Справа № 347/80/22
Провадження № 2/347/224/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області у складі

головуючого судді Гордія В.І.,

з секретарем Корбутяк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Сторони в шлюбі мають одну неповнолітню дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що спільне життя з відповідачем у них не склалося через те, що вони не зійшлися характерами та постійно сваряться без всяких на те причин. Шлюбні стосунки між ними фактично припинені з грудня 2019 року через відсутність взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейні відносини. Вважає, що шлюб носить формальний характер і примирення між ними неможливе.

В судове засідання позивачка не з`явилася, однак, в позовній заяві просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позов, в якому позов в частині розірвання шлюбу визнає та проти його задоволення не заперечує. Проте, щодо визначення місця проживання їх неповнолітньої дитини з матір?ю, то в цій частині просить відмовити або залишити позов без розгляду, мотивуючи тим, що позивачка залишила малолітню дитину без догляду та опіки та виїхала за кордон. І наразі дочка перебуває у батьків позивачки, які не дають йому можливості спілкуватися з нею. Також, у матеріалах справи відсутній висновок служби у справах дітей Косівської РДА, що їх малолітню дитину слід залишити на виховання та проживання з матір?ю.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, що передбачено ч.1 ст.110 СК України.

Згідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 29.10.2018 року у виконавчому комітеті Розтоківської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, про що було зроблено актовий запис №5,що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 виданим 29.10.2018 року (а.с.6). Однак, на даний час, зазначені в позовній заяві обставини свідчать про те, що надії на збереження сім`ї немає, а шлюб між сторонами носить формальний характер. Крім того, позивачка миритися не бажає, а відповідач у поданому до суду відзиві, позов в цій частині визнав та проти розірвання шлюбу не заперечує.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

А тому, з урахуванням вищенаведених обставин та в інтересах сторін, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки шляхів для збереження сім`ї суд не вбачає.

Згідно до ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивачкою заявлено клопотання про залишення їй шлюбного прізвища « ОСОБА_4 ».

Водночас, статтею 160 СК України передбачено право батьків на визначення місця проживання дитини. Зокрема, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов заперечив щодо визначення місця проживання їх малолітньої доньки із позивачкою посилаючись на відсутність позивачки по місцю її проживання, а також на відсутність висновку служби у справах дітей Косівської РДА щодо можливості залишення дитини на виховання та проживання з матір?ю.

Однак, такі твердження відповідача по справі є голослівними та не підтверджені жодним доказам. Зокрема, ним не подано будь-яких доказів довготривалої відсутності позивачки по місцю її проживання, що вказує на те, що відомості про ухилення позивачки від виконання її материнських обов`язків та обставини, які б суперечили проживанню малолітньої дитини з позивачкою, відсутні.

При цьому, заперечуючи щодо залишення дитини на вихованні матері, відповідачем самим не надано суду висновок служби у справах дітей Косівської РДА щодо визначення місця проживання дитини, і не ставиться вимога з ким саме має проживати дитина в такому разі.

Так, Верховний Суд у постанові від 28.12.2020 року справа № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначив, що «аналіз наведених у постанові норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

А в даному випадку, з урахуванням віку та статі дитини, якнайкраще її інтереси забезпечить мати, тобто позивачка.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, заявлені позовні вимоги, та з урахуванням судової практики у подібних правовідносинах, суд вважає, що неповнолітню дитину слід залишити на вихованні та проживанні із матір?ю ОСОБА_1 , що буде повністю відповідати інтересам дитини.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 104, 110-112, 113 СК України, та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 29.10.2018 року у виконавчому комітеті Розтоківської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, про що було зроблено актовий запис №5,розірвати.

Неповнолітню дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на виховання матері ОСОБА_1 .

При реєстрації розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « ОСОБА_4 ».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. ГОРДІЙ