Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2022 р. Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Кузнецова Д.В., за участю секретаря судового засідання Дереклєєвої А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , а також виділити телевізор «LED», вартість якого з урахуванням розміру кредиту становить 16322,00 грн., стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 1/2 частку боргу за споживчим кредитом у розмірі 7647,50 грн.

У лютому 2022 року позовні вимоги в частині виділу телевізору та стягнення суми боргу ОСОБА_1 залишила без розгляду.

В іншій частині свій позов ОСОБА_1 підтримала, в його обґрунтування зазначила, що 15 липня 2005 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. У період шлюбу 09 грудня 2008 року сторонами за спільні гроші було придбано житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_2 , на земельній ділянці. Також 24 грудня 2020 року подружжя придбало житловий будинок АДРЕСА_1 . У лютому 2021 року сім`я розпалася, подальше спільне життя з відповідачем суперечить інтересам ОСОБА_1 , примирення між ними неможливе. На думку позивачки, будинок АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, проте має бути переданий в результаті поділу саме позивачці у зв`язку із тим, що є більшим за своєю площею та більше пристосований для проживання в ньому всіх дітей, які проживають з позивачкою. ОСОБА_2 у добровільному порядку поділити нерухоме майно не бажає, а тому позивачка була вимушена звернутися до суду та просила визнати за нею право власності на житловий будинок, АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 та її представник за договором про надання правової (правничої) допомоги, адвокат Гуртовий М.Б., у судове засідання не з`явились, надали заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 15 липня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб в міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції донецької області, про що складено актовий запис № 408. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 грудня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Жигановою Л.С., ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який складається із житлового будинку літ. А-1, загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м., з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. Г-1, сарай літ. Д-1, убиральні літ. В-1, огорожи № 1, розташований на приватній земельній ділянці, площею 0,1500 га.

Отже предметом поділу є спірне нерухоме майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який був придбаний відповідачем в період шлюбу та спільного проживання із позивачкою, що не заперечувалось обома сторонами спору.

Як вбачається з довідки № 173, виданої 27.01.2022 року керівництвом Сартанської селищної військово-цивільної адміністрації Маріупольського району Донецької області, ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 разом із дітьми.

Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

Статтею 51 Конституції України закріплено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17, від 24.03.2021 року у справі № 501/2211/18.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Враховуючи вказані положення законодавства та встановлену законом презумпцію спільності набутого під час шлюбу майна, а також зважаючи на рівність часток подружжя у спільному майні та відсутності законних підстав для відступу від засади рівності часток подружжя, суд доходить висновку про можливість поділу спірного майна шляхом визнання за позивачкою 1/2 ідеальної частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 57, 60, 69 СК України, ст.ст. 12, 81, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована у АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 18 лютого 2022 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов