оспорюється позивачем. До того ж доказів цієї обставини Відповідачем-1 суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що Відповідач-1 при відстороненні позивача від роботи порушив положення ст.46 КЗпП України, тому наказ №124 к/тр від 08.11.2021 про його відсторонення слід визнати протиправним та скасувати. При цьому, для відновлення прав позивача визнання Наказу незаконним Законом не вимагається.

При цьому, суд звертає увагу учасників справи на те, що при відстороненні від роботи трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків, але не звільняється з роботи. У зв`язку з цим вимога про повернення позивача його до виконання посадових обов`язків задоволенню не підлягає за не обґрунтованістю. В даному випадку достатнім ефективним способом захисту порушених прав позивача, є визнання протиправним та скасування наказу Відповідача-1 про відсторонення від роботи.

Щодо вимоги про стягнення заробітної плати.

Оскільки суд приходить до висновку про те, що наказ про відсторонення позивача без збереження заробітної плати підлягає скасуванню, то з огляду на вищевказані положення ст.ст. 94, 115 КЗпП України та Закону України «Про оплату праці», суд вважає, що вимога позивача про стягнення на його користь невиплаченої заробітної плати також підлягає задоволенню.

При визначенні розміру середньоденної заробітної плати, необхідної для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд керується положеннями Постанови КМУ від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Згідно з наданою позивачем довідкою про заробітну плату, його середньомісячна заробітна плата за два останні календарні місяці перед відстороненням становила 7889,07 грн., а отже, середньоденний заробіток дорівнює 375,67 грн., тому суд приходить до висновку, що розмір середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу (68 робочих днів: з часу відсторонення - з 08.11.2021 року по день ухвалення рішення - 14 лютого 2022 року) становить 25545,56 грн. і підлягає стягненню з Відповідача-2 у повному обсязі.

Щодо стягнення судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з кожного відповідача порівну підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним за позовну вимогу про скасування наказу у розмірі 908,00 грн.

Враховуючи, що вимога про стягнення заробітної плати також задовольняється судом, і позивач за таку вимогу від сплати судового збору звільнений, він підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави, у розмірі 908,00 грн., порівну з кожного відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 23, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Наказ директора Криворізької загальноосвітньої школи I-III ступенів № 73 Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 124 к/тр від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи» у відношенні ОСОБА_1 .

Стягнути з Відділу освіти виконкому Інгулецької районної у місті радина користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв`язку з протиправним відстороненням від роботи, за період з 08.11.2021 до дня постановлення рішення суду в сумі 25545(двадцять п`ять тисяч п`ятсот сорок п`ять) гривень 56 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати позивачу заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Криворізької загальноосвітньої школи I-III ступенів № 73 Криворізької міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 гривні та на користь держави у розмірі 454,00 гривні.

Стягнути з Відділу освіти виконкому Інгулецької районної у місті радиДніпропетровської областіна користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 гривні та на користь держави у розмірі 454,00 гривні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Криворізька загальноосвітня школа I-III ступенів № 73 Криворізької міської ради Дніпропетровської області, юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Добролюбова, буд. 7, .

Відповідач- Відділ освіти виконкому Інгулецької районної у місті ради, юридична адреса: м. Кривий Ріг, пл. Гірницької Слави, 1.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2022 року.

Головуючий суддя В.В. Попов.