Справа № 316/1962/20
Провадження № 2/316/31/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2022 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Куценка М.О.

за участю секретаря судового засідання Нестерової Г.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Вишнякової І.О.

представник відповідача адвоката Димової О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Енергодара, цивільну справу №316/1962/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про визнання незаконним наказу №161-з від 19.05.2020, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 18.06.2020 звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з первинною позовною заявою до відповідача ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС», в якому просив суд: Визнати незаконним наказ генерального директора ВП «ЗАЕС №161-з від 19.05.2020 «Про звільнення з роботи у зв`язку зі скороченням штату ОСОБА_1 »; Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом»; Стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу (т.1 а.с.2-11).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 19.06.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.101).

13.07.2020 ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Вишнякової І.О. подав уточнену позовну заяву про збільшення вимог позову та відповідно до якої, просить суд:

- визнати незаконним наказ генерального директора ВП «ЗАЕС №161-з від 19.05.2020 «Про звільнення з роботи у зв`язку зі скороченням штату ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом»;

- стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що з 18.09.2015 він обіймав посаду заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом».

28.12.2019 видано наказ генерального директора ВП «ЗАЕС» №1661 «Про зміну організаційних структур ЮУ, ВЗПК та зміну штатного розпису ВЗПК», відповідно до п.2.2 якого з організаційної структури ЮУ виключена посада заступника начальника ЮУ з аналітично-правової роботи, яку він займав на момент підписання наказу.

31.01.2020 видано наказ генерального директора ВП «ЗАЕС» №148 «Про внесення змін до штатного розпису ВП «ЗАЕС» (ЮУ)», згідно п.1 якого, введено новий штатний розпис юридичного управління ВП «ЗАЕС», який не передбачав посаду заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління, яку займав ОСОБА_1 на момент підписання наказу. Пунктом 2.3 зазначеного наказу, головному юрисконсульту начальнику ЮУ у термін до 05.02.2020 необхідно було запропонувати переведення працівників ЮУ, з урахуванням їх освіти, кваліфікації та досвіду роботи на посади нового штатного розпису ЮУ.

У зв`язку із внесенням змін наказом №148 від 31.01.2020 до штатного розпису ВАП «ЗАЕС» (ЮУ), виключенням на підставі п.2.2 наказу №1661 від 28.12.2019 з організаційної структури ЮУ посади яка ним обіймалась, ним була направлена заява вих.№С-14 від 03.02.2020 на ім`я генерального директора ВП ЗАЕС з проханням про переведення на рівнозначну посаду заступника начальника юридичного управління начальника відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів, відповідь на яку він не отримав, переведення на рівнозначну посаду не відбулось.

Не зважаючи на те, що в новий штатний розпис юридичного управління введена посада заступника начальника юридичного управління начальника відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів, яка є рівнозначною посаді яка ним обіймалась, лише 18.02.2020, тобто з порушенням п.2.3 наказу №148 від 31.01.2020, йому було запропоновано переведення на посаду юрисконсульта 2 категорії відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів ЮУ ВП «ЗАЕС», яка не відповідала його досвіду роботи та більш високій кваліфікації. В той же час, без проведення конкурсу та атестації, адміністрація ВП «ЗАЕС» перевела працівників юридичного управління з посади юрисконсульта 2 категорії на посаду юрисконсульта 1 категорії, а також менш кваліфікованого працівника на керівну посаду більш високої кваліфікації в юридичному управлінні не враховуючи кваліфікації працівників, які до зміни штатного розпису юридичного відділу протягом тривалого часу займали керівні посади більш високої кваліфікації. При цьому, посади більш високої кваліфікації, наявні у новому штатному розписі юридичного відділу, адміністрацією ВП «ЗАЕС» йому жодного разу не пропонувались. 19.03.2020 його було ознайомлено з попередженням про скорочення робочого місця, ознайомлено з актом пропозицією варіантів працевлаштування, підписаними від імені адміністрації головним юрисконсультом начальником ЮУ, в.о. начальника управління кадрів та начальником відділу із запобігання і протидії корупції

Актом пропозиції варіантів працевлаштування від 19.03.2020 йому було запропоновано варіанти працевлаштування на шість посад, в яких під номером 3 зазначено посаду заступника начальника УРЗМІ ВП ЗАЕС та 28.04.2020 актом пропозиції йому запропоновані варіанти працевлаштування ще на чотири посади економіста у різних відділах ВП «ЗАЕС».

15.05.2020 він отримав повідомлення в управлінні кадрів ВП «ЗАЕС» про те що за період з 28.04.2020 по 15.05.2020 нові вакансії, які відповідають його кваліфікації та досвіду роботи у ВП «ЗАЕС» відкрито не було.

Наказом генерального директора ВП «ЗАЕС» №161-з від 19.05.2020 його було звільнено з 19.05.2020 у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Копія наказу №161-з від 19.05.2020 та трудова книжку ним отримані 19.05.2020.

Позивач також зазначає, що на момент його звільнення, у ВП «ЗАЕС» були в наявності інші вакансії, у тому числі, в інших підрозділах ДП «НАЕК «Енергоатом», які йому не пропонувались.

Позивач вважає незаконним його звільнення, як таке, що відбулось з порушення законодавства України, зокрема, полягає у тому, що відповідачем не були запропоновані йому всі наявні вакансії які відповідають його професії і кваліфікації, тим самим не виконавши визначені КЗпП України зобов`язання.

Позивач вважає, що одночасно з питанням про поновлення на роботі необхідним є вирішення питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначаючи на те, що його середня заробітна плата за період з 01.03.2020 по 30.04.2020 складає 53001,38 грн., що підтверджується довідкою №170 від 20.05.2020, у якій також вказано, що середньоденна заробітна плата за вказаний період склала 2523,88 грн. (т.1 а.с.102-110).

ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» в особі представника Димової О.І. 04.08.2020 надано письмовий відзив на уточнену позовну заяву в якій зазначає, що на виконання наказу №1661 від 28.12.2019 «Про зміну організаційних структур ЮУ, ВЗПК та зміну штатного розпису ВЗПК», був виданий наказ №148 від 31.01.2020 «Про внесення змін до штатного розпису ВП «ЗАЕС» (ЮУ)» з яким позивач був ознайомлений 03.02.2020.

П.2.3 наказу №148 від 31.01.2020 Про внесення змін до штатного розпису ВП «ЗАЕС» (ЮУ)» головному юрисконсульту-начальнику ЮУ в термін до 05.02.2020 необхідно було запропонувати переведення працівників ЮУ з урахуванням їх освіти, кваліфікації та досвіду роботи на посади нового штатного розпису в ЮУ. Отже, на думку відповідача, саме головний юрист консульт-начальник ЮУ мав визначити майбутніх кандидатів на посади нового штатного розпису. 18.02.2020 позивачу була запропонована посада юрисконсульта 2 категорії з чим позивач не погодився. ОСОБА_1 на підставі його заяви «Про переведення» від 03.02.2020 було запропоновано прийняти участь у процедурі професійного відбору на посаду заступника начальника юридичного управління начальника відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів, від участі в якому ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано у пропозиції щодо прийняття участі в процедурі професійного відбору від 14.02.2020.

Крім того, ОСОБА_1 пропонувалось переведення на посаду юрисконсульта 2 категорії відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів, від переведення на яку ОСОБА_1 відмовився що зафіксовано у відповідній Пропозиції від 18.02.2020.

19.03.2020 позивачу наданий Акт пропозицій варіантів працевлаштування з шістьма посадами, в якому під номером 3 зазначено посаду заступника начальника Управління з засобами масової інформації ВП ЗАЕС, в примітках якого ОСОБА_1 зазначив: «акт не відповідає положенням наказу ВП ЗАЕС №568-к від 21.02.2020 у зв`язку з відсутністю у наказі підрозділу ВП ЗАЕС у якому скорочуються робочі місця. Крім того наказ видано з порушенням інструкції 00.УК.ИН.04-16 та ст.42 КЗпП України», при цьому які саме порушення не зазначив.

Наказом №595 від 28.04.2020 «Про зміну в організації структури та штатного розпису УПЗМІ посада заступника начальника УРЗМІ була виключена зі штатного розпису ВП ЗАЕС

Крім того, ОСОБА_1 також пропонувались чотири варіанти працевлаштування від 28.04.2020 зазначені у Акті пропозиції з посадами економіста першої та другої категорії, однак, ОСОБА_1 запропонував членам комісії діяти відповідно до КЗпП України.

Представник відповідача вважає безпідставним посилання позивача щодо наявності вільних вакансій у інших підрозділах ДП «НАЕК «Енергоатом» та твердження про обов`язок у відповідача запропонувати позивачу всі вакансії наявні у ДП «НАЕК «Енергоатом».

Просить відмовити в задоволенні позову (т.1 а.с.130-135).

12.08.2020 ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Вишнякової І.О. надано відповідь а відзив, в яких фактично вважає безпідставними та такими, що не грубнуються на вимогах законодавства заперечення відповідача, у тому числі зазначаючи на порушення відповідачем при скорочення штату ВП ЗАЕС «Інструкції щодо проведення заходів щодо вивільнення працівників ВП ЗАЕС у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників» 00.УК.ИН.04-17, якою не передбачено і такого заходу як «професійний відбір» при скорочення чисельності або штату працівників, разом з тим, передбачено створення конкурсної комісії наказом генерального директора для проведення конкурсного відбору на заміщення вакантних посад заступників керівників структурних підрозділів ВП ЗАЕС, оголошення про що публікується у газеті «Енергія» (п.1,3, 1.4., 1.4.2, 1.7). Крім того, вважає що відповідачем порушено п.4.14 «Інструкції щодо проведення заходів щодо вивільнення працівників ВП ЗАЕС у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників» 00.УК.ИН.04-17 відповідно до якого при проведенні вивільнення персоналу ВП ЗАЕС у зв`язку зі скороченням штату працівників або чисельності наказом генерального директора призупиняється прийом а роботу в підрозділи ВП ЗАЕС за відповідними професіями, однак, відповідач не лише не призупинив прийом, а здійснив виключення із штатного розпису посади заступника начальника УРЗМІ яка під номером 3 була йому запропонована Актом пропозиції варіантів працевлаштування. Посилання відповідача щодо відсутності обов`язку запропонувати позивачу всі вакансії наявні в ДП НАЕК «Енергоатом», на думку позивача, не відповідають вимогам законодавства, при цьому, зазначає, що відповідач повинен був запропонувати вакантну посаду чи роботу за відповідною професією яка відповідає освіті, кваліфікації, досвіду, тощо, яку фактично запропоновано не було (т.1 а.с.151-157).

Ухвалою суду від 04.03.2021 підготовче провадження було закрито та справу призначено до розгляду по суті (т.1 а.с.206-207зворот).

01.07.2021 представником відповідача ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» надано до суду письмові заперечення на додаткові пояснення позивача в яких фактично наполягає на безпідставності пояснень позивача як щодо обов`язку відповідача надати позивачу всі вакантні посади наявні у ДП «НАЕК «Енергоатом»(т.1 а.с.213-215).

Ухвалою суду від 01.07.2021 у ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» витребувано, у тому числі, перелік вакантних посад у ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (крім робочих спеціальностей та оперативного персоналу) як на дату повідомлення позивача про звільнення 19.03.2020 так і на дату звільнення 19.05.2020, штатний розклад ВП «ЗАЕС» «ДП «НАЕК «Енергоатом» на дату повідомлення позивача про звільнення 19.03.2020 так і на дату звільнення 19.05.2020 (т.1 а.с.249-249зворот).

22.11.2021 відповідачем в особі представника ОСОБА_2 надано додаткові пояснення в яких зазначається про надання документів та наголошується про відсутність обов`язку пропонувати позивачу всі наявні вакансії у ДП «НАЕК «Енергоатом», вважає що ВП «ЗАЕС» були виконані норми трудового законодавства щодо надання позивачу пропозицій про вакансії на які останній може претендувати з урахування спеціальності, кваліфікації, досвіду трудової діяльності та стану здоров`я (т.2 а.с.1-3).

Ухвалою суду від 01.07.2021 витребувано з Енергодарської міської філії Запорізького обласного Центру зайнятості інформацію про загальний розмір нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 за період з 19.05.2020 по 07.12.2021 (включно) допомоги по безробіттю та із Центра обслуговування платників Енергодарської ДПІ ГУ ДПС у Запорізькій області - відомості про усі види доходів одержані ОСОБА_1 за період з 19.05.2020 по 07.12.2021 (включно) (т.4 а.с.162-162зворот).

13.12.2021 позивачем в особі представника ОСОБА_3 надано додаткові пояснення, які фактично зводяться до заперечення позиції відповідача із зауваженням щодо наявності саме у відповідача обов`язку запропонувати позивачу всі наявні вакансії та працевлаштувати останнього, у зв`язку з тим, що посада яку займав позивач скорочувалась (т.4 а.с.165-169).

29.12.2021 відповідачем в особі представника ОСОБА_2 надано письмові додаткові заперечення, в яких фактично зазначає на дотримання вимог законодавства відповідачем при скороченні позивача та на безпідставність вимог позивача (т.4 а.с.186-188).

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Вишнякова І.О. вимоги позову підтримали та посилаючись на викладене в позові та матеріали справи, просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Димова І.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відозві на позов та письмових поясненнях, просить суд в їх задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у суду докази відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, приходжу наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст. 13, 81, 82 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України, надане листом від 07.04.2011 №114/06/187-11, штат працівників - це сукупність посад, встановлених

штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Відповідно до положень частини 2 статті 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених і у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №487/2191/17 (провадження №61-38337св18) зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до правового висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.09.2018 у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18) та Верховний Судом в постанові від 01.12.2021 у справі №465/3017/19 (провадження №61-17338св20), при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

У своїй постанові від 28.03.2019 у справі №755/3495/16-ц (провадження №61-1350св17) Верховний Суд зазначив, що втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.

Предметом розгляду даної справи є правомірність звільнення позивача ОСОБА_1 , право щодо вирішення якого судом передбачено законодавством України та не може розцінюватись як втручання у господарську діяльність чи іншу діяльність відповідача поза межами визначених законодавством України.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 18.09.2015 переведений на посаду заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (т.1 а.с.66).

28.12.2019 по ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «ЗАЕС» видано наказ №1661 «Про зміну організаційних структур ЮУ, ВЗПК та зміну штатного розпису ВЗПК» (далі Наказ №1661) (т.1 а.с.16-20), відповідно до якого: п.п. 2.1. п.2 виключено посаду «начальник управління»; п.п.2.2. п.2 виключено посади: «заступник начальника ЮУ з аналітично-правової роботи», заступник начальника ЮУ з претензійно-позовної роботи»; п.п.2.3 п.2 - виключено: аналітично-правовий, цивільно-правовий, господарсько-правовий, інформаційно-технічний відділи; п.п.2.4 п.2, п.п.8.5 п.8 - створено та введено до штатного розпису ЮУ з 02.01.2020 згідно з додатком «Ж»: головний юрисконсульт начальник управління 1 одиниця (код посади 1231/21124); п.п.2.5 п.2 створено у підпорядкуванні головного юрисконсульта начальника управління: відділ нормативно-правового регулювання, Відділ договірної роботи та правового захисту майнових інтересів, Інформаційно- технічний сектор; п.п.2.6 п.2 створено посаду «заступник начальника ЮУ начальник відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів»; п.8: внесено зміни у штатний розпис ВП «ЗАЕС» на 2019 затвердженого наказом №1596 від 27.12.2018 та в п.п.8.4 п.8 зазначено - виключено штатний розпис ЮУ згідно з додатком Ж з 01.04.2020.

