Провадження № 22-ц/812/420/22 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Миколаїв

справа № 489/3764/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 9 грудня 2021 року суддею Рум`янцевою Н.О. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 21 грудня 2021 року),

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позивач зазначав, що 20 лютого 2020 року уклав з ОСОБА_2 договір позики, за яким передав останньому 72 000 грн. на строк до 1 березня 2021 року з умовами повернення позики частинами кожного місяця по 5000 грн боргу та сплати відсотків по 200 доларів США. Умови позики викладені в письмових розписках, складених відповідачем.

Посилаючись на те, що зобов`язання за договором позики в узгодженому обсязі ОСОБА_3 не виконує, що є підставою дострокового його виконання, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача 101 431,23 грн., з яких позиковий борг - 72000 грн., проценти за користування чужими коштами 27 736,50 грн., 3% річних 755,41 грн., інфляційні витрати 939,32 грн., а також судовий збір - 1014,31 грн. та витрати на правову допомогу 1 500,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. У відзиві на позовну заяву він зазначив, що спірну розписку не писав; її зміст не доводить факт належності грошових коштів позивачу, не містить зобов`язання щодо дострокового повернення, та наголошуючи на недоведеності ОСОБА_1 грошових вимог, просив у позові відмовити.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 посилався на те, що заперечення ОСОБА_2 щодо факту власноручного складання розписок є безпідставними; зміст розписок свідчить про укладення сторонами договору позики та умови сплати процентів та повернення боргу частинами; право на дострокове повернення ним позичених коштів пов`язане з невиконанням щомісячних грошових зобов`язань, що передбачено частиною 2 статті 1050 ЦК.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, на його користь з ОСОБА_2 стягнуто 99 736,50 грн. , в тому числі 72 000 грн. позики та 27 736,50 грн. процентів (відсотків), а також 997,36 грн. судових витрат та 1 474,80 грн. витрат на правову допомогу.

Судове рішення мотивовано тим, що між сторонами склались правовідносини за договором позики, що підтверджується двома розписками від 29 лютого 2020 року, складеними ОСОБА_4 власноручно. Оскільки відповідач не виконав умови договору як в частині повернення позики (щомісячно та у строк до 1 березня 2021 року), так і в частині сплати щомісячних процентів, ці кошти з нього підлягають стягненню. Вимоги про збільшення суми стягнення відповідно до статті 625 ЦК задоволенню не підлягають, бо заявлені за період дії договору позики.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Апелянт не погодився з висновком суду першої інстанції про те, що розписки є належним доказом існування між сторонами позикових зобов`язань, наголошуючи, що вони не містять необхідних складових письмової форми угод (не зазначені реквізити сторін, відсутній підпис позикодавця, не узгоджуються умови обох розписок). Крім того, кошти він повертав ОСОБА_1 через свою матір, з якою той перебуває у шлюбі; а дійсні умови повернення зазначені лише у розписці про строк повернення до 1 березня 2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_5 , посилаючись на ті ж обставини, що зазначені у позові та у відповіді на відзив на позов, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 чи 2 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини виникли у сфері договірних зобов`язань.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (частина 2 статті 11 ЦК).

Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК).

За своєю правовою природою розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми або речей та зобов`язання їх повернути.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання грошових коштів позичальником у борг із зобов`язанням їх повернути та дату отримання коштів (постанови Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16 та інш.)

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки право вимоги.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, а у разі відсутності цієї умови - на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Верховного Суду (КЦС) від 25 червня 2021 року у справі № 753/20532/14-ц).

Відповідно до вимог частин 1,5,6 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази мають бути належними, тобто такими, що містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК); допустимими, тобто доводити обставини певними засобами доказування, встановленими законом (стаття 78 ЦПК); достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК) та достатніми, тобто які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК).

Судом встановлено, що у лютому 2020 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, виникли договірні правовідносини.

29 лютого 2020 року ОСОБА_2 складено розписку, в якій зазначено, що він взяв у ОСОБА_1 72000 грн. на строк дванадцять місяців з 1березня 2020 по 1 березня 2021року та зобов`язаний повернути всю суму до кінця 1 березня 2021 року з можливістю дострокового погашення (далі - розписка І).

Того ж числа ОСОБА_6 складено другу розписку про те, що він зобов`язується виплачувати проценти в розмірі 200 доларів США щомісячно та «тіло» в розмірі 5000 грн. на взяту суму у ОСОБА_1 72000 грн. з можливістю дострокового повернення (стилістика документу) (далі розписка 2).

За висновком експерта № 21-223 від 30 липня 2021 рукописний текст, підписи у розписках від 29 лютого 2020 року виконано ОСОБА_2 (а.с.61 77).

Боргові документи (розписки) знаходяться у позикодавця.

Відомостей про виконання (часткове виконання) позичальником зобов`язань за договором матеріали справи не містять.

Проаналізувавши пояснення сторін та надані письмові докази, зокрема розписки 1 та 2, висновок експерта, та надавши їм належну правову оцінку з урахуванням норм цивільного законодавства, суд першої інстанції виходив з наявності між сторонами позикових правовідносин з узгодженням всіх істотних умов та виникнення у ОСОБА_4 невиконаних грошових зобов`язань щодо повернення коштів та сплати процентів. Встановивши ці обставини, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_4 позикового боргу за умовами договору.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам цивільного законодавства.

Судове рішення в частині відмови у застосуванні правового механізму за статтею 625 ЦК позивачем не оскаржується. Оцінку законності та обґрунтованості судового рішення в цій частині позовних вимог апеляційний суд не дає.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги посилання апелянта на те, що зміст розписок не відповідає вимогам до письмових договорів через відсутність основних реквізитів сторін, ідентифікації осіб, підпису позикодавця, датиотриманняпозикитощо.

Аналіз змісту розписок достеменно свідчить про те, що ОСОБА_4 отримав грошові кошти (72 000 грн.). Співвідношення строків і термінів ( 1 березня 2020 року, 12 місяців, 1 березня 2021 року) дає підстави вважати, що кошти отримані відповідачем безпосередньо перед складанням розписок. Відсутність підпису позикодавця ОСОБА_1 також не має правового значення, оскільки договір позики, як зазначено вище, є одностороннім договором, а розписка є документом, який підтверджує лише боргове зобов`язання позичальника ОСОБА_4 .

Водночас, текст розписок достеменно свідчить про те, що ОСОБА_4 грошові кошти у певному розмірі вже отримав, зобов`язується їх повернути до 1 березня 2021 року (розписка 1), а також бере і зобов`язання щодо сплати щомісячних процентів (200 доларів США) та часткове (по 5 000 грн.) повернення тіла позики (розписка 2).

На час розгляду справи судом першої інстанції кінцевий строк дії позики (1 березня 2021 року) вже сплинув.

Не впливають на характер зобов`язань ОСОБА_4 і посилання апелянта на те, що зміст розписок суперечить один одному, а остаточні умови викладені у розписці 1. Зміст розписок свідчить про те, що відповідач засвідчив своїм підписом як факти отримання певної суми у борг та дати повернення(розписка 1), так і умови платності (виплата процентів) та часткового повернення (протягом строку дії договору) (розписка 2). Твердження апелянтапро те, що загальні суми за кожною з розписки мають співпадати, є непереконливими.

Не можна вважати доведеним і твердження ОСОБА_4 про, майже, повне виконання ним обов`язків з повернення позики.

Відповідно до положень частини 2 статті 545 ЦК якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отже, наявність у кредитора ОСОБА_1 боргових документів, складених ОСОБА_4 , є належним та достатнім доказом невиконання боржником зазначених у розписках зобов`язань.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

повну постанову складено 17 лютого 2022 року