Провадження № 2/369/266/22
РІШЕННЯ

Іменем України

18.02.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі судових засідань Мазурик Д.С., Шило М.І.,

Бугайовій М.В.,

за участю прокурора Кулика О.І., Кухарука О.Г.,

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу «Боярська лісова дослідна станція» до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, ОСОБА_9 , ТОВ «Компанія «А-Скрин», ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, скасування рішення реєстраційної служби, визнання права власності і права користування на земельні ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу «Боярська лісова дослідна станція» звернувся до суду з позовом до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, ОСОБА_9 , ТОВ «Компанія «А-Скрин», ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, скасування рішення реєстраційної служби, визнання права власності і права користування на земельні ділянки, просив:

1.Вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: :03:001:0008, :03:001:0016, :03:001:0014, :03:001:0009, ;03:001:0010, :03:001:0011, :03:001:0012, :03:001:0013, :03:001:0015, :03:001:0024, :03:001:0022, :03:001:0025, :03:001:0026, :03:001:0023, :03:001:0021, :036001:0017, :03:001:0018.

2. Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії КВ, виданий Ходосівською сільською радою народних депутатів 27.12.1996 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №52, з цільовим призначенням для приватного користування.

3. Визнати недійсними договори купівлі-продажу №№2478, 2472, 2482, 2490, 2496, 2286, 2291, 2295, 2265, 2261, 2257, 2253, 2245, 2269, 2273, 2249, 2277 від 11.06.2008р. і 23.06.2008р. укладені між ОСОБА_23 та ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ТОВ «Компанія «А-Скрин».

4. Витребувати на користь держави в особі Кабінету міністрів України та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу "Боярська лісова дослідна станція" з незаконного володіння ОСОБА_26 земельні ділянки загальною площею 0,515 га з кадастровими номерами :03:001:0008 та :03:001:0016.

5. Витребувати на користь держави в особі Кабінету міністрів України та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу "Боярська лісова дослідна станція" з незаконного володіння ОСОБА_27 земельну ділянку площею 0,125 га з кадастровим номером :03:001:0014.

6. Витребувати на користь держави в особі Кабінету міністрів України та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу "Боярська лісова дослідна станція" з незаконного володіння ОСОБА_7 земельні ділянки загальною площею 1,5 га з кадастровими номерами :03:001:0009, ;03:001:0010, :03:001:0011, :03:001:0012, :03:001:0013, :03:001:0015.

7. Витребувати на користь держави в особі Кабінету міністрів України та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу "Боярська лісова дослідна станція" з незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 1,0126 га з кадастровими номерами :03:001:0024, :03:001:0022, :03:001:0025, :03:001:0026.

8. Витребувати на користь держави в особі Кабінету міністрів України та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу "Боярська лісова дослідна станція з незаконного володіння ОСОБА_8 земельні ділянки загальною площею 0,9999 га з кадастровими номерами :03:001:0023, :03:001:0021, :036001:0017, :03:001:0018.

9. Скасувати рішення реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_26 , від 20 червня 2013 року, індексні номери 3332072, 3333852.

10. Скасувати рішення реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Когоро дського Г. від 17 червня 2013 року та 18 червня 2013 року, індексні номери 3227147, 3226781, 3227021, 3259837, 3263653, 3253613.

11. Скасувати рішення реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_27 від 25 червня 2013 року, індексний номер 3414189.

12. Скасувати рішення реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_1 , від 12 вересня 2013 року індексні номери 5822273, 5820031, 5823606, 5824927.

13. Скасувати рішення реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_8 , від 26 лютого 2014 року індексні номери 11226254, 11224940, 10 липня 2013 року індексні номери 3809798, 09 липня 2013 року індексні номери 3797697).

14. Визнати за державою в особі Кабінету міністрів України та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу "Боярська лісова дослідна станція" право користування на земельні ділянки загальною площею 4,1525 га та вартістю 23 328 000 грн. з наступними кадастровими номерами: :03:001:0008, :03:001:0016, :03:001:0014, :03:001:0009, ;03:001:0010, :03:001:0011, :03:001:0012, :03:001:0013, :03:001:0015, :03:001:0024, :03:001:0022, :03:001:0025, :03:001:0026, :03:001:0023, :03:001:0021, :036001:0017, :03:001:0018.

Заявлений позов обґрунтовано тим, що прокуратурою області встановлено порушення вимог земельного та лісового законодавства під час набуття у власність громадян земельних ділянок на території Лісниківської сільської ради, що полягає в наступному.

11 та 23 червня 2008 року ОСОБА_23 уклав декілька договорів купівлі-продажу, за якими відчужив на користь інших осіб земельні ділянки, які в подальшому були відчужені відповідачам. Спірні земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовані в межах с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області.

На думку позивача, державний акт на право приватної власності на землю серії КВ, від 27.12.1996 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №52, з цільовим призначенням для приватного користування, який посвідчував право власності ОСОБА_28 на земельну ділянку площею 4,8 га, виданий останньому незаконно, оскільки Ходосівською сільською радою відповідне рішення не приймалось, а в самому державному акті таке рішення не зазначено.

Позивач зазначив, що за інформацією Архівного сектору Києво-Святошинської РДА від 12.09.2014, в документах архівного фонду «Ходосівська сільська рада» за 1996 рік рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_28 не виявлено. Тому позивач вважає, що вказаний державний акт видано з порушенням вимог ст. 17 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (в редакції станом на 1996 рік), оскільки останній видано за відсутності рішення уповноваженого органу.

Крім того, прокурором зазначено, що зазначений державний акт видано незаконно ще й тому, що земельна ділянка, право на яку посвідчувалось останнім, належала до земель лісогосподарського призначення, перебувала в користуванні Боярської лісової дослідної станції та з користування останньої не вилучалась. Зазначив, що Боярська лісова дослідна станція створена у 1966р.

Землі, якими володіють на даний час відповідачі перебували на думку позивача в користуванні Боярської лісової дослідної станції як ліси 1 категорії Хотівського лісництва, а на даний час 156, 158 квартали Боярського лісництва.

Також на підтвердження права Боярської ЛДС на спірні земельні ділянки позивач посилається на Проект організації і розвитку лісового господарства учбово-дослідного лісгоспу Боярської лісової станції Київської області, складеного Українським лісовпорядним об`єднанням «Комплексна експедиція «Ліспроект» в 1988 році.

Позивач зазначає, що на підставі розпорядження Києво-Святошинської райдержадміністрації № 132 від 14 березня 2003 року «Про виготовлення державних актів на право постійного користування землею Боярській ЛДС НАУ», Боярській ЛДС видано державні акти серії II-КВ №002651 площею 231,3 га для ведення лісового господарства в межах Лісниківської сільської ради та серії II-КВ №002654 площею 95,3 га для ведення лісового господарства в межах Ходосіївської сільської ради.

Згідно пояснювальної записки до зазначеної технічної документації, геодезичною основою для складання планшетів лісгоспу були використані матеріали лісовпорядкування 1967-1968 років.

На думку, позивача спірні земельні ділянки відносились до державної власності, оскільки згідно п.г) ч.3 ст.84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність належать серед іншого і земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих наук України, а Національний університет біоресурсів і природокористування належить до сфери управління Кабінету Міністрів України.

Прокурорвважає, що оспорюваним державним актом на право власності на земельні ділянки та першими договорами купівлі-продажу порушено інтереси держави, адже з власності держави протиправно вибули лісові землі.

З приводу строку позовної давності позивач зазначив, що на його думку, виходячи з приписів Закону України №4176-IV від 20/12/2011 на день звернення прокурора з цим позовом до суду строк позовної давності не сплив.

16.10.2019 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вирішено рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій суд касаційної інстанції вказав, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого у незміненій частині рішення погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки не дослідив та не надав належної правової оцінки наявним у матеріалах справи листам архівного сектору Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 12 вересня 2014 року № 06-04/1274, листу відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» від 09 жовтня 2014 року, листу Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 09 вересня 2014 року; не застосували до спірних правовідносин зазначені норми матеріального права; не встановили обставин, чи відносились спірні земельні ділянки до земель лісогосподарського призначення, яким чином вони вибули з державної власності та чи було дотримано передбачену законом процедуру передачі земельної ділянки у власність першому встановленому власнику - ОСОБА_23 на підставі рішення Ходосівської сільської ради.

При новому розгляді справи суд касаційної інстанції вказав на необхідність врахувати викладене, встановити фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та ухвалити законне і справедливе судове рішення.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2019 дану цивільну справу прийнято до провадження та розпочато підготовче провадження.

05.12.2019р. справу прийнято до провадження Києво-Святошинським районним судом для нового розгляду.

Під час нового розгляду справи отримано лист Прокуратури Київської області від 02.01.2020 про те, що участь у розгляді справи буде забезпечувати Києво-Святошинська місцева прокуратура Київської області.

21.01.2020р. відповідачем ОСОБА_8 подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

21.01.2020р. відповідачем ОСОБА_29 подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

22.01.2020р. відповідачем ОСОБА_29 подано заяву про залучення до участі у справі, в якості третіх осіб, на стороні відповідачів: ОСОБА_21 ; ОСОБА_22 .

Клопотання мотивоване тим, що з відомостей Державного земельного кадастру розміщених на Публічній кадастровій карти України онлайн за адресою https://map.land.gov.ua/kadastrova-karta, даних Державного реєстру з врахуванням картографічних та інших матеріалів, у т.ч. наданих в позовній заяві прокурора та кадастрових відомостей щодо відповідачів у даній справі, вбачається, що позовні вимоги прокурора прямо зачіпають майнові інтереси власників земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:001:0019, :03:001:0020, що є суміжними з земельними ділянками відповідачів.

22.01.2020р. відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2020 у підготовчому засіданні задоволено клопотання відповідача ОСОБА_29 про залучення третіх осіб на стороні відповідачів по цивільній справі, залучено до участі у справі, в якості третіх осіб, на стороні відповідачів власників земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:001:0019, :03:001:0020 : ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .

Третім особам для надання суду пояснень щодо позову або відзиву та доказів встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали. У встановлений судом строк пояснень щодо позову або відзиву та доказів від залучених третіх осіб не надходило.

24.01.2020р. відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

24.01.2020р. відповідачем ОСОБА_26 подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

13.04.2020р. на електронну адресу суду від прокуратури Київської області надійшло клопотання про заміну відповідача ОСОБА_27 на належного відповідача ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що оскільки відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за час перегляду даної справи Верховним Судом, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0014 на підставі договору купівлі-продажу № 2869 від 05.04.2017 перейшла у власність ОСОБА_4 .

З огляду на викладене, для відновлення становища, яке існувало до порушення, за вказаних у позові обставин, необхідно замінити неналежного відповідача ОСОБА_27 на належного відповідача - ОСОБА_4 у зв`язку з чим, відповідно, викласти позовні вимоги, що спрямовані до нього, стосовно витребування з чужого незаконного володіння земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0014 на користь на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу «Боярська лісова дослідна станція.

Крім того у п.3. Клопотання про заміну відповідача від 13.04.2020 року прокурор Київської обласної прокуратури М.Киричук просив: «Під час слухання справи та вирішення позовних вимог розглядати їх в наступній редакції:

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії КВ, виданий Ходосівською сільською радою народних депутатів 27.12.1996 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №52, з цільовим призначенням для приватного користування.

Витребувати на користь держави в особі Кабінету міністрів України та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу "Боярська лісова дослідна станція" з незаконного володіння ОСОБА_26 земельні ділянки загальною площею 0,515 га з кадастровими номерами :03:001:0008, :03:001:0016.

Витребувати на користь держави в особі Кабінету міністрів України та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу "Боярська лісова дослідна станція" з незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,125 га з кадастровим номером :03:001:0014.

Витребувати на користь держави в особі Кабінету міністрів України та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу "Боярська лісова дослідна станція" з незаконного володіння ОСОБА_30 земельні ділянки загальною площею 1,5 га з кадастровими номерами :03:001:0009, :03:001:0010, :03:001:0011, :03:001:0012, :03:001:0013, :03:001:0015.

Витребувати на користь держави в особі Кабінету міністрів України та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу "Боярська лісова дослідна станція" з незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 1,0126 га з кадастровими номерами :03:001:0024, :03:001:0022, :03:001:0025, :03:001:0026.

Витребувати на користь держави в особі Кабінету міністрів України та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу "Боярська лісова дослідна станція" з незаконного володіння ОСОБА_8 земельні ділянки загальною площею 0,9999 га з кадастровими номерами :03:001:0023, :03:001:0021, :03:001:0017, :03:001:0018.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.04.2020 Клопотання позивача про заміну неналежного відповідача ОСОБА_27 на належного відповідача - ОСОБА_4 , у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету МіністрівУкраїни, Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу «Боярська лісова дослідна станція» про визнання недійсним державного акту на право власності а землю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, скасування рішення реєстраційної служби, визнання права власності і права користування на земельні ділянки - задоволено. Замінено у справі № 369/13599/14-ц неналежного відповідача - ОСОБА_27 на належного відповідача - ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Встановлено відповідачу ОСОБА_4 строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, - протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали.

20.05.2020р. на адресу суду надійшов лист Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 07.05.2020 про розгляд справи за відсутності представника Ходосівської сільської ради та виносити рішення на розсуд суду.

04.06.2020р. на адресу суду від Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області від 04.06.2020р. №05/09/2-30 надійшли додаткові пояснення по суті позовних вимог і обставин справи, з додатками на 3 арк. у т.ч. копія листа заступника генерального директора ВО «Укрдержліспроект» від 13.01.2020р. №18 з додатками.

02.07.2020р. на адресу суду надійшов лист Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19.06.2020 про розгляд справи за відсутності представника Ходосівської сільської ради та виносити рішення на розсуд суду.

14.07.2020р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Чабан О.А. У відзиві представник відповідача повністю заперечувала проти позовних вимог та доводів Позивача (Позивачів), вважала їх безпідставними, необгрунтованими і такими, що не відповідають законодавчим нормам та приписам, не погоджувалася з процесуальним статусом відповідача, зазначала, що на момент купівлі-продажу у ОСОБА_27 земельна ділянка не перебувала під забороною відчуження, відтак набувач майна за відплатним договором не знав та не міг знати про те, що право продавця може бути оспорюваним, посилалася на презумпцію правомірності набуття права власності, практику Європейського суду щодо захисту власності, належного урядування, відсутність підстав для віндікації добросовісно набутого майна, відсутність дефекту волі, недопустимість непропорційного втручання в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність доросовісних дій державного органу. Просила відмовити в повному обсязі у задоволенні всіх позовних вимог Прокурора, включаючи і позовні вимоги щодо безпосередньо залученого відповідача, а саме «Витребувати на користь держави в особі Кабінету міністрів України та НУБіП України в особі відокремленого структурного підрозділу "Боярська лісова дослідна станція" з незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,125 га з кадастровим номером: :03:001:0014».

Крім того, у наданому відзиві представник відповідача ОСОБА_4 зазначила про необхідність відмовити у задоволенні вимог заявленого позову з підстав спливу позовної давності, вказувала на хибність позиції прокуратури щодо строків позовної давності, посилалась на преюдиційні факти встановлені Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2012р. у справі №6-47635св12.

24.07.2020р. представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Міщенко М.М. подано Заперечення на пояснення надані прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури від 04.06.2020р.

У наданих запереченнях представник відповідача ОСОБА_1 повністю заперечував викладені прокурором твердження й їх обґрунтування, як такі що не відповідають нормам законодавства України і фактичним обставинам справи, встановленим судом, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. При цьому зазначав про неналежність та недопустимість наданих позивачем фрагментів публічної кадастрової карти України, вказував, що позивачами не надані та у ВО «Укрдержліспроект» і БЛДС відсутні планово-картографічні матеріали лісовпорядкування 1987 та 1997 років, вказував, що під час видачі БЛДС державних актів на право користування земельними ділянками в межах Лісниківської та Ходосівської сільрад у 2003 році - площу земель лісового господарства БЛДС НАУ в межах Лісниківської сільради необґрунтовано збільшено на 7,8 га, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування за період 1987 та 1997 років не враховувались; межі і розмір ділянок визначались без викоистання матеріалів аерофотозйомки, наголошував на значенні для даної справи архівних матеріалів наданих суду листом Архівного сектору Києво-Святошинської РДА за № 06-0/473 від 25 квітня 2016 р. щодо рішень Ходосівської сільської ради за 1992 рік, про передачу земельної ділянки розміром 4,8 га ліквідованого у 1989 піонерського табору «Юний технік», кооперативу «Київ-побут», та в подальшому ОСОБА_23 , відсутність в них відомостей про віднесення ділянки до земель лісового фонду, чи користування вказаною ділянкою Боярською лісовою дослідною станцією; заперечував застосування норм Лісового кодексу України на час прийняття рішень у 1992 р.; посилався на норми Земельного кодексу 1990 року (від 18.12.1990р. № 561-XII), Пункт 5 Постанови Верховної Ради УРСР від 18 грудня 1990 року «Про земельну реформу», ст. 2, 3, 4 Земельного кодексу УРСР (в редакції від 03 березня 1992 р.); вважає позовні вимоги прокурора про витребування земельних ділянок, що «вибули з власності держави» віндикаційними, відповідно до ст.ст.387, 388 ЦК України; зазначав про хибність наведених прокурором прикладів практики Європейського суду; порушення принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю; вказував що не всі заявлені прокурором вимоги є належними способами захисту інтересів держави у цій справі і є неефективними, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України; також наголошув на спливі строків позовної давності.

13.01.2021р. на адресу суду надійшла заява заступника прокурора прокуратури Київської області від 30.12.2021р. про зміну предмета позову. Обгрунтовуючи заяву тим, що на думку заступника прокурора вказані правовідносини необхідно розглядати як непов`язані з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної громади, просив «Під час слухання справи та вирішення позовних вимог розглядати їх в наступній редакції:

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії КВ, виданий Ходосівською сільською радою народних депутатів 27.12.1996 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №52, з цільовим призначенням для приватного користування.

Зобов`язати повернути у власність держави в особі Кабінету міністрів України та у постійне користування Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу "Боярська лісова дослідна станція" з незаконного володіння ОСОБА_6 земельні ділянки загальною площею 0,515 га з кадастровими номерами …0008, 0016; ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,125 га з кадастровим номером …0014; ОСОБА_30 земельні ділянки загальною площею 1,5 га з кадастровими номерами …0009, 0010, …0011, …0012, …0013, …0015; ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 1,0126 га з кадастровими номерами …0024, 0022, ..0025, ..0026; ОСОБА_8 земельні ділянки загальною площею 0,9999 га з кадастровими номерами …0023, 0021, ..0017, ..0018.»

25.01.2021р. на електронну адресу суду надійшло клопотання представника Кабінету Міністрів України провідного спеціаліста сектору судової роботи та міжнародного співробітництва у Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) Пронькіної А.С. від 25.01.2021р. про відкладення судового засідання.

В судовому засіданні 26.01.2021р. прокурор Вакуленко М.Г. підтримав заяву від 30.12.2021р. про зміну предмета позову, представники відповідачів ОСОБА_31 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 проти задоволення заяви від 30.12.2021р. про зміну предмета позову заперечували. В засіданні оголошено перерву.

12.02.2021р. представниками відповідача ОСОБА_1 адвокатами Гембара О.Ю., Міщенко М.М. подано заперечення проти заяви прокурора від 30.12.2020р. про зміну предмета позову, в яких зазначили, що заступник керівника обласної прокуратури просив одночасно змінити і предмет і підстави позову, що є неприпустимим, крім того порушено вимоги ч. 4 ст. 49 ЦПК України. Вважали, що обидві заяви прокуратури Київської області про зміну предмету позову (викладена в клопотанні прокурора від 13.04.2020р. та в Заяві про зміну предмету позову від 30.12.2020р.) направлені суду під час нового розгляду справи, після винесення Постанови Верховного Суду від 03.12.2019р., не можуть бути прийняті судом і задоволенню не підлягають.

15.02.2021р. представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Чабан О.А. надано заперечення проти зміни предмета та підстав позову, з аналогічних підстав, та викладено прохання залишити без розгляду заяву про зміну предмета позову від 30.12.2020р.

В судовому засіданні 15.02.2021 р. протокольною ухвалою, суд ухвалив відмовити у прийнятті заяв прокурора про зміну предмет позову, у зв`язку з тим, що змінюється і предмет і підстава позову.

Також, в судовому засіданні 15.02.2021 протокольною ухвалою, суд ухвалив замінити відповідача Ходосівську сільську раду Києво-Святошинського району на правонаступника Феодісіївську сільську раду Обухівського району Київської області.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 лютого 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

06.05.2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання першого заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури про відкладення розгляду справи на іншу дату. Розгляд справи відкладено до 12.07.2021р.

12.07.2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника Кабінету Міністрів України головного спеціалісту сектору судової роботи та міжнародного співробітництва у Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) Кириченко О.О. від 12.07.2021 про відкладення судового засідання. Розгляд справи відкладено до 11.08.2021р.

В судовому засіданні 11.08.2021р. прокурор заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В засіданні оголошена перерва.

В судовому засіданні 02.09.2021р. представники відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_31 , ОСОБА_2 виступили з вступним словом, проти позову заперечили в повному обсязі, просили відмовити в задоволенні.Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 виступила з вступним словом, проти позову заперечила, просила відмовити в задоволенні. В засіданні оголошено перерву.

В судове засідання 24.11.2021 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду невідомі.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши письмові докази та матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення і заяви осіб, які беруть участь у справі, їх представників, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, згідно умов договорів купівлі-продажу посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інесою Володимирівною за №№2478, 2472, 2482, 2490, 2496, 2286, 2291, 2295, 2265, 2261, 2257, 2253, 2245, 2269, 2273, 2249, 2277 від 11.06.2008р. і 23.06.2008р. ОСОБА_23 відчужив на користь ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ТОВ «Компанія «А-Скрин» земельні ділянки площами відповідно 0,2627 га, 0,25 га,0,25 га,0,25 га, 0,25 га, 0,2499 га, 0,25 га, 0,2515 га, 0,25 га, 0,25 га,0,25 га. 0,25 га, 0,1250 га, 0,25 га, 0,25 га та 0,25 га в межах с. Лісники Києво-Святошинського району для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а саме:

23 червня 2008 року ОСОБА_23 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_13 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд пл. 0,2627 га.

11 червня 2008 року ОСОБА_23 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_18 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд пл. 0,250 га.

11 червня 2008 року ОСОБА_23 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_19 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд пл. 0,2499 га.

11 червня 2008 року ОСОБА_23 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_20 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд пл. 0,2500 га.

23 червня 2008 року ОСОБА_23 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_14 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд пл. 0,2500 га.

23 червня 2008 року ОСОБА_23 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_15 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд пл. 0,2500 га.

23 червня 2008 року ОСОБА_23 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_17 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд пл. 0,2500 га.

23 червня 2008 року ОСОБА_23 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_16 земельну ділянку будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд пл. 0,2500 га.

11 червня 2008 року ОСОБА_23 за договором купівлі-продажу відчужив ТОВ «Компанія «А-СКРИН» земельні ділянки житлової забудови пл. 0,2500 га., земельну ділянку пл. 0,1250 га., 0,2515 га., 0,2500 га., 0,2500 га., 0,2500 га., 0,2500 га., 0,2500 га.

На виконання вимог ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2016 року до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії зазначених договорів купівлі-продажу посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та документів, на підставі яких укладались вказані договори.

За змістом зазначених договорів купівлі-продажу, зазначені земельні ділянки продавалися продавцем ОСОБА_32 як частини земельної ділянки площею 4,8 га, яка належить йому відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії КВ, виданого Ходосівською сільською радою народних депутатів 27.12.1996 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №52, з цільовим призначенням для приватного користування.

Відповідно до пунктів 1,2,6 усіх вказаних договорів право власності на зазначену земельну ділянку було додатково підтверджено наступними документами: Довідкою Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 10.06.2008 року № 741/843, Висновком про наявні обмеження (обтяження) на використання земельної ділянки Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 29.05.2008 року № 4212/2, Витягом з технічної документації про нормативно-грошову оцінку Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 29.05.2008 року № 4212/1.

Як вбачається зі змісту вказаних документів, зокрема, в Довідці Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 10.06.2008 року № 741/843 зазначено: «згідно земельно-кадастрової звітності форми 6-зем, земельна ділянка площею 4,8000 га, яка розміщена в межах Лісниківської (на момент видачі державного акта Ходосівська) сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, належить ОСОБА_32 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КВ, виданого від 27.12.1996 року на підставі рішення Ходосівської сільської ради народних депутатів та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №52, рахується як землі житлової та громадської забудови, та на даній земельній ділянці відсутнє нерухоме майно.»

На підставі зазначених вище договорів купівлі-продажу покупцям управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі видано державні акти на право власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_23 помер.

Судом встановлено, що в подальшому ТОВ «Компанія А-Скрин» відчужило придбані у ОСОБА_28 земельні ділянки за наступними договорами купівлі-продажу:

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 855 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0008, площею 0,2515 га була відчужена на користь ОСОБА_9 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_26 23 червня 2013 року за договором купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В.;

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 871 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0016, площею 0,25 га була відчужена на користь користь ОСОБА_10 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_26 20 червня 2013 року за договором купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В.;

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 858 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0014, площею 0,125 га була відчужена на користь ОСОБА_9 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_27 на підставі договору купівлі-продажу від 25 червня 2013 року № 587 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. ;

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 864 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0009, площею 0,25 га була відчужена на користь ОСОБА_10 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_30 на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2013 року № 493 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Т.М. ;

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 868 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0010, площею 0,25 га була відчужена на користь ОСОБА_10 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_30 на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2013 року № 497 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Т.М. ;

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 880 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0011, площею 0,25 га на користь ОСОБА_10 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_30 на підставі договору купівлі-продажу від 17 червня 2013 року № 485 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Т.М. ;

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 861 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0012, площею 0,25 га була відчужена на користь ОСОБА_10 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_30 на підставі договору купівлі-продажу від 17 червня 2013 року № 477 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Т.М. ;

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 874 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0013, площею 0,25 га була відчужена на користь ОСОБА_10 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_30 на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2013 року № 489 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Т.М. ;

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 877 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0015, площею 0,25 га була відчужена на користь ОСОБА_10 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_30 на підставі договору купівлі-продажу від 17 червня 2013 року № 481 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Т.М..

Також судом на підставі матеріалів справи встановлено, що:

ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0024, площею 0,2626 га на користь ОСОБА_11 , який в свою чергу відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року № 2537 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хащіною Н.В.;

ОСОБА_15 на підставі договору купівлі-продажу відчужила земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0022, площею 0,25 га на користь ОСОБА_11 , який в свою чергу відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 вересня 2013 року № 2534 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хащіною Н.В.;

ОСОБА_16 на підставі договору купівлі-продажу відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0025, площею 0,25 га на користь ОСОБА_11 , який в свою чергу відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року № 2540 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хащіною Н.В.;

ОСОБА_17 на підставі договору купівлі-продажу відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0026, площею 0,25 га на користь ОСОБА_11 , який в свою чергу відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року № 2543 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хащіною Н.В. ;

ОСОБА_14 на підставі договору купівлі-продажу відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0023, площею 0,25 га на користь ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 21 листопада 2013 року № 1646, який в свою чергу відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_33 , яка за договором дарування від 26 лютого 2014 року № 152 відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_8 ;

ОСОБА_18 на підставі договору купівлі-продажу від 21 листопада 2013 року № 1650 відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0021, площею 0,25 га на користь ОСОБА_33 (а. с. 222 т. 5), яка за договором дарування від 26 лютого 2014 року № 148 відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_8 ;

ОСОБА_19 на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2013 року № 962 відчужила земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0017, площею 0,2499 га на користь ОСОБА_8 ;

ОСОБА_20 на підставі договору купівлі-продажу від 09 липня 2013 року № 952 відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0018, площею 0,25 га на користь ОСОБА_8 .

В матеріалах справи наявні посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б.:

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21 листопада 2013 року, укладений між ОСОБА_18 та ОСОБА_33 , зареєстрований за № 1650;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_19 та ОСОБА_34 , зареєстрований за № 962;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_20 та ОСОБА_34 , зареєстрований за № 952;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21 листопада 2013 року, укладений між ОСОБА_33 , та ОСОБА_11 , зареєстрований за № 1646.

Під час судового розгляду даної справи земельна ділянка ОСОБА_35 з кадастровим номером :03:001:0014 на підставі договору купівлі-продажу № 2869 від 05.04.2017 передана у власність ОСОБА_4 .

Відповідно до вказівок Верховного Суду викладених в постанові від 16.10.2019р. судом встановлено наступне.

В Листі архівного сектору Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 12 вересня 2014 року № 06-04/1274 зазначено, що по документах архівного фонду «Ходосівська сільська рада» та «Лісніківська сільська рада» за 1996 рік рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_28 не виявлено.

Разом з тим, безпосередньо в Листі Архівного сектору Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 12 вересня 2014 року № 06-04/1274, у відповідь на запит прокуратури Київської області від 09.09.2014р. зазначено про надання наявних в архівному секторі Києво-Святошинської РДА документів:

копії Протоколу 9-ї сесії 21-скликання Ходосівської сільської ради від 06 квітня 1992 року із додатками на 13-ти аркушах (підстава: Фонд: №48; опис: №1; справа №308; аркуш: 45-49, 91-98);

копії Протоколу 11-ї сесії 21-скликання Ходосівської сільської ради від 29 вересня 1992 року із додатками на 8-ми аркушах підстава: Фонд: №48; опис: №1; справа №308; аркуш: 45-49, 91-98).

Зазначені архівні документи прокурором до позовної заяви додані не були, та були витребувані судом ухвалою від 21.04.2016р.

Листом від 25.04.2016 року № 06-04/473 архівним сектором Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області надано архівні матеріали (Протоколу 9-ї сесії 21-скликання Ходосівської сільської ради від 06 квітня 1992 року із додатками на 13-ти аркушах, копії Протоколу 11-ї сесії 21-скликання Ходосівської сільської ради від 29 вересня 1992 року із додатками на 8-ми аркушах), які долучені до матеріалів справи.

До матеріалів справи було долучено надані вказаним Листом Архівного сектору Києво-Святошинської Районної державної адміністрації № 06-04/473 від 25.04.2016 року:

Рішення Ходосівської сільської ради народних депутатів 9 сесії 21 скликання від 06.04.1992 року «Про виділення земельної ділянки кооперативу «Київ-побут» в с. Ходосівка.»

Протокол Ходосівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області 9 сесії 21 скликання від 06.04.1992 р.

Лист Виконавчого комітету Києво-Святошинської райради народних депутатів Київської області на ім`я Голови Ходосівської сільської Ради народних депутатів Корнієнко Л.У. від 30.01.1992р. №3/22-59 щодо клопотання кооперативу «Київ-Побут» про передачу території колишнього піонерського табору «Юний технік» загальною площею 4,8 га.;

Лист кооперативу «Київ-Побут» від 1992р. за підписом Голови кооперативу Усенко В.Ю. на ім`я Голови Києво-Святошинської райради народних депутатів ОСОБА_36 ;

Лист Заступника Міністра народної освіти УССР Хоменко І.С. голові Києво-Святошинської райради народних депутатів ОСОБА_36 щодо передачі піонертабору «Юний технік» кооперативу «Київ-Побут», згідно Акта передачі від 07.09.1989р., засвідчений печаткою Міністерства;

Акт передачі споруд піонертабору «Юний технік» кооперативу «Київ-Побут», від 07.09.1989р. складений за підпісами: Комісії «Республіканської станції юних техників» у складі голови ОСОБА_37 заст. Директора станції, ОСОБА_38 зав.лабораторії станції, ОСОБА_39 -//-, ОСОБА_40 бухгалтера централізованої бухгалтерії Міністерства народної освіти УССР, та Комісії кооперативу «Київ-Побут» у складі Усенко В.Ю. Голови кооперативу, ОСОБА_41 гол.бухгалтера, ОСОБА_42 члена кооперативу, ОСОБА_43 , - зав.господарством, засвідчені печатками Республіканської станції юних техників, піонертабору «Юний технік» та кооперативу «Київ-Побут»;

Договір кооперативу «Київ-Побут» з с/г «Хотівський» від вересня 1988р.;

Протокол №3 від 12.07.88р. кооперативу «Київ-Побут»

Рішення Ходосівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області 11 сесії 21 скликання від 29.09.1992 року «Про відміну рішення 9-сесії с/р народних депутатів від 06.04.1992р. «Про виділення земельної ділянки кооперативу «Київ-Побут» в розмірі 4,8 га»

Рішення Ходосівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області 11 сесії 21 скликання від 29.09.1992 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_28 про виділення земельної ділянки»

Заява гр. ОСОБА_28 від 1.09.1992р. про передачу у приватну власність земельної ділянки 4,8 га колишнього піонертабору «Юний технік» від коопереативу «Київ-Побут»;

сторінка Державного акту на землю від 12.10.1992р. виданого ОСОБА_28 у приватну власність, 4,8 га, Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів за №205-А, підписаного Головою виконавчого комітету Києво-Святошинської районної Ради народних депутатів Київської області Кравчуком В.О., скріпленого печаткою Києво-Святошинської районної Ради народних депутатів Київської області;

Протокол №00/51 від 12.08.1992р. кооперативу «Київ-Побут» про вихід із членів кооперативу ОСОБА_28 та виділення йому земельної ділянки 4,8 га в с.Лісники Києво-Святошинського р-ну (держ. Акт серії Б №026656 від 12.02.1992р.) в якості вихідного паю;

Протокол Ходосівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області 11 сесії 21 скликання від 29.09.1992 р.п.4 Розгляд заяв. Земельні питання.

Таким чином суд приходить до висновку, що інформація в Листі архівного сектору Києво-Святошинської РДА Київської області від 12 вересня 2014 року № 06-04/1274, пояснюється іншими архівними відомостями, наданими суду тим самим Архівним сектором Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (лист від 25.04.2016 року № 06-04/473), які підтверджують факт прийняття рішення про передачу ОСОБА_28 спірної земельної ділянки площею 4,8 га не у 1996 році, а у вересні 1992 року.

Разом з тим, про наявність зазначених архівних документів, серед яких міститься і копія Державного акту від 12.10.1992 р. №205-А було відомо прокуратурі Київської області перед поданням позову. Прокуратура Київської області факт прийняття вказаного рішення та видачі державного акту від 12.10.1992 р. не заперечує.

В наданій позивачем копії Листа Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 09 вересня 2014 року №304 зазначено, що:

- У ВО «Укрдержліспроект» зберігаються постійно Пояснювальні записки до проекту організації і розвитку лісового господарства (Проект), лісові карти М 1:10000 і М 1:100000. Термін зберігання лісових карт до виготовлення актів на право постійного користування землею.

- Всі інші наявні матеріали лісовпорядкування передаються замовнику ВП НУБіП України «Боярська ЛДС» і в ВО «Укрдержліспроект» відсутні.

- Останнє базове лісовпорядкування ВП «БЛДС» було проведено в 2007-2008 на площі 17934 га.

- Картографічною (геодезичною) основою для складання планшетів стали Державні акти на право користування землею БЛДС, виготовлені у 2002-2004 роках, встановленою площею 17934 га.

- На даний час Хотівське лісництво ввійшло до Боярського лісництва.

- Надані земельні ділянки з кадастровими номерами розміщені на території Боярського лісництва ВП «БЛДС»:

:03:001:0008 кв. 156 вид.29

:03:001:0044 кв. 156 вид.1,4

:03:001:5002 кв. 156 вид. 3,11

:03:001:5021 кв. 156 вид.3.

- Разом з тим інформуємо, що Публічна кадастрова карта не гарантує повну достовірність і точність привязки земельних ділянок нанесених згідно кадастрових номерів. Одна з важливих її призначень виявлення та виправлення помилок в кадастрі. В сумнівних випадках, стосовно розміщення земельних ділянок по Публічній кадастровій карті необхідно звернутися до управління Держземагенства в Київській області».

В Листі від 11 вересня 2014 року Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» від 11.09.2014 на адресу Прокуратури Київської області зазначено:

Боярська лісова дослідна станція була створена в 1966 році, відповідно до наказу №50 по УСГА від 12.02.1966 року.

- Перше базове лісовпорядкування по Хотівському лісництву проведено у 1949р. спеціалізованою лісовпорядною організацією. Чергове базове лісовпорядкування було проведено в період 2007-2008рр. під час якого чітко визначені лісогосподарські заходи та характер використання земельних ділянок, які відображені в Проекті організації і розвитку лісового господарства БЛДС на 2007-2017рр.

- Зазначені в зверненні земельні ділянки зображені на викопіюванні орієнтовно накладаються на планово-картографічні матеріали Боярського лісництва ЛДС в розрізі кварталів 156, вид. 1-4, 8, 11,15,15,26, кв. 158вид.1-6.

- По даному питанню на даний момент ідуть розгляди в судових установах.»

В наданому позивачем Листі відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» від 09 жовтня 2014 року, на адресу Прокуратури Київської області зазначено: -

«Лісовпорядкування на території Державного лісовіого фонду ВП НУБІП «Боярська ЛДС» проводилось ВО «Укрдержліспроект». Планово-картографічні матеріали були поновлені в 2008 році. За матеріалами попередніх років просили звертатися до вище вказаного підприємства.

Оригінал та копія наказу №50 по УСГА від 12.02.1966р. про створення БЛД відсутні по причині пожежі 1994р.

Зазначені в зверненні земельні ділянки орієнтовно накладаються на планово-картографічні матеріали Боярського лісництва ВП НУБіП України «Боярська ЛДС» в розрізі кварталів та виділів: 154, вид.25, 27, 35; 156 вид.1-4, 8, 11, 15, 16, 26, 29; кв.158 вид.1-6.

При цьому, як вбачається з наданої копії Проекту організації та розвитку лісового господарства відокремленого підрозділу Національного аграрного університету «Боярська лісова дослідна станція» на 2007-2017 датованого 2008р., погодженого Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства 14.04.2011р.»: «Картографічною (геодезичною) основою для складання лісовпорядних планшетів стали Держакти на право користування землею Боярською ЛДС, зроблених у 2002-2004 роках, встановленою площею ЛДС 17934 га», (т.1 а.с. 124,131). Крім того в пункті 1.5 Проекту зазначено: «Розподіл території ЛДС в межах лісництв за належністю їх до міських, селищних і сільських рад» по Ходосівській та Лісниківській радам» графа «перелік кварталів» не заповнена). Проект містить відомості про значні зміни площ лісогосподарства БЛДС за даними лісовпорядкування, по угіддям, що є суміжними з ділянками відповідачів, у т.ч. в період виникнення спірних правовідносин. Зокрема, за табличними даними щодо лісовпорядкувань 1987 та 1997 року площі Хотівського лісництва становили 2350 га та 2313 га відповідно. Тобто, в період між лісовпорядкуваннями 1987 року та 1997 року (період, який має безпосереднє значення для даної справи) площі Хотівського лісництва зменшилися на 37 гектарів (том справи №1 а.с.129-130). Зміни площ пояснено в них у т.ч. «врахуванням щорічного внесення поточних змін», що вказує на відсутність сталої площі лісових земельних ділянок лісництв на дату прийняття рішень щодо надання земельної ділянки ОСОБА_28 та видачі державних актів 1992 року та 1996 року.

На думку суду, з огляду на дату складання вказаного Проекту організації та розвитку лісового господарства ВП НАУ «Боярська лісова дослідна станція» (2008 рік), та зазначеної в ньому картографічної основи (державні акти на право користування землею Боярською ЛДС, зроблених у 2002-2004 роках), зазначений документ не встановлює безпосередньо фактичних даних, що мали б суттєве значення щодо обставин станом на дату видання оспорюваного позивачем Акту 1996 року.

В наданому прокурором листі НУБіП України від 20.01.17 №0138, зазначено, що:

Земельні ділянки з кадастровими номерами, зазначеними у вашому запиті, орієнтовно розміщені на землях лісогосподарського призначення ВП «НУБіП України «Боярська ЛДС» квартал 156 виділ 29 в межах Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району та квартал 158 виділах 1, 2 в межах Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району, відповідно до планово-картографічних матеріалів і поквартальних таксаційних описів матеріалів лісовпорядкування 2010 року. Для отримання картографічних матеріалів лісовпорядкування рекомендуємо вам звернутися до Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект».

В наданому позивачем Листі Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 23.01.2017 р. №25 зазначено про:

«надання фрагменту з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталів 58, 60 і меж їх таксаційних виділів Хотівського лісництва Боярської ЛДС відповідно до матеріалів лісовпорядкування 1997, 2007 років та межами земельних ділянок згідно з поданими кадастровими номерами (зокрема на наданому фрагменті зазначено 15 земельних ділянок: :03:001:0008, :03:001:0016, :03:001:0014, :03:001:0009, :03:001:0010, :03:001:0011, :03:001:0012, :03:001:0013, :03:001:0015, :03:001:0024, :03:001:0022, :03:001:0025, :03:001:0026, :03:001:0017, :03:001:0018.»

Судом досліджено, що в матеріалах справи відсутні планшети лісовпорядкування станом на 1992-1996 рр., як належні картографічні матеріали вказаного періоду, а також попередніх років.

Відтак суд вважає, що зазначеними листами також не встановлюються безпосередньо фактичні дані, що мали б суттєве значення щодо обставин станом на дату виникнення спірних правовідносин 1992, 1996 рр., та вчергове підкреслено «орієнтовність» наведених відомостей, на що вже звертали увагу суди під час попередніх розглядів даної справи.

Наведені позивачем витяги з Проекту організації і розвитку лісового господарства БЛДС 1988 року з посиланням на матеріали лісовпорядкування 1967-1968 років, схема ділення території лісництва учбово дослідного лісгоспу Боряської ЛДС містять виключно загальні відомості щодо розташування і площі урочищ лісництв та їх розташування на території району.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України до одержання установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Зокрема, згідно п. 1.1. Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування мають складатися на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містити детальну характеристику лісу. Перелік планово - картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.

Зважаючи на наявні архівні матеріали щодо прийняття рішень про передачу спірної земельної ділянки у 1992 році, для розгляду даної справи має значення і може бути належним доказом саме планово-картографічні матеріали (планшети лісовпорядкування 1987 року та 1997 року). Попри ухвали суду про витребування відповідних доказів, позивачами належних матеріалів лісовпорядкування (планшети лісовпорядкування 1987 року та 1997 року) надано не було.

Суд враховує відомості про відсутність у ВО «Укрдержліспроект» та ВП «Боярська ЛДС» НУБіП України планшетів лісових карт (планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування) Боярської лісової дослідної станції, виготовлених як до 1992 року, так і тих, на підставі яких було виготовлено акти на право постійного користування землею Боярської лісової дослідної станції НАУ у 2003 році. Позивачі вказаними листами письмово підтвердили, що не мають планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, які б підтверджували право постійного користування БЛДС земельними лісовими ділянками за період 1987 1996 років (лист ВП НУБІП України «Боярська лісова дослідна станція» від 09 жовтня 2014 року (а. с. 153 т. 1) та лист ВО «Укрдержліспроект» від 09 вересня 2014 року №304 .

Зазначені обставини вказують на відсутність належних доказів фактичного користування Боярською Лісовою дослідної станцію НАУ спірних земельних ділянок, як на час передачі земельної ділянки 4,8 га в постійне користуваннякооперативу «Київ-Побут» (1992 рік), в подальшому передану ОСОБА_28 , про що видано йому державний акт від 12.10.1992р., так і на дату видачі йому державного акту про право власності на землю від 27.12.1996 р.

04.06.2020р. представником Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надано додаткові пояснення по суті позовних вимог і обставин справи. В наданому прокурором листі ВО «Укрдержліспроект» від 13.01.2020р. №18 (а. с. 25-26 т.9) вказано, що «надано фрагменти публічної кадастрової карти України з нанесеними межами частини кварталів 58,60 і межами їх таксаційних виділів Хотівського лісництва ВП НУБІП «Боярська ЛДС» відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2007 року, частини кварталів 234, 235 і межами їх таксаційних виділів Боярського лісництва ВП НУБІП «Боярська ЛДС» відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2017 року, та межами земельних ділянок згідно з поданими кадастровими номерами.».

На зазначених фрагментіах публічної кадастрової карти України позначено суміжне розташування 17 спірних земельних ділянок на північній границі окреслених сусідніх кварталів №58, АДРЕСА_2 , позначених як Хотівське лісницто ВП НУБІП «Боярська ЛДС» лісовпорядкування 2007 року, на межі з селом Лісники», та сусідніх кварталів №234, № НОМЕР_2 , позначених як Хотівське лісницто ВП НУБІП «Боярська ЛДС» лісовпорядкування 2017 року, на межі з селом Лісники», відповідно.

Суд звертає увагу, що на наданих фрагментах Публічної кадастрової карти України, в листі ВО «Укрдержліспроект» від 13.01.2020р. №18, в межах кварталів №№ 58,60, крім спірних земельних ділянок також позначено:

близько 30 земельних ділянок (розташовані на наданих фрагментах ПККУ в позначених межах кварталів №№ 58, 234 ВП «Боярська ЛДС») суміжні зі спірними земельними ділянками, згруповані єдиним масивом на одній лінії. Згідно загальнодоступних відомостей Публічної кадастрової карти України усі вказані ділянки містять позначення типу власності: «приватна власність», та цільове призначення: «02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», а не для ведення лісового господарства, як вказує позивач; у т.ч. на базовому шарі Публічної кадастрової карти України («Оглядова карта» (ТЕСТ) на місці розташування вказаних ділянок містяться численні позначення будівель і споруд вздовж вулиці « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

близько 160 одиниць (розташовані на наданому фрагменті ПККУ в позначених межах кварталів №№ 64, 235 ВП «Боярська ЛДС»), які, згідно загальнодоступних відомостей Публічної кадастрової карти України мають позначення типу власності: державна власність, та цільове призначення: 01.06 Для колективного садівництва ведення колективного садівництва, а не для ведення лісового господарства, як вказує позивач; також, на базовому шарі Публічної кадастрової карти України («Карта масштабу М 1:100000») поряд із вказаними ділянками міститься позначення « ІНФОРМАЦІЯ_3 (стр.)».

Представники відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 заперечували проти долучення наданих «фрагментів Публічної кадастрової карти з нанесеними межами частини кварталів і межами їх таксаційних виділів» наданих ВО «Укрдержліспроект», ставили під сумнів їх достовірність, як неналежних доказів.

Як зазначав Верховний Суд, відомості з Публічної кадастрової карти України, розміщеної на офіційному вебсайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин - є загальнодоступними, загальновідомими, а тому не потребують доказування (частина третя статті 82 ЦПК України). При цьому суд не позбавлений права встановлювати обставини, які ставлять під сумнів чи спростовують відповідність відомостей з Публічної кадастрової карти України фактичному стану.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи планшетів лісовпорядкування 1987, 1997 років, на думку суду зазначеними фрагментами Публічної кадастрової карти не можуть встановлюватись безпосередньо фактичні дані, що мали б суттєве значення щодо обставин станом на дату виникнення спірних правовідносин у 1992 та 1996 роках відповідно.

Надаючи оцінку відомостям зазначеним в наданих листах ВО «Укрдержліспроект» від 13.01.2020 року №18 та від 23.01.2017р. №25, а також в поясненнях прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури від 04.06.2020р. №05/09/2-30 про те, що відповідно до матеріалів лісовпорядкування 1997, 2007, 2017 років спірні земельні ділянки розташувались у кварталах 58, 60 Хотівського лісництва.», суд звертає увагу на наступне.

Згідно з вимогами пункту 2.1.4 Інструкції Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року складені оригінали планшетів, які мають межі з іншими землекористувачами, завіряються в органах землевпорядкування того району, де проводяться лісовпорядкувальні роботи.

Крім того, відповідно до ст.48 чинної редакції Лісового кодексу України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Крім того, відповідно до ст.49 ЛК України державний лісовий кадастр на території України ведеться з метою ефективної організації охорони і захисту лісів, раціонального використання лісового фонду України, відтворення лісів, здійснення систематичного контролю за якісними і кількісними змінами лісів; Державний лісовий кадастр ведеться на основі державного земельного кадастру.

Документація державного лісового кадастру ведеться органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, на основі державного земельного кадастру, матеріалів лісовпорядкування, інвентаризації, обстежень та обліку лісів окремо по власниках лісів і постійних лісокористувачах (ст.52 ЛК України).

Відповідно до п.п. 4-7 Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №848 від 20.06.2007 року, документація кадастру ведеться на основі даних державного земельного кадастру, матеріалів лісовпорядкування, інвентаризації, обстежень та первинного обліку лісів окремо за власниками лісів і постійними лісокористувачами на підставі документів, визначених статтею 52 Лісового кодексу України.

Позивачем до матеріалів справи не додано належних матеріалів лісовпорядкування відповідних періодів, які б відповідали вимогам чинного законодавства та підтверджували відношення оспорюваних земельних ділянок до земель лісового фонду. З огляду на відсутність належних планово-картографічних матеріалів (планшетів лісовпорядкування чинних станом на 1987, 1997, 2003 роки) суд позбавлений можливості здійснити перевірку належними доказами відомостей наданих в листах ВО «Укрдержліспроект» «фрагментів Публічної кадастрової карти з нанесеними межами частини кварталів і межами їх таксаційних виділів».

В свою чергу листи ВО «Укрдержліспроект» від 13.01.2020 року №18, від 23.01.2017р. №25 не відповідають вимогам галузевих нормативних документів, а також положенням Лісового кодексу України, а саме: не містять в додатках проекту організації та розвитку лісового господарства, планшетів лісовпорядкування погоджених у встановленому порядку з органами землевпорядкування Києво-Святошинського району Київської області та територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, а тому, з врахуванням Прикінцевих положень ЛК України, не мають братися судом до уваги як доказ права постійного користування позивачем спірними земельними ділянками.

В Проекті організації і розвитку лісового господарства учбово-дослідного лісгоспу Боярської дослідної станції Київської області 1988 року (Том-1 Пояснювальна записка) на стор.336 зазначено відомості щодо надання в постійне користування земельних ділянок для цілей не повязаних із лісокористуванням, а саме:

« Ким дозволено відвод та дата розпорядження:

4. Наказ МСХ СРСР №185 від 11.05.1956р.,

Кому дозволено відвод: Київському військовому округу МО,

Де розташований відвід /л-во, урочище, дача, № квартала/: Хотівське л-во, кв.58, 60,

Для яких цілей: Під піонерлагерь, Площа відведення, га: 3,9».

Аналогічні відомості містяться в Проекті організації та розвитку лісового господарства Боярської дослідної станції Національного Аграрного Університету (Том-1, Книга -1 Пояснювальна записка) 1998 року, на стор. 242.

Також в зазначеному Проекті організації і розвитку лісового господарства учбово-дослідного лісгоспу Боярської дослідної станції Київської області 1988 року зазначено, що: Таксація лісу на всій площі лісгоспу проведена без використання аерофотознимків; границі лісгоспу, лісництв, пункти розташування контор, лісних кордонів показані на доданих схематичних картах (рис 1,2).

Додані до вказаних Проектів організації та розвитку лісового господарства схематичні карти, з огляду на їх незадовільний масштаб, надають виключно узагальнене поняття розташування урочищ і кварталів лісництв і не встановлюють необхідних відомостей щодо координат та розташування спірних ділянок, чим зокрема пояснюються застереження НУБіП України та ВО «Укрдержліспроект» щодо «орієнтовності» накладення цих ділянок на землі лісництв.

При цьому, як встановлено судом, датою створення Боярської лісової дослідної станції Київської області зазначено 1960 рік (відповідно до Наказу №50 по УСХА від 12.02.1960 року).

За таких обставин вбачається, що у 1956 році, з території Хотівського лісництва (на той час в користуванні Київського лісогосподарського інституту Міністерства вищої освіти СРСР, територія лісгоспу якого була збільшена у 1945 році за рахунок приєднання Хотівського лісництва) було відведено в довгострокове користування землі, з цільовим призначенням: «під піонерський табір», а саме з території колишніх кварталів №58, 60, які згідно схематичної карти вказаного Проекту розташовані суміжно, з північної сторони с.Лісники та південної сторони с.Ходосівка відповідно.

Наявність вказаних відомостей в Проекті організації і розвитку лісового господарства учбово-дослідного лісгоспу Боярської дослідної станції Київської області 1988 року, та в Проекті організації та розвитку лісового господарства Боярської дослідної станції НАУ 1998 року вказує, на те, що станом на 1989 рік (рік передачі території і будівель піонертабору кооперативу «Київ-Побут»), раніше прийняті рішення скасовані не були.

Як встановлено судом, в наданій зазначеним листом Архівного сектору Києво-Святошинської РДА за № 06-0/473 від 25 квітня 2016 р. копії «Акта передачі будівель п/лагеря «Юний Технік» розташованного в с.Лісники Київської області» від 07.09.1989р. затвердженого 11.09.1989р. підписом Директора і печаткою РСЮТ (Республіканської станції юних техників) зазначено, що:

- Комісія «Республіканської станції юних техників» в складі 4-х осіб (у т.ч. 3-х представників РСЮТ та бухгалтера централізованої бухгалтерії Міністерства народної освіти), на підставі Наказу №151 від 07.09.1989р. з одного боку та комісія кооперативу «Київ-Побут» в складі 4-х осіб склали цей акт в тому, що: 1. В звязку з ліквідацією піонерлагеря на підставі листа Міністерства народної освіти від 10.05.1989р. Республіканська станція юних техників передає піонертабір «Юний технік» кооперативу «Київ-Побут» при виробничому обєднанні «Електроприбор» - територію 15 га з лісопосадками та фруктовими деревами, а також наступні будівлі-споруди (14 найменувань: водонасосна станція, дешева, бойлерна з вмивальнею, погреб, туалети, госпблок, зимню будівлю, кінопроекційну, літню дервяну будівлю, літні будівлі, навіс-столову, навіс-альтанку, альтанки 3 шт.), 2. Весь мякий інвентар, обладнання, матеріали, павільйони та інші цінності піонертабору «Юний технік» повністю оплачені кооперативом «Київ-Побут».

Правове регулювання діяльності піонерських таборів, станцій юних техніків в зазначений період відбувалося відповідно до Закону Української РСР «Про народну освіту» від 01.10. 1974р. N 2778-VIII (далі Закон УРСР «Про народну освіту»).

Статтею 41 «Позашкільні заклади» Розділу V «Позашкільне виховання» Закону УРСР «Про народну освіту» 1974 р. було встановлено «З метою всебічного розвитку здібностей і нахилів учнів, виховання громадської активності, інтересу до праці, науки, техніки, мистецтва, спорту, військової справи, а також для організації культурного відпочинку і зміцнення їх здоров`я державні підприємства, установи і організації, колгоспи, інші кооперативні, профспілкові, комсомольські та інші громадські організації створюють палаци і будинки піонерів, станції юних техніків, юних натуралістів, юних туристів, дитячі бібліотеки, спортивні, художні, музичні школи, піонерські табори та інші позашкільні заклади.»

Вказаний Закон УССР був чинним на час прийняття рішень про ліквідацію піонертабору «Юний технік» та передачу його земельних ділянок і майна кооперативу «Київ-Побут» і втратив чинність згідно з Постановою Верховної Ради Української РСР від 4 червня 1991 року N 1144-XII.

Республіканська станція юних техніків згідно з Додатком N 1 до постанови Ради Міністрів УРСР від 22 липня 1988 р. N 194 «Про організацію і структуру управління загальною середньою і професійно-технічною освітою в Українській РСР» - входила до Переліку установ і організацій, безпосередньо підпорядкованих Міністерству народної освіти УРСР.

Листом №21/31 Заступника Міністра народної освіти УРСР Хоменко І.С. на ім`я Голови Києво-Святошинської райради народних депутатів Кравчука В.А. підтверджено ліквідацію піонерського табору піонертабору «Юний технік» та передачу кооперативу «Київ-Побут», згідно Акта передачі від 07.09.1989 року, підпис на листі засвідчено печаткою Міністерства народної освіти УРСР.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що станом на 1989 рік в постійному користуванні позашкільного навчального закладу піонерський табір «Юний технік», підпорядкованого Міністерству народної освіти УРСР, перебувала територія 15 га з лісопосадками та фруктовими деревами в с.Лісники Киівської області, яка за згодою зазначеного міністерства була передана кооперативу «Київ-Побут» на підставі Акту передачі від 07.09.1989 року.

Боярська лісова дослідна станція проти зазначеної передачі не заперечувала. Відомостей про одночасне володіння і користування зазначеною земельною ділянкою Боярською лісовою дослідною станцією отримані архівні документи не містять.

Правове регулювання діяльності кооперативів на час передачі території і майна ліквідованого піонертабору «Юний технік» відбувалося відповідно до Закону СРСР від 26 травня 1988 року № 8998-XI «Про кооперацію в СРСР» (далі Закон «Про кооперацію в СРСР»).

Відповідно до Статті 5 Закону «Про кооперацію в СРСР» передбачено, що кооператив є організацією громадян СРСР, які добровільно об`єднались на основі членства для спільного провадження господарської та іншої діяльності на базі належного йому на праві власності, орендованого або наданого в безплатне користування майна, самостійності, самоврядування і самофінансування, а також матеріальної заінтересованості членів кооперативу і найбільш повного поєднання їх інтересів з інтересами колективу і суспільства. Відповідно до ч.2. ст.1 Закону «Про кооперацію в СРСР» передбачено, що в умовах політичної і економічної систем СРСР, при провідній ролі державної (загальнонародної) форми власності повсюдного розвитку набуває кооперативна форма власності. Статтею 7 «Власність кооперативу» було встановлено, що власністю кооперативу є майно створюваних ним підприємств і організацій, а також майно міжгосподарських підприємств і організацій відповідно до його пайової участі. Майно об`єднань, до складу яких входять кооперативи, інші громадські і державні підприємства і організації, є спільною власністю держави, кооперативів та інших громадських організацій. Статтею 9 «Користування кооперативом природними ресурсами і майном, яке не є його власністю» передбачалось, що володіння і користування землею та іншими природними ресурсами кооператив здійснює у встановленому порядку. Кооператив несе відповідальність за додержання вимог і виконання заходів щодо раціонального використання і охорони наданих йому в користування земель, вод, надр, лісів та інших природних ресурсів.

Відповідно до cтатті 13 положень Земельного кодексу УРСР (в редакції, що діяла до 15.03.1991р. до набуття чиності Постаноою Верховної Ради УРСР від 18.12.1990р. «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР»), перебачалось , що земля в Українській РСР надається в користування: - колгоспам, радгоспам, іншим сільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам; - промисловим, транспортним, іншим несільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам; - громадянам СРСР.

Згідно Статті 103 «Склад земель сільських населених пунктів», передбачалось, що до земель сільських населених пунктів належать усі землі, що розташовані в межах, встановлених для цих пунктів. До їх складу входять:

1) землі, що знаходяться у безпосередньому віданні сільських

Рад народних депутатів; 2) землі, закріплені за колгоспами, радгоспами та іншими

сільськогосподарськими підприємствами; 3) землі, надані державним, кооперативним, громадським та іншим несільськогосподарським підприємствам, організаціям та

установам.

З огляду на зазначене судом встановлено, що 07.09.1989 року Кооператив «Київ-Побут» набув у порядку встановленому чинним на той час законодавсвтвом СРСР та УРСР право власності на майновий комплекс ліквідованого піонертабору «Юний технік», до складу якого входили як будівлі, споруди, рухоме майно, так і територія 15 га з лісопосадками та фруктовими деревами в с.Лісники Киівської області. А тому землі, надані кооперативам відповідно до статті 103 ЗК УРСР належали до земель сільських населених пунктів.

При цьому, чинною на той час редакцією земельного законодавства СРСР та УРСР, попри визнання державою кооперативної форми власності, володіння земельними ділянками для кооперативних організацій передбачалось виключно на титулі користування.

Відповідно до п. 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року N 563-XII «Про земельну реформу» було передбачено повноваження місцевих, у т.ч. сільських рад щодо надання земель громадянам, підприємствам, установам і організаціям у ході земельної реформи та закріплення їх прав на володіння або користування землею.

Відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990р. N 562-XII «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР», було введено в дію Земельний кодекс Української РСР, з 15 березня 1991 року. Крім того, вказаною Постановою було передбачено, що Земельний кодекс Української РСР застосовується до правовідносин, що виникнуть після введення Кодексу в дію, тобто з 15 березня 1991 року, крім правовідносин, передбачених главою 5 Кодексу, до яких ця глава застосовується з 1 січня 1992 року. До земельних правовідносин, що виникнуть до 15 березня 1991 року (а до правовідносин щодо земельного податку і орендної плати - до 1 січня 1992 року), Земельний кодекс Української РСР застосовується до тих прав і обов`язків, які виникнуть після

введення Кодексу в дію. Встановити, що: рішення про надання і вилучення земельних ділянок, прийняті до 15 березня 1991 року відповідними органами в межах їх компетенції, але не виконані на час введення Земельного Кодексу Української РСР в дію, підлягають виконанню відповідно до вимог Кодексу; громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування (з урахуванням подальших змін згідно із Законом N 3180-12 від 05.05.93- до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування).

Відповідно до вимог ст. 3 ЗК України (в редакції від 03 березня1992 року) розпоряджаються землею ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Відповідно до Листа від 30.01.1992р. №3/22-59 Виконавчий комітет Києво-Святошинської райради народних депутатів Київської області направив Голові Ходосівської сільської Ради народних депутатів Корнієнко Л.У. клопотання кооператива «Київ-Побут» про закріплення за ним території колишнього піонерського табору «Юний технік» загальною площею 4,8 га для організації оздоровчого комплексу та просив розглянути дане питання.

Відповідно до Рішення Ходосівської сільської ради від 06 квітня 1992 року 9 сесії 21 скликання, розглянувши заяву і документи, надані кооперативом «Київ-Побут» про закріплення за ним в постійне користування земельної ділянки для організації оздоровчого комплексу, сільська Рада народних депутаів відмічає, що ця земельна ділянка розміром 4,8 га знаходилась у користуванні бувшого піонерського табору «Юний технік», який ліквідовано в 1989 році /наказ по Міністерству народної освіти від 5.05.89р./ і згідно акту передачі передано кооперативу «Київ-Побут», сільська Рада народних депутаів вирішила: закріпити земельну ділянку розміром 4,8 га в постійне користуванн за кооперативом «Київ-Побут», яка знаходиться в с.Ходосівка /бувша територія піонерського табору «Юний технік» для організації оздоровчого комплексу».

Відповідно до Протоколу засідання Ходосівської сільської ради від 06 квітня 1992 року 9 сесії 21 скликання, розглянуто і підтримано питання п.3 порядку денного «Про виділення земельної ділянки кооперативу «Київ-Побут», з врахуванням того, що «звернулися кооператив «Київ-Побут» і підприємство «Сіверка» про закріплення за ними земельних ділянок в с.Ходосівка для будівництва господарських приміщень та оздоровчого комплексу, враховуючи те, що є акт про відведення цієї землі погоджений районними службами… вирішили: /рішення додається/».

З огляду на зазначене, судом встановлено, що виділення Кооперативу «Київ-Побут» для будівництва господарських приміщень та оздоровчого комплексу земельної ділянки розміром 4,8 га, що знаходилась у користуванні бувшого піонерського табору «Юний технік», відбулося на підставі акту відведення земельної ділянки погодженого районними службами. При цьому держава в особі Виконавчого комітету Києво-Святошинської райради народних депутатів Київської області підтвердила наявність у Ходосівської сільської Ради народних депутатів повноважень на розгляд і вирішення заначеного питання.

Відповідно до Рішення Ходосівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області 11 сесії 21 скликання від 29.09.1992 року «Про відміну рішення 9-сесії с/р народних депутатів від 06.04.1992р. «Про виділення земельної ділянки кооперативу «Київ-Побут» в розмірі 4,8 га», у зв`язку зі змінами, які відбулися у кооперативі «Київ-Побут» /протокол загальних зборів кооперативу від 12.08.1992р. договір №16 від 12 серпня 1992 р. про виділення вихідного земельного паю члену кооперативу/ , сільська Рада народних депутаів вирішила: «рішення 9-сесії с/р народних депутатів від 06.04.1992р. «Про виділення земельної ділянки кооперативу «Київ-Побут» в розмірі 4,8 га в постійне користування відмінити».

Відповідно до Протоколу №00/51 від 12 серпня 1992 року Загальних зборів членів кооперативу «Київ-Побут» постановлено вивести ОСОБА_28 із членів кооперативу, видавши йому у вигляді вихідного паю у приватну власність з правом володіння і розпорядження земельну ділянку пл. 4,8 га, яка розташована в с. Лісники Києво-Святошинського району м. Києва (держ.акт серії Б №026656 від 12.05.1992р.), що належить кооперативу на правах володіння і розпорядження.

Відповідно до Заяви від 01 вересня 1992 року ОСОБА_28 1968 р.н., паспорт серія НОМЕР_3 виданий Ленінградським РИК 27.11.1984р. звернувся до голови Ходосівської сільської ради у зв`язку із змінами в кооперативі «Київ-Побут» і просив надати йому у приватну власність ділянку 4,8 га (колишнього піонерського табору «Юний технік»), з доданням документації щодо земельної ділянки.

Відповідно до Протоколу засідання Ходосівської сільської ради від 29 вересня 1992 року 11 сесії 21 скликання, розглянуто і підтримано питання п.4 порядку денного «Земельні питання», яке доповідав землемір ОСОБА_44 .

Відповідно до Рішення Ходосівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області 11 сесії 21 скликання від 29.09.1992 року, розглянувши заяву ОСОБА_28 про виділення йому в приватну власність земельну ділянку, яка раніше була закріплена за кооперативом «Київ-Побут», членом якого був ОСОБА_28 /, але у зв`язку із виходом його з членів кооперативу, є постанова загальних зборів кооперативу про виділення йому земельного паю, тобто земельної ділянки раніше закріпленої за кооперативом «Київ-Побут», договір №16 про виділення вихідного земельного паю від 12 серпня 1992 р./, сесія Ходосівської сільської Ради народних депутатів, керуючись Земельним кодексом України, вирішила: «Надати ОСОБА_28 в постійне користування земельну ділянку в розмірі 4,8 га. /бувший піонерський табір/.

Серед вказаних архівних матеріалів рішень Ходосівської сільської Ради народних депутатів від 1992 року, наданих Листом Архівного сектору Києво-Святошинської Районної державної адміністрації № 06-04/473 від 25.04.2016 року, також міститься сторінка Державного акту на землю від 12.10.1992р. виданого ОСОБА_28 «у приватну власність», 4,8 га, виданого за підписом Голови виконавчого комітету Києво-Святошинської районної Ради народних депутатів Київської області Кравчук В.О., землевпорядника ОСОБА_45 , Акт скріплено печаткою Києво-Святошинської районної Ради народних депутатів Київської області та зареєстровано в Книзі записів державних актів за № 205-А .

Відомості Протоколу засідання Ходосівської сільської ради від 06 квітня 1992 року щодо питання п.3 порядку денного «Про виділення земельної ділянки кооперативу «Київ-Побут», з врахуванням того, що є «акт про відведення цієї землі погоджений районними службами», на думку суду вказують на те, що межі земельної ділянки 4,8 га відведеної кооперативу встановлювалися в натурі (на місцевості) та погоджувалися землевпорядними службами Києво-Святошинського району, а право користування земельною ділянкою із зазначенням її координат, площі та призначення, були закріплені виданим кооперативу державним актом серії Б №026656 від 12.05.1992р.

Таким чином судом встановлено, що до прийняття рішення про виділення та передачу ОСОБА_28 земельної ділянки 4,8 га колишнього пінертабору «Юний технік», зазначена земельна ділянка правомірно перебувала у володінні і користуванні позашкільного закладу, а в подальшому у володінні і користуванні Кооперативу «Київ-Побут», безперервно.

Аналогічні відомості викладені в заявах відповідачів у даній справі.

Надаючи оцінку інформації викладеній в Державному акті від 12.10.1992р. (Серія Б №026142), виданому виконавчим комітетом Києво-Святошинської районної ради народних депутатів ОСОБА_28 суд звертає увагу, що в зазначеному державному акті:

- поряд з текстом бланку викладеним типографічним друком «за землекористувачем закріплюється в безстрокове і безплатне користування» «гектарів землі» - заповнено відповідну графу бланку друкованим машинописним цифрами - 4,8;

- поряд з текстом бланку викладеним типографічним друком «земля надана для (ціль, призначення)» заповнено відповідну графу бланку друкованим машинописним текстом - «у приватну власність»;

- поряд з текстом бланку викладеним типографічним друком «Акт зареєстрований в книзі записів державних актів за» заповнено відповідну графу бланку друкованим машинописним текстом «№205-А». Акт засвідчено підписом Інженером землевпорядником В.О. Кордиш.

Надаючи оцінку інформації викладеній в Державному акті на право приватної власності на землю від 27.12.1996р. виданому ОСОБА_28 суд звертає увагу, що в зазначеному державному акті:

- поряд з текстом бланку «в тому, що на підставі рішення Ходосівської сільської Ради народних депутатів» в графі «(дата, номер або договір купівлю продажу, дата, реєстраційний номер)» - зазначено: «205-А»;

- поряд з текстом бланку викладеним типографічним друком «за землекористувачем закріплюється в безстрокове і безплатне користування» «гектарів землі» - заповнено відповідну графу бланку друкованим машинописним цифрами - 4,8;

- в графі «Землю передано для (мета, призначення)» зазначено - «для приватного користування»;

- в графі «Цей державний акт складено у двох примірниках, з яких перший видано громадянину « ОСОБА_28 », другий зберігається у Ходсіївській сільській Раді народних депутатів;

- в графі «Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №» - зазначено: «52».

Акт видано за підписом Голови Ходосівської сільської ради Л.Корнієнко, скріплено гербовою печаткою. На Плані зовнішніх меж земельної ділянки наведена конфігурація ділянки з відомостями поворотних точок та опису меж (від А до Б землі Лісниківської сільської ради, від Б до А землі Хотівського лісництва Боярської ЛДС), засвідчені підписом Інженера землевпорядника В. Кордиш (а. с. 189 - 190 т. 1, 200 т. 5).

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15.04.1993 N 28, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 квітня 1993 р. за N 31 (в редакції, що діяла на момент видачі та реєстрації ОСОБА_28 . Державного акту на право приватної власності на землю 1996 року), пунктами 3.1, 3.2 встановлено, що державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею видаються тією сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування.

Склад земель України, віднесення їх до категорій і переведення з однієї категорії до іншої визначалися статтею 2 Земельного Кодексу України 1990 року, Відповідно до цільового призначення всі землі України поділялися на: 1) землі сільськогосподарського призначення; 2) землі населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів); 3) землі промисловості, транспорту, зв`язку, оборони та іншого призначення; 4) землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; 5) землі лісового фонду; 6) землі водного фонду; 7) землі запасу.

Віднесення земель до категорій провадиться відповідно до їх цільового призначення. Переведення земель з однієї категорії до іншої здійснюється у разі зміни цільового призначення цих земель.

Відповідно до Статті 3 Земельного кодексу ЗК України 1990 року було передбачено, Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Відповідно до статті 4 ЗК України 1990 р. сільські Ради народних депутатів виступали суб`єктами права державної власності на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

При цьому, не могли передаватись у колективну та приватну власність: землі лісового фонду, за винятком невеликих (до 5 гектарів) ділянок лісів, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств.

Правові підстави набуття права приватної власності та права користування земельною ділянкою визначалися статтями 6, 7 ЗК України 1990 року.

Відповідно до ст. 7 ЗК України 1990 року у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства; сільськогосподарським підприємствам і організаціям; громадським об`єднанням; релігійним організаціям; промисловим, транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям; організаціям, зазначеним у статті 70 цього Кодексу, для потреб оборони; для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємствам.

Компетенція сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин визначалась статтею 9 ЗК України 1990 р., відповідно до якої було встановлено: до відання сільських, селищних і міських районного

підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить:

1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу;

2) реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі;

3) вилучення (викуп) земель відповідно до статті 31 цього Кодексу;

4) справляння плати за землю;

5) ведення земельно-кадастрової документації;

6) погодження проектів землеустрою;

7) здійснення державного контролю за використанням і охороною земель, додержанням земельного законодавства;

8) сприяння створенню екологічно чистого середовища і поліпшенню природних ландшафтів;

9) припинення права власності або користування земельною ділянкою чи її частиною;

10) видача висновків про надання або вилучення земельних ділянок, яке провадиться вищестоящою Радою народих депутатів.

11) погодження будівництва жилих, виробничих, культурно-побутових та інших будівель і споруд на земельних ділянках, що перебувають у власності або користуванні;

12) вирішення земельних спорів у межах своєї компетенції;

13) вирішення інших питань у галузі земельних відносин у

межах своєї компетенції.

Статтями 17-19 ЗК України 1990 року визначався порядок та підстави надання громадянам у користування або власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної влади в межах їх повноважень.Таким чином, набуття права на земельні ділянки передбачає обов`язкове прийняття уповноваженим органом держави (органом влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обов`язковою юридичною підставою для подальшого укладення договору на відчуження земельної ділянки та юридичного оформлення на неї відповідних прав.

З наведеного слідує, що положеннями законодавства чинного станом на 1996 рік обов`язок видачі державних актів на право приватної власності на землю було покладено саме на Ходосівську сільську Раду народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу відповідної земельної ділянки в 1992 році.

Суд приймає до уваги, що від грудня 1990 р. до 1992 р. в Україні діяла перша редакція Закону «Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування». Декларація про державний суверенітет України, укладена 16 липня 1990 року, проголосила, що влада в Україні має будуватися за принципом її розподілу на законодавчу, виконавчу і судову.

26.03.92 року вказаний закон було викладено в новій редакції (в редакції Закону

N 2234-XII ВВР, 1992, N 28, ст.387 , під назвою Закон України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування».

Відповідно до статті 5 вказаного Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»: «Фінансово-економічну базу місцевого самоврядування становлять: природні ресурси (земля, її надра, води, ліси, рослинний і тваринний світ), розпорядження якими відповідно до законів України здійснюється сільськими, селищними і міськими Радами народних депутатів».

Вказані обставини, з врахуванням чинних на той час положень земельного законодавства, вказують на те, що видача Ходосівською сільською Радою народних депутатів ОСОБА_28 державного акту на право приватної власності на землю 4,8 га серії КВ від 27.12.1996 р. відбулася на підставі правомірно прийнятого тією ж Ходосівською сільською Радою народних депутатів Рішення від 29 вересня 1992 року та з врахуванням виданого на його підставі виконавчим комітетом Києво-Святошинської районної ради народних депутатів Державного акту від 12.10.1992 року, зареєстрованого за №205-А (Серія Б №026142), що стосується тієї самої ділянки, тотожної площі та розташування, - тобто відбулося з відома і на підставі прийнятого рішення компетентного органу наділеного законом чинним на той час повноваженнями від імені держави.

Відповідно до Статті 42 вказаного Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» в редакції 1992 року:

1. Виконавчий комітет сільської, селищної, міської Ради народних депутатів відповідно до частини третьої статті 32 цього Закону здійснює повноваження, делеговані йому державою:

1) здійснює контроль за використанням і охороною землі, її надр, водойм, лісів, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу, інших природних ресурсів на відповідній території в межах і в порядку, встановлених законодавством України;

2) реєструє право власності на землю і право землекористування та договори на оренду землі.

Відповідно до вимог Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 15.04.1993 N 28, - державні акти на право приватної власності на землю реєструються у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за формою згідно з додатком N 2. Пунктами 3.4, 4.1, 4.2 Інструкції передбачено, що Книги записів (реєстрації) державних актів ведуться виконавчими органами відповідних сільських, селищних, міських Рад народних депутатів (міст обласного підпорядкування), відділами земельних ресурсів районних державних адміністрацій, управліннями земельних ресурсів Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. Ці книги шнуруються, засвідчуються підписами голови відповідної Ради народних депутатів, інженером-землевпорядником місцевої Ради, скріплюються гербовою печаткою Ради. Власники землі і землекористувачі зберігають видані їм державні акти і договори на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) як документи постійного зберігання. Другі примірники державних актів і договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), а також книги їх реєстрації зберігаються у вогнетривких шафах у тих органах, що здійснювали їх видачу і реєстрацію.

Відповідно до листа Ходосівської сільської ради від 08.09.2014р. вся документація стостовно прийняття рішень про надання земельних ділянок громадянам, закінчуючи 2008 роком була здана до Архіву Києво-Святошинської райдержадміністрації.

Зазначене, на думку суду, пояснює, інформацію листів Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області від 06 червня 2016 року № 9-1012-99.5-953/2-16 та від 06 липня 2016 року № 9-1012-99.5-1138/2-16 про те, що в архіві Управління державний акт на ОСОБА_28 не виявлений.

До матеріалів справи долучено Рішення Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2012 у справі №6-47635св12, яким у задоволенні позову Міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області в інтересах Київської обласної державної адміністрації та позову третьої особи з самостійними вимогами Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району - відмовлено.

ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в Рішенні від 19.12.2012р. у справі №6-47635св12 вказав на необгрунтованість висновків про те, що земля, надана ОСОБА_28 площею 4,8 га, нібито перебувала у користуванні Боярської лісової дослідної станції Національного аграрного Університету на підставі чинних на той час документів, відносилась до земель державної власності, як ліси першої групи; відсутність документів, які свідчать про належність спірної земельної ділянки до лісів першої категорії станом на 1996 та 2003 роки, копій документів на підставі яких спірні земельні ділянки з 1945 року перебували у користуванні Боярської лісової дослідної станції. Згідно розпорядження Києво-Святошинської райдержадміністрації №132 від 14 березня 2003 року земельна ділянка площею 6694,7 га надана у постійне користування ДП «Боярська ЛДС» без зазначення категорії землі («лісогосподарське призначення») та мети використання («для потреб лісового господарства»). При цьому в силу ст. 9 Лісового кодексу та ст.57 Земельного кодексу України землі, на яких зростають лісові насадження не можуть автоматично вважатись землями лісогосподарського призначення без відповідного рішення про встановлення цільового призначення.

01 липня 2000 року ОСОБА_28 змінив прізвище на « ОСОБА_46 ».

Як встановлено судом вище, під час укладення і нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок 2008 року право власності ОСОБА_32 на них крім державного акту було підтверджено також: довідкою Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 10.06.2008 року № 741/843, Висновком про наявні обмеження (обтяження) на використання земельної ділянки Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 29.05.2008 року № 4212/2, Витягом з технічної документації про нормативно-грошову оцінку Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 29.05.2008 року № 4212/1.

При цьому в довідці Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 10.06.2008 року № 741/843 зазначено: «згідно земельно-кадастрової звітності форми 6-зем, земельна ділянка площею 4,8000 га, яка розміщена в межах Лісниківської (на момент видачі державного акта - Ходосівської) сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, належить ОСОБА_32 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КВ, виданого від 27.12.1996 року на підставі рішення Ходосівської сільської ради.

Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області - було територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України, підзвітним та підконтрольним Держземагентству і відповідно, головному управлінню земельних ресурсів у області, як передбачено п.1. Положення про відділ (управління) земельних ресурсів у районі затвердженого наказом Державного агентства земельних ресурсів України

від 6 червня 2007 р. N 24 (чинного на час видачі зазначених документів).

Згідно п.3. вказаного Положення, основними завданнями відділу (управління) були: участь у реалізації державної політики у сфері регулювання земельних відносин; участь у розробленні та здійсненні заходів щодо розвитку ринку земель; організація та ведення державного земельного кадастру відповідно до чинного законодавства України; організація і здійснення землеустрою та моніторингу земель.

Відповідно до Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 квітня 2007 р. N 614, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство) було центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українивід 19 березня 2008р. N224 (чинного на час видачі зазначених документів). - Державний комітет із земельних ресурсів (Держкомзем) був центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція; у редакції, чинній на 2008 р.), передбачено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об`єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією (пункт 1.13 Інструкції).

Таким чином, на дату відчуження спірних земельних ділянок у 2008 році, Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області, як територіальний підрозділ уповноваженого державного органу, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, не тільки підтвердило факт володіння ОСОБА_23 відповідними земельними ділянками на праві власності, але й в наданих Висновках від 29.05.2008р. не вказувало про наявність обмежень щодо використання даних земельних ділянок.

Поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах.

Як встановив суд, Управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області після видачі Боярській ЛДС державних актів на право постійного користування землею серії II-КВ № 002651 та серії II-КВ № 002654 від 25.06.2003 року встановлювало межі спірних земельних ділянок та підтверджувало відсутність накладення чи перетинання з землями Хотівського лісництва Боярської ЛДС, про що свідчать видані державні акти на право власності на земельні ділянки 2008 року.

При цьому, Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області при видачі державних актів на право власності на земельні ділянки придбані у ОСОБА_23 на підставі договорів купівлі-продажу 2008 року, - в описі меж окремих спірних земельних ділянок (граничних ділянок спірного масиву) зазначало частину меж як суміжну з землею іншого приватного землевласника, а частину як суміжну з землями Хотівського лісництва Боярської ЛДС, тобто враховувало їх наявність і чітко відокремлювало від ділянок інших приватних власників.

Зокрема, в описі меж спірної земельної ділянки №:03:001:0019 (граничної ділянки спірного масиву) зазначено частину меж як суміжну з землею іншого приватного землевласника ( ОСОБА_20 ), а частину як суміжну з землями Хотівського лісництва Боярської ЛДС.

Як зазначено позивачами Боярська лісова дослідна станція була організована на базі Боярської Лісової дослідної станції і Боярського учбово-дослідного лісгоспу, відповідно до Наказу №50 по Українській сільськогосподарській академії від 12.02.1966р. (текст якого відсутній по причині пожежі 1994р.)

На базі Української сільськогосподарської академії у серпні 1992 р. створено Український державний аграрний університет, якому Постановою Верховної Ради України від 29 липня 1994 р. N158 надано статус національного. З цього часу він іменується Національний аграрний університет.

Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України №387 від 1 червня 1995 р., на виконання Постанови Верховної Ради України від 29 липня 1994 р. N 158/94-ВР "Про Національний аграрний університет" Лісова дослідна станція (м. Боярка Київської області) була передана Національному аграрному університету, згідно з Переліком навчально-дослідних господарств в додатку до вказаної постанови.

Згідно п.п. 1,2 тієї ж Постанови Кабінету Міністрів України №387 від 1 червня 1995 р.,

затверджено Статут Національного аграрного університету, та встановлено, що з 1 січня 1995 р. Національний аграрний університет перебуває у функціональному управлінні Кабінету Міністрів України.

Таким чином, включення Боярської ЛДС до складу Національного аграрного університету відбулось через 2 роки після надання ОСОБА_23 ) вказаної земельної ділянки Ходосівською сільською радою.

Відповідно, на момент прийняття відповідних рішень у 1992 році особливості статусу Боярської ЛДС, як відокремленого структурного підрозділу Національного аграрного університету чинності ще не набули.

Разом з тим, відповідно до ст. 5 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»: розпорядження природними ресурсами місцевого самоврядування (земля, її надра, води, ліси, рослинний і тваринний світ) відповідно до законів України здійснювалось сільськими, селищними і міськими Радами народних депутатів.

Крім того, відповідно до Статті 3 Земельного кодексу України (1992 року в редакції чинній на той час), було передбачено, що «Власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.»

В матеріалах справи відсутні докази наявності заперечень Боярської лісової дослідної станції чи Української сільськогосподарської академії проти прийняття Ходосівською сільською радою у 1992 році рішень щодо відведення і передачі земельної ділянки площею 4,8 га з виділеної з територій колишнього піонерського табору «Юний технік» кооперативу «Київ-Побут» (з видачею державного акту серії Б №026656 від 12.05.1992р.) та в подальшому ОСОБА_23 (з видачею державного акту серії Б №026142 від 12.10.1992р.)

06.07.1995р. Національний Аграрний Університет зареєстрований, як самостійна юридична особа з присвоєнням ідентифікаційного коду .

27 лютого 1996 року Боярська лісова дослідна станція Національного аграрного університету зареєстрована як самостійна юридична особа, з присвоєнням ідентифікаційного коду ЄДРПОУ - 05407966.

Перший Проект організації та розвитку лісового господарства Боярської лісової дослідної станції Національного аграрного університету було складено ВО «Укрдержліспроект» у 1998 році, тобто через 6 років з дати прийняття рішення Ходосівською сільською радою про передачу земельної ділянки ОСОБА_28 та через 3 роки з дати видачі державного акту про право приватної власності на землю.

Відповідно до розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 14 квітня 2003 року № 132 «Про виготовлення державних актів на право постійного користування землею Боярській лісовій дослідній станції аграрного університету» надано дозвіл на виготовлення державних актів на право постійного користування землею Боярській лісовій дослідній станції Національного аграрного університету на земельні ділянки загальною площею 6694,7 га, з них в межах місцевих рад відповідно до додатка, доручено Київському відділенню інституту землеустрою виготовити державні акти на право постійного користування землею в межах рад, відповідно додатка; відділу земельних ресурсів внести відповідні зміни в земельно-облікові документи.

З додатку до розпорядження голови Києво-Святошинської райдержадміністрації від 14 квітня 2003 року № 132 також вбачається, що видача державних актів на право постійного користування землею Боярській ЛДС НАУ в межах місцевих рад, стосувалася не тільки земель лісів, але і іншої категорії земель, а саме: в межах Ходосівьскої сільради з 95,3 га лише 89,3 га лісових земель (1 га сільськогосподарських угідь, та 2 га не вкритих лісовою рослинністю), в межах Лісниківської сільради з 231,3 га лише 226,3 га лісових земель (4 га інші лісові землі, 1 га болота).

До матеріалів надано копії листів щодо погодження Пояснювальної записки до Технічної документації зі складання державних актів на постійне користування землею БЛДС НАУ в межах Лісниківської сільської ради 2002 року (с.5) в яких зазначено: «Згідно державної статистичної звітності (ф.6-зем) станом на 01.07.2002р. за БЛДС в межах Лісниківської сільради рахуються земельні ділянки загальною площею 223,5 га» (том справи №1 а.с.168). Аналогічні відомості зазначено в листі Києво-Святошинського районного відділу земельних ресурсів від 12.09.2002р. №1217.

На наступному аркуші Пояснювальної записки вказано, що «При проведенні рекогносцировки меж лісгоспу на місцевості було уточнено площу земельних ділянок, які займає господарство в межах ради. Межі земельних ділянок погоджено із суміжними землекористувачами та сільською радою, про що складено акти встановлення та погодження меж і акт передачі на збереження межових знаків. Згідно з розпорядженням голови Києво-Святошинської райдержадміністрації БЛДС надано земельні ділянки площею 231,3 га.» .

25 червня 2003 року Боярська лісова дослідна станція Національного аграрного університету одержала державний акт серії ІІ-КВ № 002651 виданий Києво-Святошинською районною державною адміністрацією на право постійного користування землею, а саме земельної ділянки для ведення лісового господарства пл. 231,3 га відповідно до рішення Києво-Святошинської райдержадміністрації від 14 квітня 2003 року № 132. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 555.

25 червня 2003 року відповідно до розпорядження Києво-Святошинської райдержадміністрації від 14 квітня 2003 року № 132 - Боярська лісова дослідна станція Національного аграрного університету одержала державний акт серії ІІ-КВ №002654 виданий Києво-Святошинською районною державною адміністрацією на право постійного користування землею, а саме земельної ділянки в межах Ходосівської сільради для ведення лісового господарства пл. 95,3 га. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 563 .

В Пояснювальній записці до Технічної документації зі складання державних актів на постійне користування землею БЛДС НАУ в межах Лісниківської сільської ради 2002 року (с.5) зазначено: «Згідно державної статистичної звітності (ф.6-зем) станом на 01.07.2002р. за БЛДС в межах Лісниківської сільради рахуються земельні ділянки загальною площею 223,5 га». Аналогічні відомості зазначено в листі Києво-Святошинського районного відділу земельних ресурсів від 12.09.2002р. №1217.

На наступному аркуші Пояснювальної записки вказано, що «При проведенні рекогносцировки меж лісгоспу на місцевості було уточнено площу земельних ділянок, які займає господарство в межах ради. Межі земельних ділянок погоджено із суміжними землекористувачами та сільською радою, про що складено акти встановлення та погодження меж і акт передачі на збереження межових знаків. Згідно з розпорядженням голови Києво-Святошинської райдержадміністрації БЛДС надано земельні ділянки площею 231,3 га.» .

Таким чином матеріали справи свідчать, що під час виготовлення і оформлення Боярській ЛДС НАУ державних актів на право користування земельними ділянками в межах Лісниківської та Ходосівської сільрад у 2003 році:

- площу земель лісового господарства БЛДС НАУ в межах Лісниківської сільради було збільшено на 7,8 га (з 223,5 га до 231,3 га) порівняно з раніше підтвердженою державною статистичною звітністю ф.6-зем станом на 2002р., на підставі виключно розпорядження Києво-Святошинської РДА, при цьому планово-картографічні матеріали лісовпорядкування за період 1987 та 1997 років не враховувались; межі і розмір ділянок визначались у т.ч. шляхом «уточнення площі при проведенні рекогносцировки лісгоспу на місцевості».

При цьому Пояснювальної записки до Технічної документації зі складання державних актів на постійне користування землею Боряської ЛДС НАУ в межах Ходосвської сільської ради до матеріалів справи суду надано не було. Сама технічна документація щодо відведння в користування обох земельних ділянок загальною площею 231,3 га та 95,3 га - ні прокурором, ні позивачами суду не надана.

Згідно Наказу Національного аграрного університету від 11.04.2005р. створено відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України - «Боярська лісова дослідна станція», вирішено організувати та здійснити приймання-передачі на баланс відокремленого підрозділу НАУ «Боярська лісова дослідна станція» майна, закріпленого за Боярської лісовою дослідною станцією НАУ, розпочати процедуру припинення юридичної особи Боярської лісової дослідної станцієї НАУ.

Відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» був зареєстрований у встановленому законом порядку 24 квітня 2007 року з присвоєнням ідентифікаційного коду ЄДРПОУ - 33441250 (а. с. 148 - 194 т. 3).

Згідно Положення про відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України від 05.08.2014р., відокремлений підрозділ «Боярська лісова дослідна станція» ЛДС зазначена правонаступником в межах переданого йому майна Боярської лісової дослідної станції НАУ, створеної за наказом Української сільськогосподарської академії від 04 березня 1960 року та переданої до складу НУБіП України згідно Постанови КМУ від 01.06.1995 №387.

Згідно наказу відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» від 22 липня 2009 року №114, з 01 жовтня 2009р. лісові масиви Хотівського лісництва включено до території Боярського лісництва.

З наданого позивачем Проекту організації та розвитку лісового господарства відокремленого підрозділу Національного аграрного університету «Боярська лісова дослідна станція» на 2007-2017 р.р. складеного комплексною експедицією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання в 2008 р., вказаний проект було погоджено Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства тільки 14.04.2011 року та державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області відповідно - 27.07.2011р.

На сторінці 9 вказаного Проекту організації та розвитку лісового господарства ВП НАУ «Боярська лісова дослідна станція» на 2007-2017 р.р - зазначено: що картографічною основою для складання лісовпорядних планшетів стали державні акти на право користування землею ЛДС, зроблених у 2002-2004 роках, встановленою площею ЛДС 17934 га.

З огляду на дату складання самого Проекту у 2008 році та зазначеної в ньому картографічної основи станом на дату складання державних актів на користування земелею Боярською ЛДС НАУ 2003 року, враховуючи відсутність планшетів лісовпорядкування, зазначений документ не може встановлювати фактичних даних, що мали б значення на дату виникнення спірних правовідносин у 1992 та 1996 роках.

Представники відповідачів наголошували, що прокурором та позивачами не надано належних доказів про перехід права постійного користування земельними ділянками площею 231,3 га та площею 95,3 га від Боярської лісової дослідної станції НАУ до ВП «Боярська лісова дослідна станція» НУБіП України, та належного документу щодо передачі майна Боярської лісової дослідної станції НАУ до Положення Земельного кодексу України, що були чинні на дату прийняття рішення про створення відокремленого підрозділу НУБіП «Боярська лісова дослідна станція», та на дату прийняття цих наказів - не передбачали можливості передачі права користування земельними ділянками, зокрема в рамках передаточного балансу; заперечували порушення прав та інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого підрозділу «Боярська лісова дослідна станція».

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату видачі зазначених державних актів, а саме на 2003 рік, відокремлений підрозділ «Боярська лісова дослідна станція» НУБіП не існував. Національний університет біоресурсів і природокористування України не є тією ж юридичною особою, якій було видано державні акти на право користування земельною ділянкою площею 231,3 га в межах Лісниківської сільської ради на підставі державного акту серії II-КВ №002651 від 14 квітня 2003р року та площею 95,3 га в межах Ходосівської сільської ради на підставі державного акту серії II-КВ № 002654 від 14 квітня 2003 року. Юридичною особою, якій було надано право постійного користування земельними ділянками, згідно з зазначеними державними актами, була і залишається Боярська лісова дослідна станція НАУ, яка до цього часу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не виключена, тобто як юридична особа не припинена.

Відомості про отримання Національним університетом біоресурсів і природокористування України () нових державних актів на право користування земельною ділянкою площею 231,3 га в межах Лісниківської сільської ради та площею 95,3 га в межах Ходосівської сільської ради в матеріалах справи відсутні.

На підставі наявних у справі матеріалів суду робить висновки, що станом на 1989 рік в постійному користуванні позашкільного навчального закладу піонерський табір «Юний технік» Республіканської станції юних техніків прямо підпорядкованої Міністерству народної освіти УРСР, перебувала територія 15 га з лісопосадками та фруктовими деревами в с.Лісники Киівської області, та за згодою вказаного міністерства зазначена ділянка разом із будівлями та спорудами була передана кооперативу «Київ-Побут», згідно Акту передачі від 07.09.1989 року для здійснення його статутної діяльності.

До напрямків статутної діяльності кооперативу «Київ-Побут» належали як сільськогосподарське виробництво, що вбачається з Договору від вересня 1988 року укладеного з радгоспом «Хотівський», так і інші напрямки, у т.ч і «будівництво оздоровчих комплексів з басейнами, саунами, тенісними кортами, спортмайданчиками, масажники кабінами; відкриття фірмового магазину та готелю», що вбачається з рішення кооперативу (протокол №3 від 12.07.1988р.), погодженого рішенням райвиконкому Шевченківської районної ради м.Києва від 11.07.1988р. №389).

Таким чином роздержавлення майна ліквідованого піонерського табору «Юний технік» (передача із загальнодержавної у кооперативну форму власності), відбулося у 1989 році - до набуття незалежності державою Україна.

З проголошенням Україною державного суверенітету і незалежності, набуттям чинності Постановою Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року «Про земельну реформу», Земельного кодексу УРСР 18.12.1990 року, Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07.12.1990р., Закону України «Про власність» від 07.02.1991р., Постанови Верховної Ради України «Про Концепцію роздержавлення і приватизації підприємств, землі та житлового фонду» від 31.02. 1991 р.N1767-XII, кооператив «Київ-Побут» звернувся до Києво-Святошинської районної ради та Ходосівської сільської ради з заявою про закріплення за ним в постійне користування земельної ділянки 4,8 га в с. Лісники, якою на той час правомірно володів з 1989 року.

Згідно положень чинних на той час норм законодавства, було передбачено повноваження місцевих, у т.ч. сільських рад щодо надання земель громадянам, підприємствам, установам і організаціям у ході земельної реформи та закріплення їх прав на володіння або користування землею, у т.ч. і земель лісового фонду, а саме невеликих (до 5 гектарів) ділянок лісів, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств (ст.4 ЗК України 18.12.1990р). Відповідно до вимог ст. 2 ЗК України, віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої (у разі зміни цільового призначення цих земель) провадилось органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування.

На підставі вказаних повноважень, Рішенням Ходосівської сільської ради народних депутатів від 06.04.1992р. зазначену ділянку закріплено за кооперативом «Київ-Побут», на праві постійного користування, з цільовим призначенням переданої території ліквідованого піонерського табору, зокрема, на площі 4,8 га - «для організації оздоровчого комплексу». Після чого отримано на земельну ділянку державний акт серії Б№026656 від 12.05.1992р., як зазначено в Протоколі від 12.08.1992р. №00/51 «на правах володіння та розпорядження».

Боярська лісова дослідна станція проти передачі земельної ділянки площею 4,8 га на території колишнього піонерського табору «Юний технік» в постійне користування кооперативу «Київ-Побут» та зміни її цільового використання не заперечувала.

Також, як встановлено судом, в Протоколі засідання Ходосівської сільської ради від 06.04.1992 р. «Про виділення земельної ділянки кооперативу «Київ-Побут» зазначено, що «акт про відведеня цієї землі погодженого районними службами».

Згідно Протоколу від 12.08.1992р. №00/51 було прийнято рішення задовольнити заяву ОСОБА_28 про виділення йому в якості вихідного паю земельної ділянки площею 4,8 га в с.Лісники «у приватну власність з правом володіння і розпорядження».

Відповідно, Рішення Ходосівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області 11 сесії 21 скликання від 29.09.1992 року, також приймалось щодо заяви ОСОБА_28 про виділення йому земельної ділянки саме в приватну власність, з прямим посиланням на прийняте кооперативом рішення про вихід його з членів кооперативу. При цьому правомірне набуття земельної ділянки ОСОБА_28 на підставі вказаного Рішення, прийнятого з посиланням на наявність договору №16 про виділення вихідного земельного паю від 12 серпня 1992 р. та Протоколу від 12.08.1992р. №00/51, на думку суду, також слід вважати таким, що відбулося за відплатним договором.

Державний акт від 12.10.1992р. на земельну ділянку площею 4,8 га виданий ОСОБА_28 виконавчим комітетом Києво-Святошинської районної Ради народних депутатів зареєстровано в Книзі записів державних актів за № 205-А із зазначенням «у приватну власність».

Видача державного акту на право приватної власності на землю 4,8 га серії КВ від 27.12.1996 р. ОСОБА_28 відбулася на підставі Рішення від 29 вересня 1992 року, прийнятого Ходосівською сільською Радою народних депутатів, як органу влади наділеного чинними на той час нормами ЗК України повноваженнями від імені держави, з врахуванням виданого Державного акту від 12.10.1992 року, зареєстрованого за №205-А (Серія Б №026142).

За таких обставин суд вважає доведеним фактом те, що ОСОБА_23 добросовісно набув право власності на земельну ділянку надану Рішенням Ходосівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області на території колишнього піонерського табору «Юний технік», площею 4,8 га, у законний спосіб та мав право розпорядження нею на власний розсуд.

Прокурором не доведено належними та допустимими доказами, що на момент ухвалення зазначених рішень земельна ділянка загальною площею 4,8 га відносилась у встановленому порядку до земель лісогосподарського призначення.

Крім того, зазначена ділянка не могла перебувати у фактичному користуванні Боярської ЛДС НАУ, оскільки матеріали справи свідчать про постійне і безперервне користування нею іншими організаціями і особами, а матеріали справи, на необхідність оцінки яких вказував Верховний Суд, є доказами того, що у ВО «Укрдержліспроект» і ВП «Боярська ЛДС» НУБіП планшети лісовпорядкування 1987 та 1997 років відсутні.

Право постійного користування земельними ділянками площею 231,3 га та 95,3 га в межах Лісниківської та Ходосівської сільських рад, Боярська лісова дослідна станція НАУ отримала на підставі державних актів від 25 червня 2003 року, тобто вже після прийнятого Ходосівською сільською радою рішення про передачу ОСОБА_47 ( ОСОБА_48 ) земельної ділянки площею 4,8 га.

Доводи позивачів зазначених обставин не спростовують.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є її невід`ємною частиною.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пунткти 166 - 168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або в забезпеченні сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки -встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19, пункти 40 - 43)).

Тож для розкриття критерію пропорційності вагоме значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (п. 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).

Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тому, за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень, особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17.

На час укладення спірних договорів купівлі-продажу було запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісні набувачі не повинні перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а можуть діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей.

Отже, доводи прокурора суперечать і принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю (п. 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц), який системно впроваджується у практику ВС, оскільки земельні ділянки прокурор витребує від відповідачів, які є їхніми власниками згідно із записами у відповідних державних реєстрах.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, щозакон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

На думку ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див.mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справах «C.G. та інші проти Болгарії» (C. G. and Others v. Bulgaria, заява №1365/07,§ 39), «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine, заява № 21722/11, § 170)).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91,§ 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява №20372/11, § 65)).

В положеннях пункту 53 Рішення по справі «Сичов проти України» (справа за заявою № 4773/02), Європейський суд з прав людини зазначає, що держава несе відповідальність за недотримання своїх обов`язків, передбачених положеннями статті 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, щодо забезпечення збереження, закріплених цією Конвенцією та Протоколом № 1 до неї, прав та свобод на національному рівні для кожного, хто знаходиться під їх юрисдикцією.

У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та. відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Рішенням Європейського суду з права людини від 24.06.2003 р. №44277/98 "Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку владного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого особа отримала майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Таким чином заявлені вимоги спрямовані до відповідачів, які є добросовісними набувачами за відплатними договорами, а наведені рішення Ходосівської сільської Ради народних депутатів про передачу земельної ділянки у 1992 році не оспорювались і не скасовані в судовому порядку.

Цим спростовуються доводи прокурора про обґрунтованість порушення балансу на перевагу державного («суспільного») інтересу над приватноправовим. Відтак втручання прокурора від імені держави у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку відповідачів як приватних осіб є непропорційним і їх задоволення порушило б гарантії, встановлені статтею 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та ст. 41 Конституції України, норми яких не лише гарантують право мирного володіння землею як різновид «мирного володіння майном» в розумінні Конвенції, та як речове право, захищено статтею 41 Конституції України), але і обмежують у можливості припинити відповідне право.

З огляду на встановлені обставини в даному випадку ОСОБА_23 діяв як добросовісний набувач при набутті оспорюваної земельної ділянки у власність, виконував всі передбачені законодавством дії щодо отримання її у свою власність, і відповідно став правомочними власником.

Суд приходить до висновку, що в даній справі відсутні підстави для визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії КВ, виданого Ходосівською сільською радою народних депутатів 27.12.1996 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №52.

Суд не встановив порушень вимог закону та підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу №№2478, 2472, 2482, 2490, 2496, 2286, 2291, 2295, 2265, 2261, 2257, 2253, 2245, 2269, 2273, 2249, 2277 від 11.06.2008р. і 23.06.2008р. укладенних між ОСОБА_23 та ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ТОВ «Компанія «А-Скрин».

Враховуючи встановлену правомірність підстав набуття права власності на спірні земельні ділянки відповідачами від добросовісних набувачів у першого встановленого правомочного власника, вони на час набуття спірних земельних ділянок також стали правомочними власниками.

Приймаючи до уваги встановлену наявність рішення повноважного органу державної влади спрямованого на передачу земельної ділянки 4,8 га у приватну власність ОСОБА_23 , відсутність порушень Земельного кодексу УРСР (в редакції що діяла на 1992 рік) та Лісового кодексу України (норми якого не діяли на час прийняття рішень), суд вважає про відсутність підстав для витребування земельних ділянок із володіння відповідачів ОСОБА_27 ( ОСОБА_4 ) земельну ділянку площею 0,125 га з кадастровим номером :03:001:0014, ОСОБА_26 земельні ділянки загальною площею 0,515 га з кадастровими номерами :03:001:0008 та :03:001:0016, ОСОБА_7 земельні ділянки загальною площею 1,5 га з кадастровими номерами :03:001:0009, ;03:001:0010, :03:001:0011, 222484500:03:001:0012, :03:001:0013, 222484500:03:001:0015, ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 1,0126 га з кадастровими номерами :03:001:0024, :03:001:0022, :03:001:0025, 222484500:03:001:0026, ОСОБА_8 земельні ділянки загальною площею 0,9999 га з кадастровими номерами :03:001:0023, :03:001:0021, :036001:0017, :03:001:0018.

Відповідно не підлягають задоволенню за необгрунтованістю і вимоги визнати за державою в особі Кабінету міністрів України право власності на земельні ділянки загальною площею 4,1525 га та вартістю 23328000 грн. згідно із зазначеним кадастровими номерами.

Рівним чином не підлягають задоволенню і вимоги скасувати рішення реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Крім того, пред`явлення вимоги про скасування записів про державну реєстрацію права власності на майно за незаконним володільцем не є ефективним способом відновлення прав власника.

З врахуванням висновку викладеного в Постанові Верховного Суду від 16.10.2019р. в даній справі про неприпустимість одночасного пред`явлення виндикаційного та негаторного позову, зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 49 ЦПК України та відхилення судом заяв прокуратури про зміну предмету позову, доводи прокурора щодо необхідності розглядати вимоги як не пов`язані з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної громади, та про заявлення негаторного позову на підставі ст. 391 Цивільного кодексу України, - задоволенню не підлягають.

Враховуючи вимоги статей 76-79, 89, 263 ЦПК України, оскільки обґрунтованість позовних вимог прокурора та незаконність отримання у приватну власність відповідачами спірних земельних ділянок підтверджено не було положення Цивільного кодексу України щодо наслідків спливу позовної давності, про які зазначали учасники справи, застосуванню у спірних правовідносинах не підлягають. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Змістом ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у заявлених позовних вимогах.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

На підставі вищевикладеного, керуючись 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263,268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу «Боярська лісова дослідна станція» до Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, ОСОБА_9 , ТОВ «Компанія «А-Скрин», ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, скасування рішення реєстраційної служби, визнання права власності і права користування на земельні ділянки - залишити без задоволення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.В. Дубас