На виконання зазначеного Наказу №1661 генеральним директором ВП «ЗАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» 31.01.2020 видано наказ №148 «Про внесення змін до штатного розпису ВП «ЗАЕС» (ЮУ)» (далі Наказ №148 від 31.01.2020), в п.1 якому зазначено: внести з 31.01.2020 зміни до штатного розпису промислово-виробничого персоналу ВП ЗАЕС на 2020 рік, затвердженого наказом від 27.12.2019 №1650, а саме у штатний розпис юридичного управління (ЮУ) та введені наступні відділи та відповідні у них посади (т.1 а.с.21): Відділ нормативно-правового регулювання: Начальник відділу (код КП 1229.7У23898) - 1 од., Провідний юрисконсульт (код КП 2429./25500) - 1 од., Юрисконсульт 1 кат. (код КП 2429 /25500) - 4 од., Юрисконсульт 2 кат. (код КП 2429. /25500) - 1 од.; Відділ договірної роботи та правового захисту майнових інтересів: Заступник начальника управління-начальник відділу (код КП 1231) - 1 од., Провідний юрисконсульт (код КП 2429./25500)- 3 од., Юрисконсульт 1 кат. (код КП 2429./25500) 2 од., Юрисконсульт 2 кат. (код КП2429./25500) 2 од.; Інформаційно- технічний сектор: Начальник сектору (код КП 1229.7/24030) - 1 од., Фахівець 1 кат. (код КП 3439./24771) - 1 од., Фахівець 2 кат. (код КП 3439./24771) - 2 од. (т.1 а.с.21-22).

Таким чином, хоча посада позивача і була виключена зі штатного розпису Наказом №1661, поряд з іншими, проте було створено та введено до штатного розпису і дві наступні посади: головний юрисконсульт начальник управління 1 одиниця (код посади 1231/21124), «заступник начальника ЮУ начальник відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів».

21.02.2020 було видано Наказ №568-к «Про проведення заходів щодо вивільнення працівників ЮУ у зв`язку зі скороченням штату», у тому числі і заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) ОСОБА_1 (далі Наказ №568-к) (т.1 а.с.39-40).

Відповідно до самого Наказу генерального директора ВП «ЗАЕС» №161-з від 19.05.2020 ОСОБА_1 (позивача у справі) звільнено з 19.05.2020 саме у зв`язку зі скороченням штату, на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (далі оспорюваний наказ №161-з від 19.05.2020) (т.1 а.с.13-15).

Як зазначено у п.п.1.2 п.1, п.п.4.4. п.4 «Інструкції щодо проведення заходів щодо вивільнення працівників ВП ЗАЕС у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників» 00.УК.ИН.04-17 (т.1 а.с.31, 35), зміни у які не було внесено (т.1 а.с.136), вказано, що ця інструкція визначає основні принципи та порядок організації заходів щодо проведення роботи з вивільнення персоналу ВП ЗАЕС у зв`язку зі скороченням чисельності або штату (п.п.1.2 п.1 Інструкції) Одночасно з попередженням про звільнення, працівнику пропонується інша роботи у ВП ЗАЕС, яка відповідала б його спеціальності, кваліфікації, стану здоров`я. Якщо така робота відсутня, працівнику, який вивільняється пропонується будь-яка інша робота, яку він може виконувати з урахуванням освіти, досвіду роботи, стану здоров`я, у тому числі нижчі посади і менш оплачувану роботу (абзац 1 п.п.4.4. п.4 Інструкції).

У п.п.4.14 п.4 Інструкції зазначено, що при проведенні вивільнення персоналу ВП ЗАЕС, у тому числі, у зв`язку з скороченням штату працівників, наказом генерального директора призупиняється прийом на роботу в підрозділи ВП ЗАЕС за відповідними професіями (т.1 а.с.36), проте як встановлено під час розгляду справи, такого заходу застосовано не було.

В абзаці 5 змісту оспорюваного наказу №161-з від 19.05.2020 зазначено, про те, що ОСОБА_1 було запропоновано прийняти участь у професійному відборі на посаду заступника начальника управління-начальника відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів ЮУ, від участі у якому останній відмовився (т.1 а.с.13-15), про що також зазначено і у Наказі №568-к (т.1 а.с.39).

Проте, слід зауважити, що Наказ №568-к прийнято 21.02.2020 та у його пункті 1 розділу «НАКАЗУЮ» визначено у тому числі письмово попередити про скорочення робочих місць заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) ОСОБА_1 та вказано термін - до 25.02.2020 (т.1 а.с.39).

Положеннями частин 1, 3 статті 49-2 КЗпП України встановлено, що працівник попереджається про наступе вивільнення не пізніше ніж за два місяці та одночасно з таким попередженням працівникові пропонується інша робота.

Попередження про скорочення штату датовано 19.03.2020 у той же день з ним було ознайомлено ОСОБА_1 (т.1 а.с.69), а ні у термін до 25.02.2020 що визначено у Наказі №568-к. Пропозиція про прийняття участі у професійному відборі на посаду заступника начальника юридичного управління начальника відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів (т.1 а.с.137), яка, як встановлено вище, була створена та введена - Наказом №1661 (т.1 а.с.16-20), надійшла ОСОБА_1 14.02.2020, тобто до дати попередження ОСОБА_1 про скорочення 19.03.2020 (т.1 а.с.69) та до дати видачі 21.02.2020 Наказу №568-к (т.1 а.с.39), а отже, відповідно до вказаних вище вимог КЗпП України, не може розглядатися як така, що пропонувалась працівнику ОСОБА_1 , який вивільняється у зв`язку зі скороченням штату.

При цьому, «пропонування прийняття участі у професійному відборі», пропозицією від 14.02.2020 (т.1 а.с.137) не передбачено як вищезазначеними нормами КЗпП України так і вказаною вище Інструкцією по ВП ЗАЕС, оскільки у п.п.4.4. п.4 Інструкцій та ч.2 ст.40 КЗпП України визначено обов`язок «переведення».

При цьому у п.п.2.3 п.2 Наказу №148 від 31.01.2020 чітко зазначено: запропонувати переведення працівників ЮУ з урахуванням їх освіти, кваліфікації та досвіду роботи на посади нового штатного розпису ЮУ та визначено термін: до 05.02.2020 (т.1 а.с.22), пропонування прийняття участі у професійному відборі не передбачено.

У пункті 4 наказу №148 від 31.01.2020 зазначено про організацію переведення персоналу ЮУ на посади нового штатного розпису, відповідно до встановлених процедур та вимог трудового законодавства України на підставі особистих заяв (т.1 а.с.22).

Також, у Наказі №568-к від 21.02.2020 у п.п.1.2 п.1 зазначено, що згідно зі ст.49-2 КЗпП України запропонування вивільняємим працівникам варіанти працевлаштування на іншу роботу у ВП ЗАЕС з урахуванням їх професії, кваліфікації, освіти, досвіду роботи (т.1 а.с.39).

Таким чином, пропозиція щодо участі ОСОБА_1 у професійному відборі на зайняття посади заступника начальника управління-начальника відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів ЮУ та відповідне посилання на це у оспорюваному наказі №161-з від 19.05.2020, не відповідає як обов`язкам безпосередньо визначеним до проведення у Наказі №148 від 31.01.2020 та у наказі №568-к від 21.02.2020, а також положенням ч.ч. 1, 2 ст.40 КЗпП України і не може вважатися як пропонуванням роботи роботодавцем у зв`язку зі скороченням штату, так і безпосередньо відмова ОСОБА_1 від участі у професійному відборі на вказану посаду - не може вважатися відмовою від переведення на запропоновану роботодавцем посаду.

Виходячи із зазначеного в Наказі №148 від 31.01.2020, відповідач у строк до 05.02.2020, як це визначено п.п.2.3 п.2 наказу №148 (т.1 а.с.22), або як зазначено у п.4 наказу №148 (т.1 а.с.22) повинен був запропонувати, у тому числі, позивачу ОСОБА_1 , як працівнику ЮУ, посада якого скорочується: переведення з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду роботи на посади нового штатного розпису ЮУ у строк до 05.02.2020, або переведення персоналу ЮУ на посади нового штатного розпису, відповідно до встановлених процедур та вимог трудового законодавства України (т.1 а.с.22), або відповідно до п.п.1.2 Наказу №568-к від 21.02.2020 запропонувати ОСОБА_1 варіанти працевлаштування на іншу роботу у ВП ЗАЕС з урахуванням його професії, кваліфікації, освіти, досвіду роботи (т.1 а.с.39), або як визначено вимогами положень ч.2 ст.40 КЗпП України у сукупності з ч.3 ст.49-2 КЗпП України, запропонувати переведення на іншу роботу вакансії якої наявні у період з 19.03.2020 по 19.05.2020 (включно).

Крім того, наказом №1661 також було створено і введено посаду - головний юрисконсульт начальник управління 1 одиниця (код посади 1231/21124), проте відомостей, що ОСОБА_1 роботодавцем пропонувалось переведення на вказану посаду, як-то і відомостей щодо неможливості його переведення на цю посаду у зв`язку з невідповідністю його щодо освіти, кваліфікації, досвіду, які ставляться до даної посада, відповідачем не зазначено.

Відповідно до Наказу №568-к від 21.02.2020 ОСОБА_1 пропонувалась переведення на посаду юрисконсульта 2 категорії відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів, від яких останній відмовився (т.1 а.с.39) проте в Акті про пропозицію варіантів працевлаштування від 19.03.2020 (т.1 а.с.70) зазначено, що ОСОБА_1 пропонувалась посада: ЮУ, юристконсульт 2 кат..

