Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року Новогродівський міський суд Донецької області

в складі: головуючого судді Грідяєвої М.В.

при секретарі Рудакової Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новогродівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 10.12.2021 року звернувся до суду з позовом до ДП «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, вказуючи на те, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 10.01.2011 року по 30.07.2021 року працюючи гірничим майстром у ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля». Наказом від 30.07.2021 року № 125 він був звільнений за ст.38 КЗпроП України, за власним бажанням. Після його звільнення відповідачем була нарахована йому заробітна плата за липень 2021 року у розмірі 14565 грн. 51 коп., компенсація за невикористану відпустку 74325 грн. 84 коп., вихідна допомога при звільненні 54612 грн. 84 коп. До сплати за липень 2021 року всього нараховано 115520 грн. 88 коп. Заборгованості на день звільнення: за травень 2021 року 6350 грн. 72 коп., за червень 2021 року 13979 грн. 16 коп., загальна заборгованість на день звільнення склала 135850 грн. 76 коп. Після звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку в день звільнення, чим порушив вимоги ст.ст.47, 116 КЗпроП України щодо повного розрахунку в день звільнення, а остаточно розрахувався з ним 22.10.2021 року. Відповідач повинен відшкодовувати йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки, із розрахунку 58 днів х 958 грн. 12 коп. = 55570 грн. 96 коп. Внаслідок невиплати заробітної плати та несвоєчасного розрахунку після звільнення, йому завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях. Несвоєчасний розрахунок зруйнував його життєві плани на майбутнє, та привів до додаткових зусиль на організацію життя, плани влаштувати особисте життя відтермінувались. Він жив в постійній напрузі і невизначеності. Завдана моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права отримати належні суми в день звільнення. Розмір моральної шкоди оцінює у 10000 грн. Посилається на ст.ст.47, 116, 117, 237-1 КЗпроП України. Просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 55570 грн. 96 коп., моральну шкоду у розмірі 10000 грн., та сплачений судовий збір в розмірі 908 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно письмової заяви просить розглянути справу у його відсутність, позов підтримує.

Представник відповідача ДП «Селидіввуггілля» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справу повідомлений належним чином, згідно письмового відзиву позов не визнають, просить в позові відмовити, зазначає, позивачу 22.10.2021 року заборгованість по заробітній платі виплачено в повному обсязі. Позивач звільнений з підприємства з 30.06.2021 року згідно наказу № 125-к від 30.07.2021 року. Згідно табеля використання робочого часу по дільниці МДО за липень 2021 року, позивач в день звільнення 30.07.2021 року не працював, за графіком 30 і 31 липня вихідні дні. Оскільки позивач у день звільнення не працював, норма ст.116 КЗпроП України застосовується в частині, що «якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.» Вимога про розрахунок з 30.07.2021 року до дати остаточного розрахунку 22.10.2021 року позивачем до підприємства не було пред`явлено. В зв`язку з тим, що позивач у день звільнення не працював, після звільнення з вимогою про виплату заборгованості не звертався на момент звернення до суду підприємство повністю розрахувалось, підстави для застосування положень ст117 КЗпроП України відсутні. Крім того, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку вважає непропорційним та неспівмірним сумі, що має надкомпенсаційний характер відповідальності роботодавця, в порівнянні із орієнтовним розміром майнових втрат позивача, в призмі недоотриманої ним при звільненні заробітної плати. Посилається на постанову Великої Палата Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц. Також позивачем не надано до суду жодних доказів спричинення йому моральних страждань та не наведено відповідного розрахунку моральної шкоди. Просить в позові відмовити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 до ДП «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, не обґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, позивач з 10.01.2011 року по 30.07.2021 року, працював на ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» гірничим майстром підземним, звідки звільнений 30.07.2021 року за ст.38 ч.3 КЗпроП України, за власним бажанням у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору, несвоєчасна виплата заробітної плати, з виплатою вихідної допомоги, що підтверджується записами у трудовій книжці та не оспорюється сторонами у справі.

Згідно заяви про звільнення від 30.07.2021 року, позивач просив звільнити його у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, згідно ст.38 ч.3 КЗпроП України з 30.07.2021 року. Вимогу про проведення з ним розрахунку в зв`язку з звільненням заява не містить.

Згідно довідок ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» від 05.11.2021 року та 09.12.2021 року, на час звільнення 30.07.2021 року заборгованість по заробітній платі за травень-липень 2021 року, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога при звільнені ОСОБА_1 складає 135850 грн. 76 коп., розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складає 958 грн. 12 коп., що визнається сторонами. Згідно довідки ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» № 521/12 від 09.12.2021 року, 22.10.2021 року позивачу сплачена в повному обсязі заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога при звільнені, заборгованість відсутня.

Згідно табеля використання робочого часу по дільниці ГКР за липень 2021 року, позивач у день звільнення 30.07.2021 року не працював. З заявою про проведення з ним повного розрахунок та виплатити всі належні йому при звільненні виплати до відповідача не звертався.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпроП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпроП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Вказана правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 24.06.2015 року.

Передбачений ч.1 ст.117 КЗпроП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 зазначеного Кодексу. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 березня 2013 р. у справі № 6-15цс13).

Оскільки працівник в день звільнення не працював, то, враховуючи положення частини першої статті 116 КЗпП України, виплата нарахованих сум повинна бути проведена не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим вимоги про розрахунок. Проте після звільнення з вимогою про розрахунок позивач не звертався.

Звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпроП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпроП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем усіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпроП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган).

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18).

Оскільки ОСОБА_1 після звільнення з вимогою про виплату заборгованості до підприємства не звертався, відповідач повністю розрахувався з ним 22.10.2021 року ще до часу звернення позивача до суду 10.12.2021 року, підстави для застосування ст.117 КЗпроП України відсутні, в зв`язку з чим вимоги позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення задоволенню не підлягають.

Вказана правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 30.03.2020 року, справа №235/1605/19.

Вимоги позову в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Несвоєчасною виплатою заробітної плати, заборгованість з якої існувала на день звільнення позивача 30.07.2021 року за травень-липень 2021 року відповідачем порушено право позивача на оплату праці, в наслідок чого було порушено його звичайний уклад життя, викликало необхідність докладання додаткових зусиль для утримання себе і своєї родини, принизило його, що завдало йому моральну шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпроП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Відповідно до п.16 Пленуму ВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, до вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням відомостей, що не відповідають дійсності і порочать честь, гідність чи ділову репутацію фізичної або юридичної особи, згідно з ч.3 ст.7 ЦК України застосовується строк позовної давності в один рік. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, - тримісячний строк (ст.233 КЗпроП. До інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст.83 ЦК не застосовуються.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З вимогою про відшкодування моральної шкоди завданою несвоєчасною виплатою заборгованості по заробітній платі та проведенням остаточного розрахунку при звільненні позивач звернувся до суду 10.12.2021 року, тоді як звільнився з підприємства 30.07.2021 року, розрахунок з позивачем був здійснений підприємством 22.10.2021 року, на час звільнення позивача, існувала заборгованість по заробітній платі за травень липень 2021 року, про порушення свого права на своєчасну виплату заробітної плати позивач повинен був дізнатися в останній день липня, в зв`язку з чим, передбачений тримісячний строк звернення до суду з вимогою про відшкодування моральної школи позивачем порушений, в зав`язку з чим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку відмовою в позові сплачений позивачем судовий збір стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

Керуючись ст.ст.116, 117, 233, 237-1 КЗпроП України, ст.ст.253, 256 ЦК, ПКМУ «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 року, ст.ст.10,12, 89, 141, 259, 263- 265, 273, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя: