"18" лютого 2022 р.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2022 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Бородіної О.В., при секретарі Добронос Д.С.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради в особі управління реєстрації місця проживання, третя особа: Служба у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про реєстрацію та відновлення реєстрації місця проживання фізичних осіб, -
встановив:
у липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в тому числі в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 . У позові просила скасувати рішення Департаменту реєстрації Харківської міської ради про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та зобов`язати відповідача здійснити реєстрацію місця проживання малолітньої ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 ; скасувати рішення Департаменту реєстрації Харківської міської ради про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за зобов`язати відповідача відновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що 17 листопада 2020 року ОСОБА_1 , звернулась до Центру надання адміністративних послуг адміністрації Холодногірського р-ну Харківської міської ради з метою реєстрації місця проживання своєї доньки ОСОБА_2 . Як вона зазначає, спір між батьками дитини про місце реєстрації та проживання спільної дитини відсутній, тобто місце проживання та реєстрації дитини, яка не досягла десяти років, визначено за згодою батьків, як того вимагають норми ст.160 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка недосягла 10-ти років, вважається місце проживання одного із батьків. Як законний представник дитини, вона звернулась до Центру надання адміністративних послуг за реєстрацією місця проживання дитини ОСОБА_2 за адресою свого місця реєстрації: АДРЕСА_1 , де вона постійно проживає та зареєстрована разом із своїми батьками ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . В реєстрації місця проживання дитини відмовлено та ОСОБА_1 , надані роз`яснення підстав відмови у реєстрації місця проживання , та зазначено ОСОБА_2 відмовлено у реєстрації місця проживання на підставі абзацу 2 п.11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених -Постановою КМУ від 02.03.2016 р. №207, у зв`язку з неподанням необхідних документів, а саме: відсутня письмова згода відповідного іпотекодержателя у разі перебування житла в іпотеці, що суперечить абз. 16 п.18 Правил реєстрації. Позивач вважає дії спеціаліста відділу реєстрації смісця проживання неправомірними, а рішення відповідача щодо відмови у реєстрації місця проживання дитини ОСОБА_2 таким, що не відповідає вимогам законодавства.

ОСОБА_1 була зареєстрована та мешкала за вищевказаною адресою з 2008року. на підставі згоди власника - її матері ОСОБА_4 , яка набула право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; на підставі договору купівлі-продажу від 14.10.2004р. Таким чином, донька позивача без перешкод повинна бути зареєстрованою за місцем проживання та реєстрації матері.

Підстава відмови - песебування житла в іпотеці. Дійсно, 24.04.2009р. власником житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки із ОСОБА_5 і відповідно були внесені дані про перебування майна в іпотеці до Державного реєстру іпотек. А 24.06.2016 р. заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова, яке набрало чинності, за іпотекодержателем ОСОБА_5 зареєстровано право власності на предмет іпотеки.

Що на переконання позивача свідчить про припинення іпотеки.

Тобто, на момент звернення позивача до органу реєстрації місця проживання з метою реєстрації своєї доньки житловий будинок за місцем реєстрації в іпотеці не перебував, тому була відсутня підстава для відмови у реєстрації місця проживання.

Крім того, 30 листопада 2020р. колишній власник помешкання ОСОБА_4 , звернулася до Центру надання адміністративних послуг для отримання інформації про кількість зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , та отримала інформаційну довідку про відсутність інформації про зареєстрованих осіб, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . ОСОБА_1 отримала повідомлення про підстави зняття з реєстрації, а саме, що 26.11.2020 р. її знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі документу, який свідчить про припинення підстав на право користування житловим приміщення (відчуження житла) за заявою власника. Такі дії службових осіб відповідача вважає неправомірними, а рішення про зняття з реєстрації місця проживання позивача таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства України. Новий власник зобов`язаний був надати до органу реєстрації місця проживання рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або рішення суду про виселення та зняття з реєстрацїї.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27.07.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідачем подано відзив, у якому представник Департаменту реєстрації Харківської міської ради просив відмовити у задоволенні позовних вимог, та вказав, що п. 18 Правил передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). У разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання особи додатково подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника.

17.11.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації ХМР з заявою щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Положеннями п. 11 Правил передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:особа не подала необхідних документів або інформації;у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

17.11.2020 року заявниці письмово роз`яснені підстави відмови у реєстрації місця проживання, а саме: особа не подала необхідних документів ( відсутня письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника, у разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності, що суперечить абз.16,18 Правил)

Відповідно до ст. 3 Закону зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» (далі - Закон) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

заяви особи або її представника;

рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть;

повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспорта померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства (інформація територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні);

підстав для проживання бездомної особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту (письмове повідомлення соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту);

підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Тобто, інші документи, які свідчать про припинення підстав на право когнотування житловим приміщенням, є самостійними підставами для д-яття особи з реєстрації місця проживання поряд з іншими, передбаченими статтею 7 зазначеного Закону, підставами.

Відповідно до статті 7 Закону, шо кореспондується з абзацом 9 п. 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі інших документів, які свідчать про припинення, зокрема, підстава на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Згідно з абзацом 10 п. 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання на підставах, визначених в абзацах восьмому та дев`ятому цього пункту, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту або за заявою власника/наймача житла або їх представників.

Тобто, відповідач посилається на те, що законодавцем, чітко розмежовані дві окремі підстави для зняття реєстрації місця проживання:

відповідне рішення суду;

інші документи, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Представник відповідача вказує, що чинним законодавством не визначено наявність судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про позбавлення права власності на житлове приміщення, про виселення особи з житлового приміщення обов`язковою умовою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Новим власником було подано заяву про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 до управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації ХМР за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі припинення права користування житловим приміщенням, а саме, у зв`язку з його відчудженям. Разом із заявою було подано свідоцтво про право на спадщину за законом 1160, видане 11.11.2020 приватним нотаріусом Гусейновою Е.Г., витяг з РП на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 232016327.

При цьому, повідомлення та надання згоди при знятті особи з реєстрації місця проживання, не передбачено.

Отже, вищезазначені особи були зняті з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі заяви представника нового власника квартири та поданих ним документів підтверджуючих право власності та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, вказали про підтримання позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1статті 15 ЦК України встановлено,що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України,кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідноз ч.1 ст. 2 ЦПК України,завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У відповідно до ч.ч. 1-4ст. 12 ЦПК України,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зч.1 ст. 76 ЦПК України,доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до договору-купівлі-продажу від 14.10.2004 року ОСОБА_4 набула право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

З 10 червня 2006 року по 26 листопада 2020 року ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

24.04.2009 року ОСОБА_4 уклала договір іпотеки відповідно до якого передала і іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

24.06.2016 року Ленінським районним судом м. Харкова винесено заочне рішення по справі № 642/1455/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на житловий будинок, та ухвалено у рахунок погашення заборгованості за договором позики б/н від 24.04.2009 р. у розмірі 525100 гр., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 24.04.2009 р. №178, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а саме житловий будинок з надвірними будівлями літ. А-1, шл.бл, цегла, житловою площею 37,7 кв. м загальною площею 63,5 кв. м.; при цьому будинку є надвірні будівлі: сарай літ. Б, навіс літ. В, вбиральня літ. Г, огорожа №1,2, льох літ. Д, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .) шляхом визнання за ОСОБА_5 права власності на нього.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями літ. А-1, шл/бл, цегла, житловою площею 37,7 кв. м, загальною площею 63,5 кв. м; при цьому будинку є надвірні будівлі: сарай літ. Б; навіс літ. В; вбиральня літ. Г; огорожа №1,2; льох літ. Д, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Припинено право власності ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними будівлями літ.А-1, шл/бл, цегла, житловою площею 37,7 кв. м, загальною площею 63,5 кв. м; при цьому будинку є надвірні будівлі: сарай літ. Б, навіс літ. В, вбиральня літ. Г, огорожа №1,2, льох літ. Д, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (чотири «А».) у зв`язку з переходом права власності до ОСОБА_5 .

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованого 19.10.2020 року право власності на вказаний будинок було зареєстровано за ОСОБА_5

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадщину після померлої ОСОБА_5 прийняв її син ОСОБА_8 (спадкова справа № 8/2019). На підставі свідоцтва про право спадщини за законом від 11.11.2020 року, зареєстровано за № 1160, спадковим майном на яке видано свідоцтво про право на спадщину є житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

26.11.2020 року відділом з питань реєстрації місця проживання ОСОБА_1 знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі заяви власника та надання документу, який свідчить про припинення підстав на право користування житловим приміщенням (відчуження житла).

Відповідно до статті 47 Конституції Україникожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2021 року по справі № 206/5355/18 (провадження № 61-6714св20) зазначено, що: відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожній особі гарантується окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання "вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав" (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18 лютого 1999 року).

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням (стаття 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання").

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Порядок проведення реєстрації та зняття з реєстрації визначають також Правила реєстрації місця проживання, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207.

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі № 755/14304/19 (провадження № 61-13059св20) зроблено висновок, що відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та пункту 26 Правил зняття з реєстраційного обліку відбувається за заявою самої особи та з інших визначених законом підстав, зокрема на підставі рішення суду. Зняття з реєстрації дійсно відбувається за заявою, однак лише тієї особи, яка бажає знятись з місця реєстрації. Заява подається особисто, або її уповноваженим представником. Зазначене підтверджується і самим текстом заяви про зняття з реєстрації місця проживання.

Суд зазначає , щодо доводів відповідача, що чинне законодавство не забороняє новому власнику звернутися до відповідного органу реєстрації з заявою про зняття з реєстрації місця проживання особи з наданням відповідних документів, які свідчать про припинення підстав на право користування такою особою житловим приміщенням чи відчуження житла, то такі доводи спростовуються наведеними нормами законодавства.

З такого ж тлумачення наведених вище норм виходив Верховний Суд у постанові від 02 червня 2021 року у справі №615/1011/19 (провадження №1428св21).

Таким чином, суд зазначає, що відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та пункту 26 Правил зняття з реєстраційного обліку відбувається за заявою самої особи та з інших визначених законом підстав, зокрема на підставі рішення суду.

Зняття з реєстрації відбувається за заявою особи, яка бажає знятись з місця реєстрації. Заява подається особисто, або її уповноваженим представником. Зазначене підтверджується і самим текстом заяви про зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, зняття з реєстрації позивача відбулось з порушенням її прав на житло, за заявою іншої особи ОСОБА_8 , а під час судового розгляду не встановлено правових підстав для позбавлення її права користування спірним житлом та відсутні підстави для зняття її з реєстрації місця проживання.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено законодавство, що регулює порядок зняття осіб з реєстраційного обліку, що дає підстави для задоволення позову в частині зобов`язання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідатиме відновленню її порушеного права, оскільки зняття її з реєстрації відбулось за відсутності її згоди та відповідного судового рішення про виселення або про втрату нею права користування спірним житлом.

Доводи відповідача, що чинне законодавство не забороняє новому власнику звернутися до відповідного органу реєстрації з заявою про зняття з реєстрації місця проживання особи з наданням відповідних документів, які свідчать про припинення підстав на право користування такою особою житловим приміщенням чи відчуження житла, є необґрунтованими та спростовуються змістом наведених нормам законодавства, що регулює порядок зняття осіб з реєстраційного обліку.

Вказаний висновок щодо застосування норм права у правовідносинах зняття з реєстрації місця проживання особи на підставі документів, які свідчать про відчуження житла (стаття 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та пункт 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру"), відповідає висновкам, що містяться у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року, які підтримані в подальшому у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі №615/1011/19 (провадження №61-1428св21).

Щодо позовних вимог в частині скасування рішення про відмову у реєстрації та зобов`язання відповідача зареєструвати місце проживання малолітньої ОСОБА_2 , , то суд зазначає наступне.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 , ОСОБА_9 .

ОСОБА_1 звернулася до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про реєстрації місця проживання дитини ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

17.11.2020 року ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах ОСОБА_10 , було надано роз`яснення підстав відмови у реєстрації місця проживання, а саме відповідно до абз. 2 п. 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207, особа не подала необхідних документів, а саме відсутня письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника, у разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності, що суперечить абз. 16 п. 18 Правил.

Статтею 19 Конституції України,передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.
Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуютьсяКонституцією Україниі закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України регулюютьсяЗаконом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, який також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.
Статтею 2 названого Законувизначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.
Пунктом 7 частини 1 статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.
У відповідності до положень ЦК України та п. 5, 11, 12 ч.2 вказаної статті, надано визначення поняттям «житло» та «реєстрація місця проживання».
Житлом - житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, в якому особа постійно або тимчасово проживає.

Реєстраційна дія - внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи.

Реєстрація місцяпроживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання(перебування)особи.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, визначення механізму здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб законодавцем віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 затверджено Правила реєстрації місця проживання (далі - Правила).

Зокрема, пунктом 18 Правил визначено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: 1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8; 2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; 3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу); 4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах); проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби); 5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); 6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

У разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами). Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). У разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання особи додатково подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника. Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

Пунктом 19 Правил, зокрема, передбачено, що працівник органу реєстрації також з метою перевірки належності особі, що подала заяву для реєстрації місця проживання, відповідного житла на праві власності чи належності власнику/співвласникам, що надали згоду особі для реєстрації місця проживання, відповідного житла на праві власності, а також з метою перевірки перебування такого житла в іпотеці або довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань використовує відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до Порядку доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Так, при розгляді заяви позивача про реєстрацію місця проживання її малолітньої доньки ОСОБА_2 , працівником відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб виявлено, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міститься запис № 4803241 про іпотеку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який внесено на підставі договору іпотеки від 24 квітня 2009 року № 178, іпотекодавець ОСОБА_4 , іпотекодержатель ОСОБА_5 ..

Вказане також підтверджується наявним в матеріалах справи Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.10.2020 року № 228668021.

Однак, в порушення пункту 18 Правил позивачем до заяви про реєстрацію місця проживання неповнолітньої дитини не надано письмову згоду відповідного іпотекодержателя або довірчого власника.

При цьому, пунктом 11 Правил передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, зокрема, якщо особа не подала необхідних документів або інформації.

Слід зазначити, що положення Правил щодо необхідності надання іпотекодержателем згоди на реєстрацію місця проживання було чинним на момент подання позивачем заяви про реєстрацію місця проживання дитини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що працівник Департаменту реєстрації Харківської міської ради правомірно відмовив позивачу у реєстрації місця проживання неповнолітньої ОСОБА_2 ..

При цьому, Законом України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Положення статті 9 Закону №898-IV передбачають, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).

Згідно частини другої статті 10 Закону №898-IV іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які. обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Статтею 9 Закону №898-IV, передбачено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом, та має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в користування, хоча об`єкт іпотеки залишається у власності іпотекодавця на весь період дії договору іпотеки.

Таким чином, власник квартири, яка знаходиться в іпотеці, вправі, відповідно до положень наведеного законодавства, здійснити реєстрацію місця проживання, а також інших осіб при відповідній наявності належного дозволу іпотекодержателя такої квартири, обов`язково.

На думку суду, відповідачем доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог законодавства, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 17, 77-81, 89, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради в особі управління реєстрації місця проживання, третя особа: Служба у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про реєстрацію та відновлення реєстрації місця проживання фізичних осіб задовольнити частково.
Визнати протиправним зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що здійснено Управлінням реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради 26.11.2020 року.
Зобов`язати Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга через Ленінський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 18.02.2022 року.

Суддя О.В. Бородіна