Разом з тим, у новому штатному розписі Юридичного управління (УЮ) міститься посада юристконсульта 2 категорії у 2-х відділах: у відділі договірної роботи та правового захисту майнових інтересів - Юристконсульт 2 кат. (кодКП2429./25500) - 2 од. та у відділі нормативно-правового регулювання - Юристконсульт 2 кат. (кодКП2429. /25500) - 1 од. (т.4 а.с.47)

Акт пропозиція варіантів працевлаштування від 19.03.2020 (т.1 а.с.70) не містить посилань на відділ, у тому числі зазначений у штатному розписі ВП «ЗАЕС» (т.4 а.с.47), а отже із яких міркувань та доказів виходив відповідач зазначаючи у наказі №568-к від 21.02.2020, що ОСОБА_4 відмовився саме від посади юрисконсульта 2 категорії відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів, встановити неможливо. При цьому, Акт пропозиції щодо зайняття посади надійшов ОСОБА_1 з порушенням строку визначеного у самому наказі №148 від 31.01.2020 до 05.02.2020.

Разом з цим, виходячи із зазначеного змісту Наказу №568-к від 21.02.2020 та штатного розпису ВП «ЗАЕС» щодо посади юристконсульта 2 категорії, Акту пропозиції варіантів працевлаштування від 19.03.2020 та наявних у суду інших матеріалів, не можливо достеменно стверджувати, що позивачу пропонувалась посада Юрисконсульт 2 кат. у відділі нормативно-правового регулювання (кодКП2429./25500).

Крім того, із наказу №1661 та даних штатного розпису по ЮУ вбачається наявність посади головного юрисконсульта начальника управління 1 одиниця (код посади 1231/21124). Проте, відомостей, що ця посада, пропонувалась позивачу, або не пропонувалась у зв`язку з невідповідністю останнього щодо освіти, кваліфікації, досвіду, тощо, або за інших законних підстав встановити не можливо, відповідачем не зазначається про цю посаду, у тому числі стосовно можливості або не можливості її зайняття позивачем за переводом.

Слід зазначити, що новий штатний розпис ВП «ЗАЕС» містить 4 од. посад юрисконсульта 1 кат. (код КП 2429./25500) у відділі нормативно-правового регулювання та 2 од. юрисконсульта 1 кат. (код КП 2429./25500) відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів (т.4 а.с.47). Разом з тим, відповідачем не зазначається, проте судом вбачається із наявних матеріалів, що ці посади ОСОБА_1 не пропонувались, протилежних доказів зазначеного судом не встановлено.

Відповідно до штатного розпису ЮУ ВП «ЗАЕС», у створеному відділі нормативно-правового регулювання та відділі договірної роботи та правового захисту майнових інтересів наявні посади юристконсульт провідний (код КП 2429./25500) - 1 од. та (код КП 2429./25500) 3 од., проте відсутні докази того, що вказані посади пропонувались відповідачем позивачу ОСОБА_4 , у тому числі у строк до 05.02.2020 (п.п.2.3 п.2 Наказу №148 від 31.01.2020), як і відомості, що позивач відмовився від переведення на ці посади або переведення є неможливим з підстав, що відповідають вимогам нормативно-правових актів.

Відповідно до Акту про пропозиції від 28.04.2020, позивачу пропонувались також наступні посади: ВП ЗАЕС, ВАМ, Бюро майнових операцій, економіст; ВП ЗАЕС, УБ, Бюро організації праці та заробітної плати, економіст з праці; ВП ЗАЕС, УСП, Група економічного аналізу, планування та праці, економіст планування; ВП ЗАЕС, УБ, Планово-економічний відділ, Кошторисно-договірна група, Економіст з договірних та претензійних робіт (т.1 а.с.72).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №336 від 29.12.2004, із подальшими змінами, затверджено «Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників» та відповідно до абзаців 1, 2 пункту 1 «Загальні положення» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, Довідник визначає перелік основних робіт, які властиві тій або іншій посаді, та забезпечує єдність у визначенні кваліфікаційних вимог щодо певних посад та є нормативним документом, обов`язковим з питань управління персоналом на підприємствах, в установах і організаціях усіх форм власності та видів економічної діяльності.

При цьому, як зазначалось вище, обов`язок пропонування іншої роботи у ВП ЗАЕСпрацівнику який вивільняється у зв`язку зі скороченням чисельності або штату, відповідно до його спеціальності, кваліфікації, стану здоров`я, а в разі відсутності такої роботи будь-якої іншої роботи, яку працівник може виконувати з урахуванням освіти, досвіду роботи, стану здоров`я, у тому числі нижчі посади і менш оплачувану роботу визначено і безпосередньо у п.4 Інструкції, чинність положень якої протягом періоду за який відповідач повинен був виконати визначений нею обов`язок, не спростована відповідачем.

Слід зазначити, що як вбачається із Наказів №2115-к від 17.06.2016 (т.1 а.с.50), №3054-к від 25.08.2016 (т.1 а.с.51), №4336-к ід 29.11.2016 (т.1 а.с.52), №2047-к від 12.07.2017 (т.1 а.с.53), №3237-к від 14.11.2017 (т.1 а.с.54), №2464-к від 18.09.2018 (т.1 а.с.55), №17-к від 03.01.2019 (т.1 а.с.56), №2458-к від 06.09.2019 (т.1 а.с.57) №3083-к від 31.10.2019 (т.1 а.с.58), №3188-к від 12.11.2019 (т.1 а.с.59) на ОСОБА_1 , як заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління, покладались обов`язки начальника юридичного управління (далі ЮУ) на період відсутності безпосереднього начальника ЮУ, що не заперечується відповідачем. А також, встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово підвищував свою кваліфікацію, про що свідчать відповідні свідоцтва (т.1 а.с.44, 47, 48), має свідоцтво адвоката (т.1 а.с.49).

Разом з тим, доказів, що відповідачем при надані пропозицій враховувались у тому числі і вказані накази, як-то і докази якими саме критеріями щодо освіти, професії, кваліфікації, досвіду роботи керувався відповідач визначаючи для позивача пропозиції щодо його переведення від 19.03.2020 та від 28.04.2020 (т.1 а.с.70, 72), як і підстави за яких відповідач не пропонував позивачу інших посад введених у новий штатний розпис Юридичного управління, як це безпосередньо визначено в п.п.2.3 п.2 наказу №148 від 31.01.2020, відповідачем належним чином не обґрунтовуються. Як і не надається доказів неможливості у зв`язку з невідповідністю, у тому числі, кваліфікації, освіти, досвіду роботи, тощо, позивача ОСОБА_1 , для його переведення, як на це зазначено і у наказі №148 від 31.01.2020(т.1 а.с.22), на створену посаду заступника начальника управління-начальника відділу договірної роботи та правового захисту майнових інтересів ЮУ.

Матеріали справи не містять доказів і того, що на день вивільнення позивача 19.05.2020, йому пропонувались відповідачем і інші вакантні на підприємстві посади відповідно до його освіти кваліфікації, досвіду роботи, тощо.

На виконання ухвали суду від 01.07.2021, відповідачем, у тому числі, надано суду перелік вакантних посад ВП «ЗАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (крім робочих спеціальностей та оперативного персоналу) станом на 19.03.2020 (т.4 а.с.139-142) та станом на 19.05.2020 - день звільнення позивача (т.4 а.с.143-146), які містять більше 20 (двадцяти) інших посад (крім робочих спеціальностей та оперативного персоналу), які, як вбачається зі встановлених у справі обставин, не пропонувались відповідачем позивачу і на день його звільнення на підставі оскаржуваного наказу №161-з від 19.05.2020, як і не обґрунтовується відповідачем виходячи із його кваліфікації, освіти, професії, тощо, причини за яких позивачу не були запропоновані інші посади наявні на підприємстві відповідача.

Представником відповідача заперечується наявність вакансій і на самому підприємстві ВП «ЗАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» які могли бути запропоновані позивачу, відповідно до його професії або спеціалізації, кваліфікації, і на день звільнення, разом з цим такі посилання не гуртуються на належних доказах та фактично спростовуються наявними у суду письмовими доказами у їх сукупності.

При цьому, 15.05.2020 ОСОБА_1 отримано повідомлення про відсутність нових вакансій, які відповідають його освіті, кваліфікації, досвіду роботи, тощо (т.1 а.с.73), однак належних письмових доказів таких посилань як-то надання відповідачем відповідного аналізу вимог нових вакансій освіті, кваліфікації та досвіду роботи позивача ОСОБА_1 не надається.

Крім того, відсутність «нових» вакансій, як а це зазначено у «повідомленні про відсутність нових вакансій» (т.1 а.с.73) не свідчить про відсутність інших вакансій які б відповідали освіті, кваліфікації, досвіду роботи, тощо ОСОБА_1 , про що зазначено і в абзаці 3 (третьому) попередження про скорочення від 19.03.2020 (т.1 а.с.69) на не були запропоновані останньому з поважних причин: не відповідність освіти, кваліфікації, досвіду роботи, тощо.

У постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 6-40цс15 вказано, що оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідачем на виконання ухвали суду від 01.07.2021 надано відомості з яких вбачається наявність вакантних посад у інших відокремлених підрозділах ДП «НАЕК «Енергоатом» (крім робочих спеціальностей та оперативного персоналу), також станом і на день звільнення позивача ОСОБА_1 - 19.05.2020 та відомості про пропонування яких ОСОБА_1 відповідною до його професії чи спеціальності, освіти, кваліфікації, досвіду, тощо, як-то і відповідного аналізу зазначеного, суду надано не було.

Разом з тим, суд погоджується з посиланням представника відповідача про відсутність у позивача переважного права на залишення на роботі, оскільки таке право, передбачене частиною 1 статті 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування на іншу посаду, оскільки переваги у праві на залишення на роботі враховується роботодавцем при скороченні працівника, відповідно до інших працівників які залишаються, в разі наявності інших рівнозначних посад, що залишаються, що в даному випадку відсутнє.

