Справа № 307/523/22
Провадження № 2/307/130/22
УХВАЛА
про залишення позовної заяви без руху
14 лютого 2022 року м. Тячів
Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Сас Л.Р., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Солум» та Р.Е. АНОДУС ЛТД, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ) про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації речового права та документа на підставі якого здійснено реєстрацію права,
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 8 лютого 2022 року пред`явив до Товариства з обмеженою відповідальністю «Солум» (далі ТОВ «Солум») та нерезидента України Р.Е. АНОДУС ЛТД позов про:
скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 1080, виданого ТОВ «Солум» приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Русин Н.І. 8 травня 2012 року;
скасування реєстрації права власності ТОВ «Солум» на будинок АДРЕСА_1 , внесену 21 травня 2012 року (номер запису 366874) до Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна;
визнання недійсним Договору іпотеки, серія і номер 4291, 4292, укладеного ТОВ «Солум» та Р.Е. АНОДУС ЛТД 13 грудня 2012 року (реєстраційний номер іпотеки 13380705), посвідченого приватним нотаріусом КМНО Рвач Ж.В. щодо зазначеного об`єкта;
скасування державної реєстрації вказаного договору іпотеки (держреєстр іпотек, реєстраційний номер 13380705) та державної реєстрації прав та їх обтяжень за даним правочином (реєстраційний номер обтяження 13380012), внесені державним реєстратором 13 грудня 2012 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Також, в мотивувальній частині позовної заяви позивач зазначив, що одночасно із подачею даного позову ним подається заява про забезпечення позову у спосіб заборони будь-яких дій щодо належного йому об`єкта нерухомого майна.
Крім цього, у мотивувальній частині позовної заяви позивач заявив клопотання про витребування доказів, яке вмотивовано тим, що він не є стороною оспорюваного правочину, а тому просить витребувати у відповідачів оригінали або належно завірені копії свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08.05.2012 року, серія і номер 1080 та договору іпотеки, серія і номер 4291,4292 від 13.12.2012 року, укладеного відповідачами №1 та №2 щодо оспорюваного майна, які ним не можуть бути долучені до позовної заяви.
Зазначена позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України виходячи із такого.
І. Що стосується повідомлення відповідача нерезидента.
Згідно з частиною 1 статті 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.
Як вбачається із матеріалів позовної заяви, одним відповідач - Р.Е. Анодус ЛТД (Кіпр, 36 Гріва Діжені, Джорж і Талема Параскевадес Фундація, 1066, Нікосія) є нерезидентом, відомостей про його реєстрацію або його представництв у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на території України, відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 80 Закону України «Про міжнародне приватне право», у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.
Відповідно до частини 1 статті 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно з частиною 2 статті 498 ЦПК України, доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.
Порядок вручення судових та позасудових документів на території Республіки Кіпр регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 15.11.1965 р.) та Угодою між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах підписаною 06.09.2004, ратифікованою 22.09.2005, яка набула чинності 18.03.2006.
Згідно ст. 2 вказаної Угоди Договірні Сторони призначають Центральні органи з метою надання правової допомоги одна одній згідно з цією Угодою. Центральним органом з боку України є Міністерство юстиції України, а з боку Республіки Кіпр - Міністерство юстиції і громадського порядку Республіки Кіпр. З метою виконання цієї Угоди компетентні органи Договірних Сторін зносяться через свої Центральні органи.
Відповідно до положень статті 3 Угоди між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах підписаною 2004 року визначено, що Запити про надання правової допомоги та додатки до них складаються мовою запитуючої Договірної Сторони, до них також додаються завірені копії перекладу мовою іншої Договірної Сторони або англійською мовою.
Документи, отримані при виконанні запитів про надання допомоги, складаються мовою запитуваної Договірної Сторони.
У разі наявності міжнародного договору з питань надання правової допомоги в цивільних справах, чинного у відносинах між Україною та іноземною державою, використовується Інструкція про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року №1092/5/54 (далі - Інструкція).
Відповідно до пункту 2.1 розділу ІІ вказаної Інструкції, у разі, якщо при розгляді цивільної справи в суду України виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд України складає доручення про надання правової допомоги за кордоном.
Згідно з пунктом 2.3 розділу ІІ Інструкції доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи. Це окремо визначається судом України у дорученні.
Оскільки, відповідач по справі Р.Е. Анодус ЛТД, є нерезидентом, який як вбачається зі змісту позовної заяви не має свого представництва на території України, та місцем його знаходження згідно позову є Республіка Кіпр, позивачу ОСОБА_1 слід надати належним чином засвідчений переклад позовної заяви та усіх додатків до неї на офіційну мову запитуваної держави (грецькою мовою) або англійською мовою для вручення їх відповідачу за місцем знаходження.
Також слід зазначити, що положеннями статті 79 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2.2 глави 8 «Засвідчення вірності перекладу» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус. Перекладач разом з документом, що встановлює його особу, повинен надати документ, який підтверджує його кваліфікацію.
Відтак суд, у разі відкриття провадження у справі, зобов`язаний повідомити про подачу позову, час і місце судового засідання всіх учасників справи, в тому числі й нерезидента.
Також у позові позивач зазначив, що відповідно до положень статті 3 Угоди між Україною та Республікою Кіпр правову допомогу в цивільних справах, підписану у 2004 році, визначено, що запити про надання правової допомоги та додатки до них складаються мовою запитуючої Договірної Сторони, до них також додаються завірені копії перекладу мовою Договірної Сторони або англійською мовою. Однак, відповідно до вимог цивільно-процесуального кодексу України покладання на позивача обов"язку щодо перекладу доданих документів на англійську мову не передбачено, а покладаються на компетентні державні органи України, який буде надавати запит до компетентних органів Республіки Кіпр.
Однак, згідно п. 2.5. розділу ІІ Інструкції суд України направляє доручення через міжрегіональне управління до Мін`юсту, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.
Відповідно до п.п. 88, 89, 90 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою КМУ від 2 липня 2014 року Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань забезпечує, зокрема, правове співробітництво судів та інших органів державної влади у цивільних і кримінальних справах із компетентними органами іноземних держав на підставі законів та міжнародних договорів України, виконує інші функції, визначені законами і міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; організовує виконання і надає методичну допомогу судам та іншим органам державної влади під час виконання міжнародних договорів України з питань, що належать до компетенції Мін`юсту; забезпечує отримання на запит суду або інших державних органів, у провадженні яких перебуває цивільна, кримінальна чи інша справа, інформації про іноземне законодавство на підставі міжнародних договорів України.
Відтак, посилання позивача ОСОБА_1 про те, що переклад позовної заяви з доданими до неї документів входить до обов`язків компетентних державних органів України не відповідає вимогам законодавства.
Тому, позивачу необхідно надати до суду належний переклад позовної заяви та додатків до неї на англійську або ж грецьку мову, оформлених та завірених належним чином для направлення судового доручення до Міністерства юстиції України, яке, в свою чергу, надсилає зазначене доручення Міністерству юстиції і громадського порядку Республіки Кіпр.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
ІІ. Що стосується клопотання про витребування доказів та забезпечення позову, слід зазначити наступне.
Згідно п. 2) ч.1 ст. 3 ЦПК України всі учасники судового процесу рівні перед законом та судом.
У відповідності до ч.2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
У відповідності до п. 4) ч. 2 цієї ж статті у клопотанні повинно бути зазначено, зокрема, вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу
самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Однак, позивачем даних вимог закону не виконано, у клопотанні про витребування доказів, не зазначено заходів, які були вжиті позивачем для отримання вказаних доказів, або причини неможливості самостійно отримати цей доказ та від кого саме з відповідачів слід витребувати зазначені докази.
У мотивувальній частині позовної заяви позивач заявив клопотання про витребування доказів, однак в прохальній частині позовної заяви не сформульована відповідна вимога, а тому позивачу слід усунути наведені недоліки.
Також, в мотивувальній частині позовної заяви позивач зазначив, що одночасно із подачею даного позову ним подається заява про забезпечення позову у спосіб заборони будь-яких дій щодо належного йому об`єкта нерухомого майна.
Разом з цим жодних заяв про забезпечення позову, до суду не надходило та у прохальній частині про таке забезпечення вимоги ОСОБА_1 не заявлено.
Враховуючи наведене, позивачу слід роз`яснити про право у відповідності до ст.ст. 149-153 ЦПК України подати заяву про забезпечення позову, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 151 ЦПК України повинна бути подана в письмовій формі, підписана заявником і повинна містити:
1) найменування суду, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;
4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;
5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;
6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;
7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Згідно ч.6 ст. 151 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору встановленому порядку і розмірі.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову, яка подана фізичною особою, становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Згідно ч. 3 ст. 185 цього Кодексу якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Керуючись ст. ст. 185, 258 - 261 ЦПК України,
п о с т а н о в и л а:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Солум» та Р.Е. АНОДУС ЛТД, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ) про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації речового права та документа на підставі якого здійснено реєстрацію правазалишити без руху, про що повідомити позивача та встановити позивачу строк десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків заяви.
Роз`яснити позивачу, що у випадку не усунення недоліків у встановлений строк позовна заява буде вважатися неподаною і йому повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя Л.Р.Сас