РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2022 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТОН», третя особа, яка не заявляє позовних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВCТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. № 35381 від 26.03.2021 р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТОН» заборгованості в розмірі 12 905,74 грн.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати на суму 908,00 грн.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача є приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В.

Представник позивача адвокат Нестеренко В.В. звернувся з заявою розглядати позовну заяву без його участі, позов задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач надав відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні позову,так як виконавчий напис є законним та не підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач та третя особа про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, але у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомляли, із заявою про відкладення судового розгляду, не зверталися, що з врахуванням вимог ст.ст.2, 223 ЦПК України не перешкоджає проведення судового засідання.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч.3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 1 ст. 12, ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

20.07.2021 р. позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.06.2021 року ВП № 65907789. Підставою для відкриття вказаного провадження став виконавчий напис від 26.03.2021 року № 35381, виданий приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТОН» заборгованості в сумі 12 905,74 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту у розмірі 4 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими та не сплаченими відсотками у розмірі 5 572,80 грн.; заборгованість за штрафами і пенями у розмірі 2 132,94 грн.; за вчинення нотаріального напису 1 200,00 грн.

Стягнення проведене за період з 25 серпня 2019 року по 14 січня 2021 року.

З виконавчого напису від 26.03.2021 року зареєстрованого за № 35381 вбачається, що його було вчинено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В. на підставі ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів.

У ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку.

Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Порядок вчинення виконавчих написів визначено Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 гл. 16 Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі по тексту Перелік).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» було внесено до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172 та доповнено по вищевказану постанову КМУ № 1172 від 26.06.1999 року розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Отже, з цього моменту нотаріуси набули змоги видавати виконавчі написи щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин. Саме на підставі цього пункт 2 постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 року було здійснено приватним нотаріусом Головкіною Я. В. оспорюваний виконавчий напис.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017року у справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014року, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття».

Отже, на момент вчинення виконавчого напису, а саме 26.03.2021 року у нотаріуса взагалі не було правових підстав здійснювати зазначений виконавчий напис оскільки п. 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» вищевказаної постанови КМУ на підставі якого робився виконавчий напис визнано не законною та не чиною.

Тобто, на день вчинення оспорюваного виконавчого напису, редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Крім того, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Такий висновок зробив ВС в постанові № 569/8884/17 від 14.08.2019 року.

Як вбачається з виконавчого напису з мене стягнуто окрім суми кредиту, ще й проценти за користування кредитом, штрафи та пеню при цьому період за який проводиться стягнення з 25.08.2019 року по 14.01.2021 року, тобто понад один рік (заборгованість по пені та штрафам поза межами строку позовної давності).

З оспорюваного виконавчого напису не вбачається за який період та в якому розмірі було нараховано вищевказані відсотки за користування кредитом, штрафи та пеню. Строк остаточного виконання кредитного договору минув 31.08.2018 року, виконавчий напис було видано 26.03.2021 року, тому нарахування відповідачем відсотків після закінчення строку дії кредитного договору суперечить правовій позиції викладеній в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.

За період з моменту виникнення заборгованості і до сьогодні ніякої письмової вимоги від відповідача щодо сплати заборгованості за кредитним договором я взагалі не отримував. Це говорить про відсутність безспірності при вчиненні виконавчого напису нотаріусом.

З наведеного вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема, ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, оскільки, вчинений не на передбаченому Переліком борговому документі кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, та відсутні докази безспірності заборгованості, а тому не підлягає виконанню.

Викладені обставини підтверджуються копіями документів, які долучені до позову.

Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходження його майна. Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями. До такого висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29.10.2020 року по справі № 263/14171/19.

Суд приймає до уваги наданий відповідачем відзив, але вони не є такими, що надають підстави для відмови у задоволенні позову.

При ухваленні рішення у справі суд також враховує правові позиції Великої Палати Верховного Суду, які висловлені 21.09.2021 р. у постанові по справі № 910/10374/17 у пунктах 93,94 постанови у яких зазначено, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Недотримання приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів дає підстави для визнання спірних виконавчих написів № 779 та № 780 такими, що не підлягають виконанню.

По дійсній справі відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису № 35381 від 26.03.2021 р.,про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТОН», заборгованості в розмірі 12 905,20 грн. дотримався вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-V111 від 02.06.2016 р. висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Питання із судовими витратами вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, який набрав чинності 07.03.2012 р., а також ст.ст. 1-13, 81, 89, 133, 137, 141, 223, 258-259, 263-265, 274-279, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни за № 35381, виданий 26.03.2021 р., про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТОН», , заборгованості в розмірі 12 905,20 грн. - визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТОН», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати на суму 908,00 грн. понесені при подачі позову до суду.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://court.gov.ua/fair/sud0804.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Веселівський районний суд Запорізької області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 17.02.2022 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О.Нагорний

08.02.2022