Провадження № 2/522/1559/22
11 лютого 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Семешиної Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним,
ОСОБА_1 15.09.2021р. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згідно якого просила визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 (яка також діяла за довіреністю від імені ОСОБА_3 ) на Одеській товарній біржі 06.07.1994 року на реєстраційний номер 3586.
В обґрунтування позову посилалась на те, що 06 липня 1994 року між позивачем та ОСОБА_2 (яка також діяла за довіреністю від імені ОСОБА_3 ) на Одеській товарній біржі був укладений договір №3586 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір був зареєстрований згідно вимог чинного на той час законодавства (дата реєстрації 10.08.1994 року (книга 87доп-отр 105-рн576). Позивачка посилалася на те, що сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується відповідним письмовим договором, і відбулося повне виконання договору. З 02.11.1994 року позивачка зареєстрована у вказаній квартирі. Між тим, указаний договір нотаріально посвідчений не був. Оскільки теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, через відсутність у неї нотаріально посвідченого договору, позивач вимушена звернутися до суду з зазначеним позовом.
Матеріали позову суддя отримала 16.09.09.2021 року.
Ухвалою суду від 16.09.2021 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 21.09.2021 року.
Ухвалою суду від 23.09.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 25.10.2021 року.
У підготовче засідання призначене на 25.10.2021 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 22.11.2021 року.
У підготовче засідання призначене на 22.11.2021 року сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за їх відсутністю суду не було надано. В матеріалах справи міститься довідка про доставку ОСОБА_1 sms-повідомлення про виклик до суду на 22.11.2021року.
Крім того відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання призначені 22.11.2021 року була викликана через оголошення у пресі.
Ухвалою суду , повний текст якої складено 23.11.2021 року, підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 21.12.2021 року.
Через неявку сторін, розгляд справи 21.12.2021, 13.01.2022 року розгляд справи відкладався.
У судове засідання 01.02.2022 року сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява щодо розгляду справи за її відсутністю, також не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідачі про час, дату та місце судового засідання неодноразово сповіщались належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення, наявні в матеріалах справи, однак до суду не з`явились. Заяв по суті та будь-яких клопотань до суду не заявляли.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, надходження заяви від позивача щодо розгляду справи за її відсутності, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення суду є 11.02.2022 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню на підставі наступного.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Судом встановлено, що 06 липня 1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (яка також діяла за довіреністю від імені ОСОБА_3 ) на Одеській товарній біржі був укладений договір №3586 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житл.пл.-162,94 кв.м..
Вказаний договір був зареєстрований згідно вимог чинного на той час законодавства в КП «ОМБТІ та РОН» (дата реєстрації 10.08.1994 року (книга 87доп-отр 105-рн576).
Факт реєстрації права власності на вказану частку квартири підтверджується листом КП «БТІ» Одеської міської ради від 05.01.2022 року, згідно якого зазначено, що станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстроване за « ОСОБА_4 вказане рос.мовою) на підставі договору №3586 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Одеською товарною біржою 06.07.1994 року. Реєстраційний запис зроблено 10.09.1994 року, за реєстровим номером 576 у реєстровій книзі 87 доп. на сторінці 105. Також було зазначено, що при внесенні даних 10.09.1994 року у штамп про реєстрацію права власності на вказану квартиру на ім`я « ОСОБА_4 вказане рос.мовою) була вказана дата реєстрації як «10.08.1994» замість « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Згідно позову, на теперішній час у позивача виникають проблеми, у зв`язку з тим, що вищевказаний договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідченим у момент його укладення.
Відповідно до ст.224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 153 ЦК Української РСР, було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст.227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Таким чином, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу нерухомого майна №3586 від 06.07.1994 року, укладений між сторонами на Одеській товарній біржі, підлягає визнанню дійсним.
Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст.15, 16 ЦК України та ст.ст.1, 4, 5 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.
При цьому, суд вбачає, що станом на час розгляду справи судом право власності на вказану квартиру АДРЕСА_2 , зареєстроване за позивачем. Проте, зазначені обставини не впливають на дійсність досліджуваного договору купівлі-продажу від 06.07.1994 року та на думку суду не є перешкодою для визнання останнього дійсним.
Таким чином даний спір підлягає розгляду судом, а за результатами такого розгляду встановлено, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.47 ЦК УРСР (у редакції 1963р.); ст.ст.10, 15-16, 220, 319, 321, 328, 638, 655 ЦК України, ст.ст.2, 10-12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 209-210, 223, 247, 258, 259-263, 265, 268, 280-282, 353-354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним - задовольнити.
Визнати дійсним договір № 3586 від 06 липня 1994 року купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , укладений на Одеській товарній біржі між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 (яка також діяла за довіреністю від імені ОСОБА_3 ).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 11.02.2022 року.
Суддя Домусчі Л.В.