Справа № 303/2871/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2020 року, ухвалене головуючою суддею Гутій О.В., у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки

встановив:

У червні 2020 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, на земельну ділянку, площею 0,0938 га, кадастровий номер :12:000:0040, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського МНО, ОСОБА_3 , зареєстрований за номером АДРЕСА_2 та земельну ділянку, площею 0,1158 га, кадастровий номер :12:000:0041, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського РНО Попович В.В., зареєстрований за номером 981, які виникли як наслідок розподілу земельної ділянки за кадастровим номером 22755502:00:002:0015, яка перебуває в іпотеці AT «Універсал Банк» в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_4 за Генеральним договором про надання кредитних послуг BL2592 від 21.03.2008 року в межах суми заборгованості ОСОБА_4 в загальному розмірі 1 455 428, 16 гривень за генеральним договором про надання кредитних послуг BL2592 від 21.03.2008 року, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення законодавчих дій.

Позовні вимоги мотивує тим, що 21.03.2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Універсал Банк» укладено генеральний договір про надання кредитних послуг ВL 2592, згідно якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит в рамках ліміту 100 000,00 доларів США строком користування до 01.03.2028. 21.03.2008 між ОСОБА_4 та ПАТ «Універсал Банк» укладено Додаткову Угоду № BL2592/ BL2592-КL+ до Генерального договору № BL2592, відповідно до умов якої позичальнику в рамках кредитного ліміту, встановленого Генеральним договором надано кошти в розмірі 80 000,00 доларів США. 17.06.2008 між ОСОБА_4 та ПАТ «Універсал Банк» укладено Додаткову Угоду № BL2592/ BL 5106-К до Генерального договору № BL2592, відповідно до умов якої позичальнику в рамках кредитного ліміту, встановленого Генеральним договором надано кошти в розмірі 20 000,00 доларів США.

Також, з метою додаткового забезпечення повного та своєчасного виконання відповідачем його зобов`язань за Кредитним договором, між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 21.03.2008 року укладено Договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок площею 56,20 кв.м , житловою площею 31,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25.01.2011 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі 983 452,02 гривень та судові витрати в розмірі 1820,00 гривень.

Таким чином посилається на те, що в процесі цивільно-правової реалізації укладених між банком та позичальником ОСОБА_4 , ОСОБА_1 договору кредиту та іпотечного договору, зобов`язання ОСОБА_4 перед банківською установою зі сплати кредиту та інших нарахувань залишилися невиконаними, тому з метою захисту порушених прав позивача мають бути задоволенні вимоги за предметом позову.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2020 року в задоволенні позову АТ «Універсал Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вказує, що в ході виконання виконавчого листа РВ ДВС Мукачівського РУЮ стало відомо, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 26.01.2015 року по справі №303/7735/14-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , згідно якого визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку :00:002:0015, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2096 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, що перебуває в іпотеці ПАТ «Універсал Банк» та в подальшому земельну ділянку поділено (без відома Банку) на дві площі 0,0938 га кадастровий номер :12:000:0040, яка належить ОСОБА_1 та площею 0,1158, кадастровий номер :12:000:0041, яка належить ОСОБА_2 .

В подальшому, 12.07.2016 року Апеляційним судом Закарпатської області прийнято рішення про задоволення апеляційної скарги AT «Універсал Банк» та скасування рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.04.2016 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 - відмовлено.

Таким чином, припинення та вилучення записів на підставі вищевказаного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області є незаконним.

Тільки у травні місяці 2020 року Банк відновив записи у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та записи про заборону відносно земельних ділянок, й одразу, на початку червня цього ж року звернувся до суду з позовною заявою «про звернення стягнення на предмет іпотеки». Вимоги Банку згідно позовної заяви №041/16-225 від 03.06.2020 року «про звернення стягнення на предмет іпотеки», не охоплюються пред`явленим позовом у 2010 році, та стосуються інших боржників та майна, відповідно позовна давність щодо них не переривалась.

Однак вищевказаного судом першої інстанції не враховано та ухвалено рішення суду з порушенням норм процесуального та матеріального права.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_6 , подали відзив на апеляційну скаргу в якому просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення суду. Вказує, що ухвалення Мукачівського міськрайонним судом рішення від 25.01.2011 року по справі №2-219/11 про стягнення заборгованості за кредитним договором, жодним чином не позбавляло AT «Універсал Банк» права на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно. Також, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції апелянт посилається на ті обставини, що він не міг звернутися до суду в межах строків позовної давності, оскільки, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 26.01.2015 року по справі №303 7735 14-ц за ОСОБА_5 визнано право власності на земельну ділянку, а в подальшому земельну ділянку було поділено на дві окремі ділянки. Проте, такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, щодо пропуску апелянтом строків позовної давності, оскільки, вищевказані обставини виникли вже після пропуску AT «Універсал Банк» строків позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ «Універсал Банк», реалізував своє право на дострокове повернення кредиту в 2010 році, звернувшись 17 листопада 2010 року в Мукачівський міськрайонний суд з позовом до боржника, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за кредитним договором (справа №2-219/11). Таким чином, звернувшись з вимогою про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання, визнавши його таким, що настав достроково. Відповідно до правових позицій Верховного Суду викладених у постанові у справі №357/9126/17-ц від 10.10.2019р., позовна давність застосовується і до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно умов п.п. 2.1.1 п. 2.1 Договору іпотеки від 21 березня 2008 року іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до положень п. 4.1 Договору іпотеки від 21 березня 2008 року, звернення стягнення здійснюється іпотекодержатилем у випадках та на підставах, передбачених законодавством України у разі порушення будь-якого основного зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим договором та/або будь-якого зобов`язання іпотекодавця за цим договором.

Відтак, право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в позивача у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Відповідно до вищевикладених правових позицій Верховного Суду, змінивши строк виконання основного зобов`язання, у позивача виникло право пред`явити позов про звернення стягнення на предмет іпотеки від дати, коли банк дізнався про порушення свого права, тобто з моменту звернення до суду з вимогою про дострокове стягнення боргу за кредитним зобов`язанням забезпеченим іпотекою та встановлення факту невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Враховуючи те, що пред`явлення позову до позичальника 17 листопада 2010 року перериває перебіг позовної давності, відповідно після чого перебіг позовної давності починається заново (ч. 2, ч. З ст. 264 ЦК України), після пред`явлення банком позову, початок перебіг строку позовної давності для позивача почався заново з 18 листопада 2010 року.

Відтак, враховуючи те, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, (ст. 257 ЦК України), строк позовної давності щодо пред`явлення позову до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку в даному випадку сплив 17 листопада 2013 року.

Оскільки, позовна заява позивачем подана до суду тільки 04 червня 2020 року - відповідно позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 14 липня 2021 року прийнято відмову АТ «Універсал Банк» від апеляційної скарги в частині вимог до ОСОБА_2 та закрито провадження у справі в цій частині.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, вважає що така підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи АТ «Універсал Банк» у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції визнав такі вимоги обґрунтованими у цілому, але через те що відповідачами подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, відмовив у позові саме через пропуск строку позовної давності.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не погоджується повністю колегія суддів за наступних мотивів.

Судом встановлено, що 21.03.2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Універсал Банк» укладено генеральний договір про надання кредитних послуг ВL 2592, згідно якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит в рамках ліміту 100 000,00 доларів США строком користування до 01.03.2028 року ( а.с. 7-12).

21.03.2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Універсал Банк» укладено Додаткову Угоду № BL2592/ BL2592-КL+ до Генерального договору № BL2592, відповідно до умов якої позичальнику в рамках кредитного ліміту, встановленого Генеральним договором, надано кошти в розмірі 80 000,00 доларів США ( а.с. 13-14).

17.06.2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Універсал Банк» укладено Додаткову Угоду № BL2592/ BL 5106-К до Генерального договору № BL2592, відповідно до умов якої позичальнику в рамках кредитного ліміту встановленого Генеральним договором, надано кошти в розмірі 20 000,00 доларів США ( а.с. 15-16).

Також, з метою додаткового забезпечення повного та своєчасного виконання відповідачем його зобов`язань за Кредитним договором, між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 21.03.2008 року укладено Договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок загальною площею 56,20 кв.м., а житловою площею 31,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій знаходиться вищевказаний «житловий будинок» загальною площею 0,2096 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :00:002:0015 що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що разом складають Предмет іпотеки, ( а.с. 17-20).

Разом з цим, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 січня 2011 року у справі № 2-219/11 достроково стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» повну суму заборгованості за тілом наданого кредиту та відсоткам за користування кредитом на загальну суму 124 631,16 доларів США, що еквівалентно сумі 983 452,02 гривні, а.с. 96-98. Таким чином, Банк у відповідності до приписів пунктів 3.1.2., 6.1. Генерального договору про надання кредитних послуг №BL2592 від 21.03.2008 року скористався своїм правом вимагати дострокове виконання боргових зобов`язань ОСОБА_4 у цілому, звернувшись 17 листопада 2010 року з таким позовом у суд до боржника.

Таке право банку передбачено також й ч. 2 ст. 1050 ЦК України у випадку, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зазначена обставина доводить той факт, що ПАТ «Універсал Банк» достроково змінив строк повернення кредитних коштів у повному обсязі, який зазначено у п.1.2.1. Генерального договору про надання кредитних послуг №BL2592 від 21.03.2008 року (а.с. 7-12) з 01 березня 2028 року на 17 листопада 2010 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц зроблено правовий висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Таким чином, пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повне погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Як зазначено в ст. 575 ЦК України та ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 цього Закону).

Частиною 1 статті 7 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Як зазначено в ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Також в ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» зазначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, абзац 2 ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку».

Згідно умов п.п. 2.1.1 п. 2.1 Договору іпотеки від 21 березня 2008 року іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до положень п. 4.1 Договору іпотеки від 21 березня 2008 року, звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у випадках та на підставах, передбачених законодавством України у разі порушення будь-якого основного зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим договором та/або будь-якого зобов`язання іпотекодавця за цим договором.

Відтак, право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в позивача у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Тобто, у позивача виникло право пред`явити позов про звернення стягнення на предмет іпотеки від дати, коли Банк дізнався про порушення свого права, тобто з моменту звернення до суду (17.11.2010 року) з вимогою про дострокове стягнення боргу за кредитним зобов`язанням забезпеченим іпотекою та встановлення факту невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Проте матеріали справи не містять доказів того, що АТ «Універсал Банк» після звернення 17.11.2010 року у суд з позовом про задоволення своїх вимог за основним зобов`язанням у повному обсязі, який задоволено рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 січня 2011 року у справі № 2-219/11 зверталось у суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 продовжує ухилятись від виконання зазначеного рішення суду.

Натомість ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У справі, яка є предметом перегляду, позивач мав можливість пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, після звернення 17.11.2010 року з позовом у суд про дострокове виконання боргових зобов`язань ОСОБА_4 у цілому, однак пропустив цей строк та звернувся у суд з позовом 04 червня 2020 року, тобто за межами строку позовної давності. Та оскільки, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в особі їх адвоката Сабова І.І. подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.88-93) то суд першої інстанції підставно відмовив у зверненні стягнення на предмет іпотеки в межах суми основного зобов`язання, яким є сума у розмірі 124 631,16 доларів США, що еквівалентно сумі 983 452,02 гривні.

А доводи АТ «Універсал Банк» стосовно того, що позовна давність не переривалася, оскільки вимоги позивача у даній справі про звернення стягнення на предмет іпотеки не охоплюються пред`явленим позовом у 2010 році, а стосуються інших боржників та майна і тільки у травні місяці 2020 року банк відновив записи у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та записи про заборону відносно земельних ділянок, й одразу, на початку червня цього ж року звернувся до суду з позовною заявою, до уваги апеляційним судом не беруться, так як позивачем пропущено строк позовної давності починаючи ще з 17 листопада 2013 року задовго до тих обставин на які посилається.

Такий висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №357/9126/17-у, яка полягає у тім що позовна давність застосовується і до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

АТ «Універсал Банк» звертаючись у суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначило, що у ОСОБА_4 борг за кредитним зобов`язання складає загальну суму 1 455 428,16 гривень. З таким розміром заборгованості ОСОБА_4 в рахунок якої Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів не погоджується з огляду на такі доводи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви така сума позовних вимог визначена АТ «Універсал Банк» внаслідок посилання на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 січня 2011 року у справі № 2-219/11, яким достроково стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» повну суму заборгованості за тілом наданого кредиту та відсоткам за користування кредитом на загальну суму 124 631,16 доларів США, що еквівалентно сумі 983 452,02 гривні (а.с. 96-98), а також на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 березня 2020 року у справі № 303/8147/19, яким за невиконання ОСОБА_4 рішення суду від 25 січня 2011 року, стягнуто загальну суму 471 976,14 гривень інфляційних втрат і 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання (а.с. 36-39).

Зі змісту Договору Іпотеки від 21 березня 2008 року вбачається, що такий укладено в забезпечення виконання вимог Генерального договору про надання кредитних послуг №BL2592 від 21.03.2008 року за яким ОСОБА_4 (боржник) зобов`язаний повернути АТ «Універсал Банк» (іпотекодержатель) 100 000,00 доларів США у строк по 01.03.2028 року. Предмет іпотеки складається з житлового будинку загальною площею 56,20 кв.м. і земельної ділянки загальною площею 0,2096 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на час ухвалення рішення Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області від 25 січня 2011 року у справі № 2-219/11, загальна заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL2592 від 21.03.2008 року становила суму 124 631,16 доларів США, що еквівалентно сумі 983 452,02 гривні.

Таким чином, договором іпотеки від 21 березня 2008 року в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за договором про надання кредитних послуг було забезпечено за рахунок предмету іпотеку саме суму 124 631,16 доларів США, що еквівалентно сумі 983 452,02 гривні, так-як інша сума не забезпечувалась виконанням.

За загальним правилом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас заочним рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 березня 2020 року у справі № 303/8147/19, з ОСОБА_4 стягнуто суму 383 546,29 грн. інфляційних втрат та суму 88 429,85 грн. трьох процентів річних, що складає загальну суму 471 976,14 гривень за час прострочення виконання грошового зобов`язання визначеного рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 січня 2011 року у справі № 2-219/11.

Зазначена обставина свідчить про те що з ОСОБА_4 заочним рішення суду першої інстанції стягнуто не заборгованість за основним кредитним зобов`язанням, а суму спеціального виду цивільно-правової відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання, яка є особливою мірою відповідальності, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки в частині загальної суми 471 976,14 гривень за порушення грошового зобов`язання не вкладається в розмір основного кредитного зобов`язання відповідальність за яке забезпечена іпотечним майном, а тому не підлягає задоволенню, оскільки виконання такої суми відбувається на загальних підставах.

Згідно приписів ч. 1 ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Як зазначено у п.1.1. Договору Іпотеки, боржник ОСОБА_4 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 56,20 кв.м. , житловою площею 31,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку на якій знаходиться вищевказаний «житловий будинок» загальною площею 0,2096 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :00:002:0015 що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що разом складають Предмет іпотеки.

Водночас АТ «Універсал Банк» заявило позовні вимоги про звернення стягнення на частину предмету іпотеки, яким на момент звернення з позовом у суд виступають дві земельні ділянки площами 0,0938 га і 0,1158 га, які на час укладення Договору Іпотеки від 21.03.2008 року входили у загальний розмір земельної ділянки площею 0,2096 га, кадастровий номер :00:002:0015 що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Вимоги же про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким виступає житловий будинок загальною площею 56,20 кв.м., який знаходиться на вищевказаній земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , АТ «Універсал Банк» не заявлялись.

Варто звернути увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18.

Розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

А звідси, здійснення самостійного звернення стягнення на земельну ділянку на якій знаходиться житлова нерухомість без звернення такого стягнення на інший предмет іпотеки, яким виступає житловий будинок, свідчить про те що за рахунок лише земельної ділянки розмір кредитної заборгованості за основним зобов`язанням не буде погашено внаслідок не покриття такого розміру через недостатність грошових коштів, виходячи з визначеної вартості предмета іпотеки. Такий стан речей по захисту майнового права та інтересу призведе до необхідності повторного звернення з позовом у суд щодо звернення стягнення і на іншу частину предмету іпотеки, яким виступає житловий будинок і нероздільно пов`язаний із зазначеною земельною ділянкою.

Такі дії АТ «Універсал Банк» із заявленого позову вступають у суперечність із приписами ст. 381 ЦК України, яка передбачає те що саме садиба являється об`єктом права власності, коли до такої входять земельна ділянка разом з розташованим на ній житловим будинком.

Проте заявлення позивачем вимог не на весь предмет Договору Іпотеки, який входить до складу садиби є свідченням обрання неефективного способу захисту порушеного права так-як судовий захист не буде повним та не відповідатиме принципу процесуальної економії.

Позаяк АТ «Універсал Банк» обрало неналежний спосіб захисту своїх прав то у задоволенні даного позову, слід відмовити.

Встановлені обставини у їх сукупності дають підстави колегії суддів стверджувати, що зроблений судом першої інстанції висновок про відмову у задоволенні позову лише з підстав пропуску строку позовної давності не можна визнати правомірним.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 376 ЦПУ України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Зважуючи на викладене, колегія суддів дійшла до думки, що правове обґрунтування мотивів відмови у задоволенні позову наведених у рішенні суду першої інстанції необхідно змінити з викладенням таких в редакції даної постанови апеляційного суду.

Відтак, мотивувальну частину рішення суду першої інстанції стосовно підстав відмови у позову слід змінити із залишенням без змін резолютивної частини такого рішення, що вказує на часткове задоволення апеляційної скарги.

А звідси, керуючись приписами статей 367, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк», задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2020 року змінити в частині правового обґрунтування, відповідно до редакції постанови апеляційного суду, а резолютивну частину рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 18 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: