РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Мукачево Справа № 303/10191/21

2/303/2470/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м.Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4

про виділ майна в натурі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ (виділ) в натурі між співвласниками позивачем та відповідачем земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:002:0680 призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 (надалі Земельна ділянка) відповідно до розподілу, позначеного у Додатку №3-План-схеми №3 висновку експерта №517/11-21 від 17 грудня 2021 року шляхом виділення:

-у власність позивача 0,054170 га Земельної ділянки;

-у власність відповідача 0,04583 га Земельної ділянки, що позначено фіолетовим кольором;

-залишити у спільній власності сторін 0,00976 га Земельної ділянки.

Також в рахунок компенсації вартості 0,00417 га Земельної ділянки у зв`язку з відступом від розміру ідеальних часток просить стягнути з неї на користь відповідача суму 22155,21 гривень, яка внесена нею на депозитний рахунок суду.

Позовні вимоги обґрунтовуються поданими суду доказами, які підтверджують заявлені позивачем вимоги щодо підставності поділу (виділу) в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності.

Відповідач відзив на позовну заяву не подала.

Третя особа пояснень щодо суті спору не надала.

Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Фактичний аналіз наявних у справі документів (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.10.2021 №279994796 та від 28.10.2021 №281682430, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.10.2018 №140611172) свідчать про те, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , квартира АДРЕСА_3 у вказаному будинку належить ОСОБА_1 , а квартира АДРЕСА_4 ОСОБА_3 .

В свою чергу, згідно з даними державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №106641, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.01.2021 Земельна ділянка на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2021 року визначено частки у праві спільної сумісної власності на Земельну ділянку, а саме по Ѕ частки ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_7 на підставі договору дарування земельної ділянки від 8 липня 2021 року подарувала належну їй Ѕ частку Земельної ділянки позивачу.

З даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.10.2021 №281719431 вбачається що Земельна ділянка на праві приватної власності належить: позивачу (1/2 частки) та відповідачу (1/2 частки).

Приймаючи вищевказані фактичні обставини справи та виходить також із того, що згідно з положеннями частини другої ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Нормами Цивільного кодексу України встановлено, що майно може належати особам на праві спільної часткової (із визначенням часток у праві власності) або на праві спільної сумісної (без визначення часток) власності; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частини перша, друга, четверта ст. 355, частина перша ст. 356, частина перша ст. 368); право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (частини перша, третя ст. 358); співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша ст. 369).

У відповідності до положень частини першої ст.ст. 319 та ст. 328 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами другою-третьою статті 358 Цивільного кодексу України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 361 Цивільного кодексу України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно з частиною другою статті 364 Цивільного кодексу України якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Статтями 364, 367 Цивільного кодексу України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна має враховуватись правова природа такої власності, адже співвласникам належать ідеальні частки у праві власності на спільне майно, які є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частку майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

При вирішенні спору щодо користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, який перебуває у власності кількох осіб, необхідно виходити з розміру часток кожного зі співвласників нерухомого майна, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо між сторонами немає погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою, порядок користування встановлюється з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо.

Відповідно до частини 1 статті 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Статтею 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (частина 4 статті 88 Земельного кодексу України).

Дані наявного у матеріалах справи висновку експертного земельно-технічного та оціночно-земельного дослідження від 17 грудня 2021 року №517/11-21 свідчать про те, що існує один варіант поділу Земельної ділянки з урахуванням існуючого порядку користування земельною ділянкою, який зображено на Плані-схемі №3, що додається в Додатку №3, а детально на плані-схемі №4, що додається в Додатку №4 та можливий з незначним відхиленням від ідеальних часток.

Аналізуючи викладене, судом взято до уваги ту обставину, що сторони користуються належними їм частками земельної ділянки окремо. Також є технічна можливість поділити між співвласниками Земельну ділянку, а тому заявлені позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 41, 129 Конституції України, ст.ст. 319, 356, 364, 367, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити.

2. Поділити в натурі земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:002:0680 призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до розподілу, позначеного у Додатку №3-План-схеми №3, детально із позначенням відстаней на Плані-схемі №4 у Додатку №4 висновку експерта від 17 грудня 2021 року №517/11-21, шляхом виділення:

-у власність ОСОБА_1 0,054170 га земельної ділянки;

-у власність ОСОБА_3 0,04583 га земельної ділянки.

2.1. Залишити у спільній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 0,00976 га земельної ділянки відповідно до розподілу, позначеного у Додатку №3-План-схеми №3 висновку експерта від 17 грудня 2021 року №517/11-21.

3. Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:002:0680, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 .

4. Територіальному управлінню Державної судової адміністрації Закарпатської області перерахувати на користь ОСОБА_3 суму 22155,20 (двадцять дві тисячі сто п`ятдесят п`ять гривень 20 копійок) гривень в рахунок компенсації вартості 0,00417 га земельної ділянки у зв`язку з відступом від розміру ідеальних часток, яка (сума) внесена на депозитний рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі квитанції №81 від 01.02.2022.

5. Судові витрати покласти на позивача.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

8. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Представник позивача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 ). Третя особа: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_8 ).

Суддя В.В. Кость