Проте, у даному випадку, судом встановлено, що на підприємстві позивача були у наявності вільні посади які не були запропоновані позивачу і протягом усього періоду з дня його попередження про вивільнення до дати звільнення (включно).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 на підставі наказу №161-з від 19.05.2020 «Про звільнення з роботи у зв`язку із скороченням чисельності штату ОСОБА_1 » відбулось без дотримання вимог визначених законодавством, у зв`язку з чим, вказаний наказ підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на роботі.

Відповідно до положень статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України).

Системний аналіз статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку, що скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування йому середнього заробітку.

В постанові від 08.04.2020 у справі №808/2741/16 (провадження №К/9901/21219/18) Верховний Суд роз`яснив, що в разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Віршуючи питання в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід зазначити наступне.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Положеннями ст.235 КЗпП України визначено обмеження періоду за який виплачується середня заробітна плата за час вимушеного прогулу у один рік, разом з цим, таке обмеження не застосовується якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника.

Даний позов пред`явлено до суду 18.06.2020, проте у суду відсутні підстави вважати, що розгляд справи відбувається у строк понад рік з безпосередньої вини позивача у справі ОСОБА_1 , таким чином визначене у статті 235 КЗпП України обмеження періоду в один рік за який виплачується середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, застосуванню у даному випадку не підлягає.

При стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 235 КЗпП України застосовується постанова Кабінету Міністрів України №100 від 05.02.1995, із змінами (далі Постанова 100).

Відповідно до пункту 5 Порядку 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку 100 також встановлено, що нарахування виплат провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до наданої позивачем довідки №170 від 20.05.2020, його середньоденна заробітна плата за березень та квітень 2020 року становить суму у 2523,88 грн. (т.1 а.с.93), розмір якої відповідачем не заперечується, а у суду відсутні підстави вважати його неналежним.

Позивача звільнено 19.05.2020, справа розглядається судом по суті 10.02.2021. Отже, визначаючи розмір грошової допомоги за період вимушеного прогулу, виходячи з зазначених положень Порядку 100, для встановленого розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід помножити середньоденний заробіток позивача - 2523,88 грн. на кількість днів вимушеного прогулу, що за період з 20.05.2020 по 10.02.2021 (включно) складає 434 робочих дні, а саме: за період з 20.05.2020 по 31.12.2020 157 робочих дні, за період з 04.01.2021 по 31.12.2021 250 робочих дні, за період з 04.01.2022 по 10.02.2022 (включно) 27 робочих дні. Таким чином розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу буде становити суму у 1095363,92 грн. (2523,88 грн. х 434 робочі дні).

У пункті 164.6 статті 164 ПК України, який визначає базу оподаткування, зазначено, під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Отже, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, у тому числі, як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми заробітної плати і середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми заробітної плати і середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і обов`язкових зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори (Правовий висновок Верховного Суду у постановах від 18.07.2018 у справі №359/10023/16-ц, від 16.11.2020 у справі №607/3509/17, від 23.12.2021 у справі №607/1429/17).

При цьому, суд не вбачає законних підстав для зменшенні розміру компенсації за час вимушеного прогулу, крім податків та зборів які підлягають обов`язковому відрахуванню з неї перед виплатою, на суму виплат отриманих ОСОБА_1 у період вимушеного прогулу, як це зазначає представник відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (т.4 а.с.193-194) та відомостей з Запорізького обласного центру зайнятості (т.4 а.с.196, 197) на ухвалу від 01.07.2021 (т.4 а.с.162-162зворот), позивачем ОСОБА_1 , у період з 19.05.2020 по 07.12.2021 (включно), після його звільнення, були отримані інші доходи, у тому числі у вигляді виплат по безробіттю.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 визначено, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Разом з тим, викладені в цьому пункті роз`яснення були зроблені з урахуванням вимог закону з метою, зокрема, роз`яснення частини 3 статті 117 КЗпП України якою передбачалось, що в разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. Однак, вказана частина 3 статті 117 КЗпП України була виключена на підставі Закону України №3248-15 від 20.12.2005, таким чином, відсутні законні підстави для її застосування під час вирішення даного питання у цій справі.

Зазначене також узгоджується із висновком викладеним Верховним Судом України 25.05.2016 у справі №6-511цс16.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 20.05.2020 по 10.02.2022 (включно) в загальному розмірі 1095363,92 грн. з утриманням з нього усіх необхідних податків та зборів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 18, 76-83, 89, 95, 141, 258, 263-265, 273, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про визнання незаконним наказу №161-з від 19.05.2020, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним наказ генерального директора ВП «ЗАЕС» №161-з від 19.05.2020 «Про звільнення з роботи у зв`язку зі скороченням штату ОСОБА_1 »

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.05.2020 по 10.02.2022 (включно) в загальній сумі 1095363 (один мільйон дев`яносто п`ять тисяч триста шістдесят три) гривні 92 копійки, утримавши з неї усі необхідні податки та збори.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині:поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», а також стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - середнього заробітку за час вимушеного прогулу але не більше ніж в розмірі заробітної плати за один місяць.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду (з урахуванням п.п.15.5 п.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. із змінами та доповненнями).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 16.02.2022.

Суддя: М. О. Куценко