Справа № 310/5080/21
РІШЕННЯ

Іменем України

11 лютого 2022 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

представника заявника -Токмань В.Т.,

представника заінтересованої особи- Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Савранської Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Заяву мотивує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України в с. Відрадне Запорізького району Запорізької області та з 01.11.1981 по 14.12.1983 був зареєстрований в с. Широке Запорізького району Запорізькій області, працював в колгоспі ім. Тельмана Запорізького району Запорізької області (с. Широке) в 1992 році. В 1983 році отримав паспорт громадянина СРСР.

Заявник вказав, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану актів записи про народження дітей, шлюб, розірвання шлюбу на громадянина ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено.

Окрім того зазначив, що неодноразово був засуджений та відбував покарання, а саме, в державній установі Ладижинська виправна колонія № 39 в період з 09.01.1989 по 10.04.1992 та в період з 09.02.1994 по 28.01.2000; в ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 55): за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 22.03.1984 року у виді 3 років позбавлення волі з 21.12.1984 по 27.06.1986 (початок строку відбування покарання 06.02.1984, кінець строку 06.02.1987 ); за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2002 року в виді 3 років позбавлення волі з 18.11.2003 року по 05.03.2005 (початок строку 05.03.2002 , кінець строку 05.03.2005, звільнений по відбуттю строку відбування покарання); за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2013 у виді 3 років позбавлення волі з 06.02.2014 по 24.04.2014 (початок строку відбування покарання 07.09.2013 , кінець строку 07.09.2016).

Паспорт громадянина України заявник ніколи не оформлював, мав тільки паспорт СРСР, який згодом був втрачений.

ОСОБА_1 наголосив, що 17.09.2020, з метою отримання паспорту громадянина України, він звернувся до Бердянського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області зі зверненням щодо перевірки належності до громадянства України та можливості оформлення паспорту громадянина України, однак йому було відмовлено у встановленні належності до громадянства України, оскільки для отримання паспорту необхідно подати:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності в особи паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) документ, що підтверджує факт постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили;

г) документ, який підтверджує факт відбування особою покарання у місцях позбавлення волі на території України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

За наявності вищевказаних документів, заявник має право подати до територіального підрозділу державної міграційної служби України заяву про встановлення належності до громадянства України та після прийнятого рішення Управлінням ДМС України в області, оформити паспорт громадянина України.

ОСОБА_1 вказав, що встановлення факту постійного проживання заявника на території України (УРСР) на момент набрання вироком суду законної сили, а саме на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та набрання чинності Законом України «Про громадянство» від 13 листопада 1991 року № 2235 - 13 листопада 1991 року, необхідне для подальшого звернення до відділу міграційної служби для встановлення належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України.

У зв?язку з неможливістю іншим способом встановити факт проживання на території України, в тому числі станом на 24.08.1991 р та 13.11.1991 року, вимушений звернутися до суду із даною заявою.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.06.2021 було відкрито провадження у зазначеній цивільній справі.

Представник заявника адвокат Токмань В.М. в судовому засіданні вимоги, викладені в уточненній заяві, скерованій на адресу суду 20.07.2021, підтримала у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Савранська Ю.Ю. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заявлених вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши представника заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані докази, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України, с. Відрадне, Запорізького району Запорізької області та з 01.11.1981 року по 14.12.1983 року був зареєстрований в с. Широке Запорізького району Запорізькій області, що також підтверджується домовою книгою для прописки громадян, які проживають в Широківській сільській раді № 5 та довідкою № 6699 від 26.09.2019 р., копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно довідки - інофрмації, наданої адміністратором відділу ЦНАП сільської ради Мілейко Ю.О., ОСОБА_1 працював в колгоспі ім. Тельмана Запорізького району Запорізької області (с. Широке) в 1992 році.

В 1983 році отримав паспорт громадянина СРСР.

Відповідно до листа № 3066/17.21.04-42 від 01.11.2019 р. Бердянського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, в архіві відділу та за даними Державного реєстру актів цивільного стану актів записи про народження дітей, шлюб, розірвання шлюбу на громадянина ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 - не виявлено.

З`ясовано, що заявник неодноразово був засуджений та відбував покарання, а саме, в державній установі Ладижинська виправна колонія № 39: за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 12.05.1988 за статтями 81ч. 3, 26 ч. 3 КК УРСР до 4 років позбавлення волі в період з 09.01.1989 року по 10.04.1992; за вироком Ленінського міжрайонного окружного суду від 02.09.1993 за статтями 81 ч.4, 140 ч. 4, 42 КК України до 8 років позбавлення волі в період з 09.02.1994 по 28.01.2000;

в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55): за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 22.03.1984 у виді 3 років позбавлення волі з 21.12.1984 по 27.06.1986 (початок строку відбування покарання 06.02.1984, кінець строку 06.02.1987 ); за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2002 в виді 3 років позбавлення волі з 18.11.2003 по 05.03.2005 (початок строку 05.03.2002, кінець строку 05.03.2005 звільнений по відбуттю строку відбування покарання); за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2013 у виді 3 років позбавлення волі з 06.02.2014 по 24.04.2014 (початок строку відбування покарання 07.09.2013, кінець строку 07.09.2016), що підтверджується листом № 3/1120 від 22.04.2021 р. Державної установи «Ладижинська виправна колонія № 39, листом № 7/2-2058 від 15.02.2021 р. Державної установи «Софіївська виправна колонія №55».

Судом встановлено, що паспорт громадянина України заявник ніколи не оформлював, мав тільки паспорт СРСР, який згодом був втрачений.

17.09.2020 з метою отримання паспорту громадянина України ОСОБА_1 звернувся до Бердянського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області зі зверненням щодо перевірки належності до громадянства України та можливості оформлення паспорту громадянина України, на що йому було відмовлено у встановленні належності до громадянства України та, керуючись п. 13 «Порядку провадження за заявами, поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 зазначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року відбувала покарання у місцях позбавлення волі на території України та перебувала у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України, подає такі документи:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності в особи паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) документ, що підтверджує факт постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили;

г) документ, який підтверджує факт відбування особою покарання у місцях позбавлення волі на території України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

За наявності вищевказаних документів, заявник має право подати до територіального підрозділу державної міграційної служби України заяву про встановлення належності до громадянства України та після прийнятого рішення Управлінням ДМС України в області, оформити паспорт громадянина України.

Отже, встановлення факту постійного проживання заявника на території України (УРСР) на момент набрання вироком суду законної сили, а саме на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та набрання чинності Законом України «Про громадянство» від 13 листопада 1991 року № 2235 - 13 листопада 1991 року, необхідне для подальшого звернення до відділу міграційної служби для встановлення належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України.

Листом № 317/55/1988/5/108/2021 від 08.07.2021 Запорізьким районним судом Запорізької області було надано представнику заявника засвідчену копію вироку Запорізького районного народного суду Запорізької області від 12 травня 1988 року по справі № 1-55, копія якого додана до матеріалів справи.

Відповідно до вказаного вироку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 81 ч.3 УК/УССР булдо призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Початок строку рахувати з дня затримання 10.04.1988. Рішення набрало законної сили 20.05.1988.

На підставі ч.1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянствоУкраїни» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону України «Про громадянствоУкраїни» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом ПрезидентаУкраїни від 27 березня 2001року N215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006), громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимога ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року, набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року та набрання вироком Запорізького районного народного суду Запорізької області від 12.05.1988 року, законної сили, є законною, обгрунтованою, та, як слід, підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту відбування покарання в державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39) Вінницької області в період з 09.01.1989 по 10.04.1992 за вироком Запорізького районного народного суду Запорізької області від 12.05.1988 по справі № 1/55/1988, тобто на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року, суд вважає необхіним відмовити в її задоволенні, оскільки вважає, що дана обставина підтверджена документально наявними письмовими документами, а саме довідкою з ДУ "Ладижинська виправна колонія (№39)" Вінницької області і заявник не позбавлений можливості отримати цей документ в позасудовому порядку.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту постійного проживання на території України, - задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця селища Відрадне Запорізького району Запорізької області на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року, набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року та набрання вироком Запорізького районного народного суду Запорізької області від 12.05.1988 року, законної сили.

В задоволенні решти заявлених вимог, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день йогопроголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Повний текст рішення суду виготовлено 16 лютого 2022 року.

Суддя Н. І. Черткова