ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/255/22
Провадження №2-з/477/9/22
УХВАЛА
про відмову у забезпеченні позову

17 лютого 2022 року місто Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі судді Глубоченка С.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1

про поновлення на квартирному обліку,

ВСТАНОВИВ:
08 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити його на обліку військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 з 27 січня 2022 року за тим же номером у списку.
Провадження у справі не відкрито.
15 лютого 2022 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову.
Заява обґрунтована тим, що 08 вересня 2021 з ОСОБА_1 , на підставі рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 03 серпня 2021 року № 9, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30 серпня 2021 року № 428 «Про надання житла», укладено договір №145, яким надано у користування житлове приміщення у багатоквартирному будинку, а саме 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформленим протоколом від 27 січня 2022 року №2 розглянуто питання щодо зняттявійськовослужбовця з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та знято з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_2 старшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 , складом сім`ї 4 особи. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 січня 2022 року №36 затверджено рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 січня 2022 року, протокол №2. Оскільки на сьогоднішній день наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28 січня 2022 року №36 не скасовано, є всі підстави вважати, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Згідно частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Дослідивши матеріали справи в межах заяви про забезпечення позову, суд установив наступне.
Приписами статті 151 ЦПК України визначений зміст і форма заяви про забезпечення позову.

У відповідності до частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частина перша статті 150 ЦПК України передбачає такі види забезпечення позову, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Такі висновки неодноразово висловлені в Постановах Верховного Суду при розгляді скарг на ухвали про застосування заходів забезпечення позову ( Постанови Верховного суду від 21 листопада 2018 року у справі №752/6255/18, від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, від 08 жовтня 2018 року у справі № 913/257/18).

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У своїй позовній заяві позивач просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити його на обліку військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 з 27 січня 2022 року за тим же номером у списку.
При цьому, вимогою заяви про забезпечення позову є накладення арешту на житлове приміщення у багатоквартирному будинку, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яку позивач винаймає у відповідача на підставі договору найму житлового приміщення від 08 вересня 2021 року №145.

Отже, правовідносини щодо користування та володіння указаною квартирою ніяким чином не пов`язані з предметом позову.

Відповідно до положень статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, а також принципом верховенства права, визначеного статтею 10 ЦПК України.
Договір найму житлового приміщення від 08 вересня 2021 року №145 не є спірним, не є предметом пред`явленого позову, будь-яких доказів про порушення прав позивача як наймача квартири, на яку він просить накласти арешт, не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд уважає, що заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову у вказаний ним спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, узв`язку з чим заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 5, 10, 149-153, 157, 258-260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

СУДДЯ С.М.ГЛУБОЧЕНКО