Справа № 495/8387/18
№ провадження 2/495/393/2022
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

14 лютого 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

Справа № 495/8387/18,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи, на стороні відповідача, орган опіки та піклування Білгород - Дністровської міської ради, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5 про визнання боргів спільним зобов`язанням подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, на стороні відповідача, орган опіки та піклування Білгород - Дністровської міської ради, про визнання боргів спільним зобов`язанням подружжя, просила суд: визнати боргові зобов`язання за розписками від:

- 8 вересня 2014 року, якою позичено 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США у громадянина ОСОБА_6 ;

-4 вересня 2015 року, якою позичено 110 000 (сто десять тисяч) доларів США у громадянина ОСОБА_6 ;

-10 жовтня 2015 року, якою позичено 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_5 ;

-15 серпня 2017 року, якою позичено 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США у громадянина ОСОБА_6 ;

-23 серпня 2017 року, якою позичено 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_5 ;

-12 листопада 2017 року, якою позичено 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_7 ;

-12 листопада 2017 року, якою позичено 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_8 ;

-10 лютого 2018 року, якою позичено 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США у громадянина ОСОБА_9 ;

- 14 лютого 2018 року, якою позичено 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_10 , - спільними боргами подружжя ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідача на її користь витрати, понесені нею у зв`язку зі сплатою судового збору.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2000 року вступила у фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_12

ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась дитина - син ОСОБА_13 .

За ствердженням позивача, за час фактичних шлюбних відносин у неї з ОСОБА_12 склався спільний побут та господарство.

Вони почали проживати разом та виховувати спільну дитину.

Зазначає, що в період фактичних шлюбних відносин вона працювала з 2000 року по 2008 рік на посаді менеджера комерційного підприємства «Винконцерн»; з 01.11.2008 року по 30.09.2012 рік на посаді комерційного директора ПП «Єверест».

24.05.2014 року вони з ОСОБА_12 зареєстрували шлюб.

Її чоловік був засновником ПП «Єверест».

Позивач вказує, що разом з чоловіком вони займались ресторанним бізнесом та розвивали ресторан «Клумба» по вул. Ізмаїльський в м. Білгород-Дністровському.

Стверджує, що маючи досвід в комерційній сфері, вона займалась бухгалтерією та веденням фінансових звітів.

Поміж з тим, вони разом з чоловіком купували нове обладнання, повністю змінили меблі, техніку та здійснили капітальні поліпшення.

Також, у 2006 та 2010 році вони з чоловіком за спільні кошти купили 2 автомобілі Toyota, 1998 року випуску та 2004 року випуску.

Також ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, в 2013 році було завершено будівництво в дачному кооперативі «Комунстрой-1»/(район Лиманський) смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, дачний будинок 1033 та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.01.2013 року.

Проте, у 2013 році стан здоров`я її чоловіка погіршився та в нього було виявлено онкологічне захворювання.

В період лікування та після операційної реабілітації її чоловік значний час дня проводив у ліжку, вживав ліки, мав дієтичний раціон харчування та був обмежений у русі.

В цей період, нею власними зусиллями здійснювалось управління ресторанним бізнесом, так само вона доглядала за своїм чоловіком, супроводжувала його до лікарів, в т.ч. і за кордоном.

З часом, стан здоров`я ОСОБА_12 погіршився, та вони були вимушені на довгий період покинути Україну та розпочати довге лікування в р. Ізраїль.

Допомоги від родичів та друзів на лікування не надходило, тому вони з чоловіком були вимушені оплачувати лікування за власні кошти.

Грошей на лікування, проживання та харчування в р. Ізраїль не вистачало.

У зв`язку з тим, що вони тривалий час не мали можливості контролювати їх бізнес, він почав приносити збитки.

Періодично, повертаючись до України вона була вимушена позичати кошти, необхідні для після операційної реабілітації її чоловіка.

Намагаючись врятувати життя своєму чоловікові, вона почала, в інтересах сім`ї позичати кошти, а саме для проходження курсу хіміотерапії ОСОБА_12 в Ізраїльській лікарні. Вказує, що було позичено кошти у наступних громадян:

- 8 вересня 2014 року позичено 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США у громадянина ОСОБА_6 ;

-4 вересня 2015 року позичено 110 000 (сто десять тисяч) доларів США у громадянина ОСОБА_6 ;

-10 жовтня 2015 року позичено 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_5 ;

-15 серпня 2017 року позичено 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США у громадянина ОСОБА_6 ;

-23 серпня 2017 року позичено 250 000 (двісті п`тдесят тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_5 ;

-12 листопада 2017 року позичено 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_7 ;

-12 листопада 2017 року позичено 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_8 ;

-10 лютого 2018 року позичено 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США у громадянина ОСОБА_9 ;

- 14 лютого 2018 року позичено 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_10 .

Позивач вказує, що після багатьох років лікування її чоловік помер в р. Ізраїль.

Витрати, пов`язані з перевезенням тіла чоловіка та його похованням, вона взяла на себе, знов ж таки будучи вимушена позичити гроші.

Тож, посилаючись на тому факті, що визнання боргів спільними зобов`язаннями подружжя необхідне для наступного оформлення спадкових прав та обов`язків спадкоємців, просила її вимоги задовольнити.

Не погодившись з доводами та заявленими вимогами позивача, від відповідача ОСОБА_3 надійшов письмовий відзив, згідно якого відповідач вказував про наявність у нього ґрунтовних сумнівів, викликаних існуванням сум грошових коштів, що нібито передавались позивачу від інших осіб, адже деякі кредитори позивача, зокрема ОСОБА_9 та ОСОБА_5 відповідно до даних реєстру нерухомого майна не мають у власності жодної одиниці нерухомого майна.

Матеріали справи не містять доказів того, що умовні кредитори позивача мали джерело походження такої великої кількості грошей, відсутні відомості щодо легальної підприємницької діяльності, продажу майна, а також того, що вони реально були в змозі позичити такі кошти позивачу.

Більш того, не зрозуміло у який саме спосіб позивач збиралась повертати запозичені кошти у розмірі 910 000 доларів США., маючи у своїй власності нерухомість у розмірі 33/100 будинку, в якому позивач проживає разом зі своїми батьками за адресою: АДРЕСА_2 .

На думку відповідача, складається висновок, що дії позивача щодо написання розписок на її ім`я, як одного з подружжя, нібито за мовчазною згодою ОСОБА_12 спрямовані лише на заволодіння майном покійного шляхом подальшого звернення стягнення на його майно через боргові зобов`язання підставних осіб.

Інші сумніви відповідача стосуються дійсності витрат позивача умовно отриманих коштів в інтересах сім`ї.

Зазначає, що разом сума за вищевказаними медичними рахунками становить 192 783,81 доларів США.

Відомостей стосовно проведення трансплантації кісткового мозку, матеріали справи або висновки ООКЛ не містять.

Матеріалами справи не встановлено, хто саме оплачував грошові кошти за вищевказаними рахунками, з яких саме банківських рахунків, якщо взагалі ці кошти було сплачено.

За його підрахунками, хвороба ОСОБА_12 взяла свій початок у 2013 році/перша дата аналізів 05.09.2013 року/, надалі періодичні стаціонарні лікування в ООКЛ та у лікарнях за кордоном 2014-2017 рр.

В свою чергу, шлюб між ОСОБА_12 та позивачем було укладено 24.05.2014 року.

З вищевикладеного вбачається, що значний період лікування ОСОБА_12 відбувався до укладання шлюбу з позивачем, потім 1 місяць у період шлюбу відбувалось стаціонарне лікування з 05.06.2014-01.07.2014 рік в ООКЛ, та стаціонар за кордоном наприкінці 2017 року.

Зважаючи на наявні докази у справі, зокрема інвойси на загальну суму 90 425,37 доларів США, вони датовані до моменту шлюбу з ОСОБА_1 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Іншими інвойсами на загальну суму 102 358,44 доларів США засвідчується лікування ОСОБА_12 за кордоном у 2017 року.

Стверджує, що позивач почала позичати грошові кошти 08.06.2014 року із плином 3 міс. після укладання шлюбу та дати останньої виписки ООКЛ та у період, коли у ОСОБА_12 відбувався період ремісії хвороби.

Окремо наголосив, що спірні розписки складені не в той період, що зазначений як дата їх складання, а набагато пізніше.

За сукупності наведених фактів, просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Крім того, 15.01.2019 року в якості заперечення проти позову ОСОБА_1 від відповідача ОСОБА_4 також надійшов письмовий відзив, у якому відповідач наполягає, що боргові документи, якими позивач обґрунтовує свій позов є звичайною підробкою.

Так само як і відповідач ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_4 вважає недоведеними існування сум грошових коштів, що нібито передавались позивачу від інших осіб, адже деякі кредитори позивача, зокрема ОСОБА_9 та ОСОБА_5 відповідно до даних реєстру нерухомого майна не мають у власності жодної одиниці нерухомого майна.

Матеріали справи не містять доказів того, що умовні кредитори позивача мали джерело походження такої великої кількості грошей, відсутні відомості щодо легальної підприємницької діяльності, продажу майна, а також того, що вони реально були в змозі позичити такі кошти позивачу.

При цьому, відповідач ОСОБА_14 маючи іпотечні зобов`язання у розмірі 2 981 045 грн. 45 коп. дає у борг 08.09.2014 року 80 000 доларів США, 04.09.2015 року 110 000 доларів США, 15.08.2017 року 60 000 доларів США.

Поряд з цим, у 2016 році він набуває квартиру у м. Києві/маючи зобов`язання щодо виплати іпотеки/, у 2017 році знов дає гроші у зазначеній сумі у борг.

При цьому, не при усіх укладаннях позики були присутні свідки, такі позичальники як ОСОБА_5 та ОСОБА_14 передавали грошові кошти без будь-яких свідків чи укладання договорів поруки.

Також, відповідачу ОСОБА_4 є незрозумілим, яким чином позивач збиралась повертати боргові кошти, маючи у своїй власності лише 33/100 частки будинку в м. Білгород-Дністровський, в якому проживає сама та її батьки, офіційно не працюючи та маючи на утриманні малолітнього сина.

Таким чином, у відповідача сформулювався висновок, що дії ОСОБА_1 та її «кредиторів» були сплановані заздалегідь та спрямовані лише на заволодіння майном покійного шляхом подальшого звернення стягнення на це майно через боргові зобов`язання підставних осіб.

Відповідач впевнена, що будь-якої письмової чи усної згоди на укладання зазначених іншим членом подружжя не надавалося, розписки були виготовлені невстановленою особою, з метою навмисного і штучного запобігання фактичного поділу спірного рухомого майна, так як ні позивачем, ні її представником не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що вказані розписки укладені ним на користь та в інтересах сім`ї.

Зауважує, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, що саме ці кошти в розмірі 910 000 доларів США були витрачені на лікування ОСОБА_12 , так як в матеріалах справи відсутні допустимі докази того, що вартість лікування відповідає сумі, що зазначена в розписках.

За вказаних вище обставин, відповідач просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

У своїх відповідях на відзив відповідачів від 01.02.2019 року та від 05.03.2019 року, позивач вказувала, що відсутність письмової згоди ОСОБА_12 на отримання його дружиною коштів за розписками обґрунтовується тим, що останній у період складання розписок перебував на лікуванні у медичних закладах/у тому числі за кордоном/, а тому не мав змоги письмово виразити на боргових розписках свою згоду.

Крім того, зауважила, що відсутність посилання у розписці, на виконання якого саме зобов`язання відповідач повинен сплатити обумовлену суму грошових коштів позивачу не має правового значення для вирішення спору.

Таким чином, написання розписок за участю свідків не є обов`язковою умовою для визнання розписки такою, що породжує правові наслідки.

А тому посилання ОСОБА_4 у відзиві на відсутність свідків при складанні ОСОБА_1 розписок на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як на підставу фіктивності таких розписок вважає надуманим та безпідставним.

Більш того, у боргових розписках, виданих ОСОБА_1 вказано цільове призначення подальшого використання коштів для продовження лікування свого чоловіка ОСОБА_12 .

Позивач вказує, що для лікування та реабілітації в Україні та за кордоном допомоги від родичів та близьких друзів не надходило, тому для врятування життя ОСОБА_12 його дружина вимушена була брати у позику /борг/у знайомих сім`ї кошти на лікування чоловіка.

29.03.2019 року представником відповідача ОСОБА_3 подано заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач посилався на своїх доводах про використання позивачем неіснуючої практики вищих судових інстанції з метою ввести суд в оману.

На думку відповідача, джерелами за допомогою яких визначається предмет спору в кожній справі є відповідна норма матеріального права, підстава позовних вимог і заперечень на них.

Так, норма права, яка регулює певне правовідношення, вказує в загальних рисах на обставинах, які слід довести.

По даній справі у сукупності вимагають доведенню та з`ясуванню наступні факти: факт укладання договорів позики в інтересах сім`ї, факт цільового призначення та використання цих коштів, коли саме запозичувались ці кошти та у кого, майновий стан осіб-кредиторів, інформація про фінансовий стан позичальника, факт підроблення розписок та інше.

Відповідач у своїх запереченнях наполягає, що сплата грошових коштів на перебування ОСОБА_12 у готелі VITAL Hotel відбувалась з кредитної картки, яка є власністю відповідача, проте натепер перебуває у позивача.

Тож, сумнівним залишається факт позичання коштів ОСОБА_1 саме для інтересів сім`ї, якщо навіть проживання у готелі сплачувалось за рахунок кредитної картки ОСОБА_3 .

Відповідач вважає, що ОСОБА_1 не наведено жодних посилань на належні і допустимі докази, які б підтверджували не тільки реальність зазначених розписок, а й цільову мету, а також факт безсумнівної сплати саме ОСОБА_1 і саме за позичені кошти на лікування ОСОБА_12 , що призвело б до виникнення у подружжя спільних боргів.

Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2018 року, залучено до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 ..

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.12.2018 року, витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідку щодо надходження відрахувань до Пенсійного Фонду України від:

1. ОСОБА_6 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Голосеєвським РУТУ МВД України в м. Києві 19 лютого 2008 року, зареєстрований - АДРЕСА_4 ) за період з 1 січня 2010 року по 01 січня 2018 року;

2. ОСОБА_5 (паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Малинським ГО УМВД України в Житомирській області 17 травня 2011 року, зареєстрована АДРЕСА_3 ) за період з 1 січня 2010 року по 01 січня 2018 року;

3. ОСОБА_8 (паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 07 травня 1996 року, зареєстрована АДРЕСА_5 , ІНН НОМЕР_5 ) за період з 1 січня 2014 року по 01 січня 2018 року;

4. ОСОБА_7 (паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Білгород Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 15 грудня 2005 року, зареєстрована - АДРЕСА_6 , ІНН НОМЕР_7 ) за період з 1 січня 2014 року по 01 січня 2018 року;

5. ОСОБА_9 (паспорт серії НОМЕР_8 , виданий Білгород- Дністровським МВ ГУМВС в Одеській області, зареєстрований АДРЕСА_7 , ІНН НОМЕР_9 ) за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2018 року;

