Справа № 487/490/22
Провадження № 2/487/1316/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2022 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Попович В.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на часту у спільному майні, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

03.02.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 , яким просила: припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ частку у праві спільної часткової власності на кв. АДРЕСА_1 , шляхом стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 компенсації ринкової вартості Ѕ частки спірної квартири; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку кв. АДРЕСА_1 .

Разом з позовом, позивачем надано до суду клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частку кв. АДРЕСА_1 належну на праві власності ОСОБА_2 .

Заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та додану до неї інформаційну довідку №297074514 від 31.01.2022 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, судом встановлено, що позивач взагалі не обґрунтувала необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не послався на докази, які це підтверджують і не обґрунтував застосування саме арешту майна. З доданих до позовної заяви і до заяви про забезпечення позову не вбачається доказів на підтвердження існування реальної загрози неможливості виконання рішення суду.

Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження імовірності невиконання рішення суду відповідачем по справі, не наведено жодних ризиків.

Також судом враховано, що право приватної власності особи захищається не лише нормами національного законодавства, але і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою вимог ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Тобто, зважаючи на те, що заявник належним чином не надав доказів на підтвердження імовірності невиконання в подальшому рішення суду відповідачем по справі та не обґрунтував наявність саме реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд вважає, що задоволення заяви про забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб призведе до порушення вимог ч. 3 ст.150 ЦПК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки вид забезпечення позову, обраний позивачем, в даному випадку не буде співмірним із заявленими позовними вимогами, право, про захист якого просить заявник, не співвідноситься з майновими наслідками заборони, а також не буде дотримано вимог про пропорційність втручання у право на мирне володіння майном визначеним цілям.

Відповідно постанові ВС №6-846цс16: Саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення заяви. Аналогічні позиції викладені а постановах ВС від 21.11.18 р., справа № 752/6255/18 від 14.08.2019 р.

Оцінюючи надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 150-153, 260-261, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на часту у спільному майні, визнання права власності - відмовити.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя С.В. Щербина