КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 357/12698/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3202/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Кошель Б.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

15 лютого 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А.

Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України, цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити,-

В С ТА Н О В И В :

У жовтні 2021 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із даним позовом до відповідача, в якому просив визнати відмову ТОВ «Олком-Лізинг» у проведенні реструктуризації відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» за кредитним договором №01-07-И/40 від 01.03.2007 року, неправомірною; зобов`язати відповідача вчинити дії, а саме: провести реструктуризацію заборгованості за кредитним договором №01-07-И/40 від 01.03.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», згідно вимогам Закону України №1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», із здійсненням всіх обчислень, необхідних для проведення реструктуризації; визнати заборгованість за кредитним договором №01-07-И/40 від 01.03.2007 року, яка підлягає реструктуризації за Законом України №1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» у сумі 67 544 грн.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2021 року передано цивільну справу № 357/12698/21 за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для розгляду до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано правову позицію, викладену в рішенні Конституційного суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчогокредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про непоширення Закону України «Про захист прав споживачів» на правовідносини під час виконання Кредитного договору та не поширення вимоги ЦПК України про право позивача на альтернативну підсудність є помилковим, оскільки судом не в повній мірі з`ясовано обставини по справі та не застосовано до спірних відносин відповідні норми матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду про передачу справи на розгляд іншого суду розглядаються судом апеляційною інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про передачу цивільної справи №357/12698/21 за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, що виникли між сторонами за позовом не є захистом прав споживача, а тому на них не поширюються вимоги ЦПК України про право позивача на альтернативну підсудність - за його зареєстрованим місцем проживання, тому позов не є підсудним Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно п.п. 2.3. п. 2 Кредитного договору № 01-07-И/40 від 01.03.2007 року, Банк надав позивачу грошові кошти в іноземній валюті (дол. США) із цільовим призначенням: для придбання двохкімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції на час укладення Кредитного договору).

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив про непогодження з сумою заборгованості за кредитною угодою та порушення кредитором його права як споживача фінансової послуги на проведення обов`язкової реструктуризації за Кредитним договором відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування», із змінами, внесеними згідно із Законом України № 1381-ІХ від 13.04.2021, який спрямований на захист позичальників (фізичних осіб), які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, від зловживань з боку кредитодавців.

У рішенні Конституційного суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 зазначено:

«В аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N1023-ХІІ (1023- 12) з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (254к/96-ВР) треба розуміти так, що їх дія поширюється направовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчогокредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору».

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1) і що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.2); ч.2 ст. 27 ЦПК України - що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з ЄДРЮО, а ч. 5 ст. 28 ЦПК України - що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» міститься роз`яснення про те, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послугдля задоволення власних побутових потреб громадян (в тому числі про відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій).

Як вбачається з позовної заяви, даний спір виник з приводу обслуговування відповідачем рахунку позивача,відкритому останнім як споживачем фінансово-кредитних послуг у відповідача як у банківської установи, яка надає послуги звідкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій.

За договором про відступлення права вимоги, новим кредитором є ТОВ «Олком - Лізинг».

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 як на підставу позову посилається на норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Встановлення обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 квітня 2020 року в справі № 761/41071/19, провадження № 61-2192св20.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому суди мають гарантувати сторонам розгляд справ належним складом суду за встановленою підсудністю, не допускаючи порушення їх конституційних прав в доступі до правосуддя.

Як вбачається з копії паспорту, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

За вищенаведених обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про передачу даної справи за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва є передчасним, а відтак ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а матеріали справи поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2021 року - скасувати.

Справу направити до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий

Судді