6. ОСОБА_10 (паспорт серії НОМЕР_10 , виданий Білгород- Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 24 лютого 2006 року, зареєстрована - АДРЕСА_2 , ІНН НОМЕР_11 ) за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2018 року;

Витребувано від Головного управління ДФС в Одеській області надати суду довідки щодо розміру отриманих доходів:

1. ОСОБА_6 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Голосєєвським РУГУ МВД України в м. Києві 19 лютого 2008 року, зареєстрований АДРЕСА_4 ) за період з 1 січня 2010 року по 01 січня 2018 року;

2. ОСОБА_5 (паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Малинським ГО УМВД України в Житомирській області 17 травня 2011 року, зареєстрована АДРЕСА_3 ) за період з 1 січня 2010 року по 01 січня 2018 року;

3. ОСОБА_8 (паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 07 травня 1996 року, зареєстрована АДРЕСА_5 , ІНН НОМЕР_5 ) за період з 1 січня 2014 року по 01 січня 2018 року;

4. ОСОБА_7 (паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Білгород Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 15 грудня 2005 року, зареєстрована - АДРЕСА_6 , ІНН НОМЕР_7 ) за період з 1 січня 2014 року по 01 січня 2018 року;

5. ОСОБА_9 (паспорт серії НОМЕР_8 , виданий Білгород-Дністровським МВ ГУМВС в Одеській області, зареєстрований АДРЕСА_7 , ІНН НОМЕР_9 ) за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2018 року;

6. ОСОБА_10 (паспорт серії НОМЕР_10 , виданий Білгород- Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 24 лютого 2006 року, зареєстрована - АДРЕСА_2 , ІНН НОМЕР_11 ) за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2018 року.

Того ж дня, 10.12.2018 року судом постановлено ухвалу про виклик свідків.

Також, ухвалою від 10.12.2018 рокувитребувано у Центрі обслуговування платників Білгород-Дністровської ДПІ Чорноморського управління ГУ ДФС в Одеській області, що знаходиться за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Московська, буд. 18-А, інформацію щодо розміру отриманих доходів ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у період з вересня 2013 р. по 16 березня 2018 р. Витребувано у Чорноморській об`єднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС в Одеській області інформацію щодо розміру доходу ПП «ЭВЕРЕСТ» (), засновником якого є ОСОБА_12 , у період з вересня 2013 року по 16 березня 2018 року.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.04.2019 року, витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26, службове приміщення 107) письмову інформацію стосовно перетинання державного кордону України наступної особи: громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_12 , у період з 01 січня 2013 року по 16.03.2018 року.

Витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26, службове приміщення 107) письмову інформацію стосовно перетинання державного кордону України наступної особи: громадянин України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , у період з 01 січня 2013 року по 16.03.2018 року.

20.09.2019 року справа надійшла в провадження судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Прийомової О.Ю., про що постановлено відповідну ухвалу.

02.12.2021 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у відсутності, з проханням позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про причину неявки суду не повідомили, згідно їх письмових відзивів з позовними вимогами не згодні.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.

Треті особи в судове засідання не з`явились, причин неявки суду не повідомили.

Суд розглядає справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що дійсно позивач ОСОБА_1 24.05.2014 року уклала шлюб з ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_13 .

Ще до офіційно зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_12 , у позивача від ОСОБА_12 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 / свідоцтво про народження серії НОМЕР_14 /.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_12 за життя був засновником малого підприємства «Єверест», у власності якого перебувало кафе «Клумба» та земельна ділянка площею 0,0448га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_9 .

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за життя 20.09.2005 року, ОСОБА_12 купив трикімнатну квартиру під АДРЕСА_10 , що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Також, як вбачається з матеріалів справи, згідно Свідоцтва про право власності та Витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_12 за життя був власником дачного будинку АДРЕСА_11 .

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_12 помер.

В свою чергу, причиною смерті стало онкологічне захворювання, що взяло свій початок у червні 2013 році, що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 29047 та медичним висновком клініки TOP Experts clіnіc.

Встановлений діагноз: Апластична анемія, тяжка форма. Масивний геморрогічний синдром- петехії, ексхимози.

Згідно Виписок із медичних документів, приєднаних позивачем в обґрунтування її вимог, ОСОБА_12 перебував на стаціонарному лікуванні у відділку гематології ООКЛ з 14.10.2013 року, потім 06.11.2013 по 12.11.2013 року, надалі з 16.01.2014 по 17.01.2014, 20.02.2014 року по 18.03.2014 рік, 25.03.2014 року по 11.04.2014 рік, 25.04.2014 року по 21.05.2014 рік, 05.06.2014 року по 01.07.2014 рік, потім з 14.09.2017 року по 19.09.2017 року.

Також деякий час проходив тимчасові обстеження та лікування у р.Ізраїль, м.Тель-авів, клініка «TOP Experts clіnіc», «Anadolu, зокрема 14.11.2013 року, 17.11.2013-20.11.2013, 15.12.2013 року, 17.12.2013 року, 01.01.2014 року, 06.01.2014 року, 14.01.2014 року, 22.12.2016 року та потім у 2017 році, а саме: 31.01.2017 року, 25.09.2017 року, 20.11.2017 року, 25.12.2017 року.

Разом з тим, 16.03.2018 року у медичному центрі ОСОБА_15 йому було надано послуги по виділенню кісткового мозку.

В свою чергу, позивач, пояснюючи складність хвороби її чоловіка та неспроможність несення таких витрат для їх сім`ї /витрати підтверджує інвойсами, прайсами та іншими чеками/ вказувала на факті отримання нею коштів у борг для лікування ОСОБА_12 , а саме:

- 8 вересня 2014 року позичено 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США у громадянина ОСОБА_6 ;

-4 вересня 2015 року позичено 110 000 (сто десять тисяч) доларів США у громадянина ОСОБА_6 ;

-10 жовтня 2015 року позичено 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_5 ;

-15 серпня 2017 року позичено 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США у громадянина ОСОБА_6 ;

-23 серпня 2017 року позичено 250 000 (двісті п`тдесят тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_5 ;

-12 листопада 2017 року позичено 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_7 ;

-12 листопада 2017 року позичено 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_8 ;

-10 лютого 2018 року позичено 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США у громадянина ОСОБА_9 ;

- 14 лютого 2018 року позичено 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_10 .

При цьому, розписки від 12.11.2017 про отримання у борг у ОСОБА_8 , від 12.11.2017 року про отримання у борг у ОСОБА_7 , від 10.02.2018 року про отримання у борг у ОСОБА_9 , від 14.02.2018 року про отримання у борг у ОСОБА_10 складались у присутності свідків.

До того ж, містили цільове призначення для продовження лікування свого чоловіка ОСОБА_12 .

Крім того, у них містилась відмітка про підтвердження факту отримання цієї позики з відома та за згодою чоловіка позивачки ОСОБА_12 .

Проте, хоча інші розписки не містили вказаних приміток, проте достовірність надання у позику певних коштів, зокрема за розписками від 10.10.2015 року про отримання у борг від ОСОБА_5 суми у розмірі 150 000 доларів США та від 23.08.2017 року про отримання у борг від ОСОБА_5 суми у розмірі 250000 доларів США позивач підтверджує рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.07.2021 року у справі № 495/2215/20.

Нормативне обґрунтування

У ст. 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 71 СК України, спір про порядок поділу спільного сумісного майна подружжя може бути вирішений судом.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом з тим при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

При поділі спільної сумісної власності зобов`язання між подружжям не розподіляються, а враховуються, а відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя.

Аналогічний висновок містить Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2019 року, справа № 638/1962/17, провадження № 61-25286св18.

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

Надаючи оцінку у сукупності зібраних доказів, суд вважає, що доказування залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі, а тому оцінює доводи кожної із сторін з урахуванням предмета доказування у цій справі, встановлених судом обставин та правової оцінки відповідно до наданих сторонами доказів.

За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача ОСОБА_3 , про те, що по даній справі задля можливості визнання боргів спільним зобов`язанням подружжя у сукупності вимагають доведенню та з`ясуванню наступні факти: факт укладання договорів позики в інтересах сім`ї.

При цьому, законодавець не встановив у своїх нормах імперативності перевірки факту майнового стану осіб-кредиторів, інформації про фінансовий стан позичальника, тощо, як про те вказує відповідач.

Не встановлено також загальними чи спеціальними нормами діючого законодавства й обов`язковості присутності свідків під час укладання відповідних правочинів.

Що стосується згоди одного з подружжя на укладення договору позики, така згода, за думкою Верховного Суду, не потрібна. Цей висновок зроблено Верховним Судом у справі №133/3928/14-ц (постанова від 27.11.2019 року) та у Постанові ВС від 30 червня 2021 року, справа № 462/2662/20, провадження № 61-2612 св 21.

Для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя.

До того як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові) в останнього не виникає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів.

Таким чином, той з подружжя, хто укладає договір позики (позичає кошти), не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин.

Крім того, враховуючи приписи законодавства та обставини справи, суд у своїй постанові від 14.09.2016 року у справі № 220/702/15-ц, дійшов висновку, що відсутність формальної письмової (простої) згоди одного з подружжя на отримання позики, з метою погашення спільних зобов`язань по придбанню у спільну власність майна, не надає правових підстав для визнання договору позики недійсним.

ВССУ також зазначив, що рішення суду про визнання недійсним правочину має ґрунтуватись на незгоді учасників спільної сумісної власності (в тому числі щодо спільно набутих коштів) з укладеним правочином, оскільки саме він повинен суперечити їхнім інтересам, а не на відсутності саме формальної згоди на укладення правочину.

Крім того, за змістом ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Тож, важливим залишається факт доведення, що в даному конкретному випадку ОСОБА_1 при укладанні договорів позики діяла в інтересах сім`ї, адже лише договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя.

Інтересами сім`ї можна визначити відносини з приводу особистих майнових чи немайнових благ та інтересів осіб, що перебувають у шлюбі. Немайнові блага тісно пов`язані з особою, тому її життя та здоров`я входить у визначену категорію.

Таким чином, з огляду на доведені обставини, зокрема піклування про свого безпорадного чоловіка, який в силу захворювання потребував сторонньої допомоги доведено не лише наявними медичними висновками, станом здоров`я останнього, а й витребуваними на запит суду доказами щодо перетину кордону ОСОБА_1 та ОСОБА_12 з 03.10.2014 року та з періодичними поверненням до України, останній виїзд рахується за ОСОБА_12 15.09.2017 року, а за ОСОБА_1 13.11.2017 року.

Недоведеними є посилання відповідачів на факті того, що позивач взявши в борг більшу суму, ніж підтверджено інвойсами, витратила їх не в інтересах сім`ї, адже позивач з чоловіком витрачали кошти не лише на лікування захворювання ОСОБА_12 , а й на транспортування, харчування, проживання, тощо.

Більш того, вона вказувала на факті неможливості підтвердити її витрати на медичні обстеження, лікування чоловіком, з огляду на не передбачуваності можливих обставин звернень до суду.

Суд також критично відноситься до сумнівів відповідачів про неспроможність надання кредиторами/позикодавцями/ коштів позичальнику ОСОБА_1 з огляду на відсутності у них нерухомого майна та офіційних джерел доходів, адже вказані докази не входять до предмета доказування в даній категорії справ, вони можуть бути перевірені судом лише під час оскаржування та визнання відповідних правочинів недійсними.

Безпідставно відповідачі також заявляють на необачності позивача під час укладання нею відповідних боргових розписок, бо вона не має у власності жодної нерухомості, окрім 33/100 часток жилого будинку у м. Білгород-Дністровський, де проживає сама та її батьки, з огляду на те, що позивач того часу мала намір рятувати життя своєму чоловікові.

В силу хвороби, позивач мала діяти оперативно, адже як вбачається з матеріалів справи, періодичність лікування ОСОБА_12 була дуже частою, а в період ремісії він все одно проходив обстеження, на що витрачались значні кошти.

Той факт, що під час лікування ОСОБА_12 використовувались кредитні кошти відповідача на проживання у готелі лише підтверджує їх значну нестачу, проте вказаним жодним чином не спростовуються обґрунтування вимог позивача про те, що запозичені кошти вона витрачала на лікування, в т.ч транспортування, харчування, обстеження, поховання свого чоловіка.

Посилання відповідачів на спланованість кредиторів, їх домовленостях з позичальником, та факті того, що ОСОБА_12 складені боргові розписки не у той період часу, який зазначений датою їх складання не знайшли свого підтвердження, адже заявлене представником відповідача клопотання про призначення експертизи, було залишено без розгляду за його заявою.

Посилання відповідачів на фіктивності розписок з підстав того, що позивачка почала позичати кошти зі сплином 3 міс. після шлюбу для суду не мають доказового значення, адже ОСОБА_12 захворів набагато раніше до укладання шлюбу, тим більше у нього з ОСОБА_12 ще до шлюбу народився син, тож безсумнівно позивач знала про хворобу чоловіка, який потребував її допомоги.

Суд вважає беззаперечними витрачання взятих позивачкою у борг коштів в інтересах сім`ї, адже з часу написання першої розписки та до останньої, сторони перебували у шлюбі, відповідачами, окрім наявності хвороби ОСОБА_12 жодним чином не доведено інших потреб ОСОБА_12 , а напроти неодноразово підтверджено її супроводження чоловіка на всьому етапі його лікування.

Дослідивши матеріали справи, надані позивачем та відповідачами докази, оцінивши їх достатність, належність та взаємозв`язок, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи, на стороні відповідача, орган опіки та піклування Білгород - Дністровської міської ради, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5 про визнання боргів спільним зобов`язанням подружжя, а тому вважає за можливе її вимоги задовольнити.

Розподіл судових витрат

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на доведеність та обґрунтованість позовних вимог, судові витрати/судовий збір/ підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 36, 61, 65 СК України, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268,354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи, на стороні відповідача, орган опіки та піклування Білгород - Дністровської міської ради, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5 про визнання боргів спільним зобов`язанням подружжя задовольнити.

Визнати боргові зобов`язання за розписками від:

- 8 вересня 2014 року, якою позичено 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США у громадянина ОСОБА_6 ;

- 4 вересня 2015 року, якою позичено 110 000 (сто десять тисяч) доларів США у громадянина ОСОБА_6 ;

- 10 жовтня 2015 року, якою позичено 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_5 ;

- 15 серпня 2017 року, якою позичено 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США у громадянина ОСОБА_6 ;

- 23 серпня 2017 року, якою позичено 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_5 ;

- 12 листопада 2017 року, якою позичено 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_7 ;

- 12 листопада 2017 року, якою позичено 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_8 ;

- 10 лютого 2018 року, якою позичено 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США у громадянина ОСОБА_9 ;

- 14 лютого 2018 року, якою позичено 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США у громадянки ОСОБА_10 , а всього запозичених коштів на суму 910 000 (дев`ятсот десять тисяч) доларів США - спільними боргами подружжя ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 8000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_12 , паспорт серії НОМЕР_15 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , адреса реєстрації: АДРЕСА_12 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_13 ;

Третя особа на стороні відповідача, орган опіки та піклування Білгород - Дністровської міської ради, адреса: вул. Михайлівська, 56, м. Білгород-Дністровський, Одеської області;

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 18 лютого 2022 року.

Суддя: