Справа № 199/7301/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Скопа Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 05.09.2019 року звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. В обгрутування позовних вимог позивач посилається на те, що на примусовому виконанні у Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходиться виконавчий лист № 204/3257/13-ц від 20.06.2013 року, що виданий на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.05.2013 року і до його повноліття. З лютого 2010 року він не працює, а стягнення по аліментах проводиться, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. Через те, що він не працює такий розмір аліментів є для нього не посильним, крім того він має ІІІ групу інвалідності з загального захворювання, хворіє на кардіологічні захворювання, та проживає з новою сім`єю, а саме з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та утримує сім`ю; рівень його щомісячного доходу недостатній для сплати таких аліментів. Відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 01.09.2019 року він має заборгованість по аліментах в сумі 61217,41 грн. Вказане свідчить про зміну його матеріального та сімейного стану, порушення стану здоров`я і про наявність підстав для зміни способу стягуваних аліментів з присудженої суми частки на тверду грошову суму.

Посилаючись на зазначене, позивач просить змінити спосіб та зменшити розмір стягуваних за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2013 року аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини від всіх видів його заробітку (доходу) на тверду грошову суму в розмірі 1013 грн. 50 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2019 року дана справа передана для розгляду за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2019 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Сліщенко Ю.Г. був визначений для розгляду даної справи.

Ухвалою судді від 14.11.2019 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків.

Ухвалою судді від 07.02.2020 року у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

18.05.2020 року до суду від відповідача надійшов письмовий Відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечувала проти задоволення позову та зазначила, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів наявності передбачених статтями 182, 192 СК України обставин для зменшення розміру аліментів, того, що ці обставини виникли вже після ухвалення рішення про стягнення аліментів і того, що ці обставини призвели до унеможливлення сплати позивачем аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі. В обгрунтування заперечень проти позову відповідач посилалася зокрема на те, що відсутність працевлаштування у позивача не входить до кола обставин, які статті 182 та 192 СК України визначають як підстави для перегляду розміру аліментів; саме по собі скрутне матеріальне становище позивача, викликане, зокрема, небажанням офіційно працевлаштуватися, щоб не сплачувати податки та аліменти, не визначені законом як правові підстави, які звільняють від виконання платником аліментів обов`язку з утримання дитини. Наявність у позивача заборгованості по аліментам лише підтверджує штучність подання даного позову через його небажання приймати будь-яку участь у житті їх спільної з відповідачем дитини, заява позивача про те, що він не працює, є голослівною, оскільки ним не надано доказів цьому, і ці твердження не можуть розглядатися судом як зміна обставин у матеріальному стані після прийняття судового рішення про стягнення аліментів, оскільки позивач сам стверджує, що не працює з 2010 року, тобто ще до моменту прийняття судового рішення про стягнення аліментів від 30.05.2013 року; крім того за даними мережі інтернет з 2019 року ОСОБА_1 працює ріелтером в Агенстві «Ваша планета». Також, відповідач зазначає, що доводи позивача та надані ним докази не свідчать про зміни у його здоров`ї у бік погіршення після прийняття судового рішення про стягнення аліментів, оскільки обставини щодо хронічної хвороби позивача не є новими, оскільки як до прийняття судового рішення про стягнення аліментів від 30.05.2013 року так і після його прийняття він мав проблеми зі здоров`ям, в зв`язку з чим проходив та проходить періодичне лікування та витрачав і витрачає кошти на таке лікування. Відтак надана виписка не може слугувати доказом того, що здоров`я ОСОБА_1 значно погіршилося після прийняття судового рішення про стягнення аліментів; діагнози позивача носять характер хронічних захворювань, які виникли ще до ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, а довідки МСЕК лише підтверджують наявність таких захворювань і самі по собі не відображають погіршення стану здоров`я позивача; позивачем у позові не визначено в чому саме полягає погіршення його стану здоров`я, не зазначений причинний зв`язок між таким погіршенням та встановленням йому інвалідності, а також не зазначений причинно-наслідковий зв`язок між встановленням інвалідності та неможливістю сплачувати аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі; крім того у відповідності до вимог законодавства ІІІ група інвалідності є робочою, тому позивач може працювати та сплачувати аліменти на утримання сина. Посилання позивача на зміну його сімейного стану не можуть слугувати підставою для висновку про зміну сімейного стану та наявності підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки відповідно до положень ст. 182 СК України не сама по собі поява нової сім`ї може розглядатись судом як підстава для зменшення розміру аліментів на дитину, а лише поява у платника аліментів нових дітей, які потребують утримання або непрацездатних дружини або дочки/сина, крім того позивачем не надано доказів часу коли у нього з`явилась нова сім`я - до чи після прийняття судового рішення про стягнення аліментів; з наданої довідки про склад сім`ї дата народження ОСОБА_5 є ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто у травні 2020 року їй виповнюється вже 18 років і вона втратить статус дитини у розумінні статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», тобто позивачем не доведено, що після прийняття судового рішення про стягнення аліментів мала місце така зміна його сімейного стану, яка б унеможливлювала виплату аліментів на утримання дитини за вказаним судовим рішенням.

Відповідно до Розпорядження в.о.керівника апарату суду від 11.03.2021 року № 133, та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2021 року суддя Кудрявцева Т.О. була визначена для розгляду даної справи.

Ухвалою від 31.03.2021 року справа була прийнята суддею до провадження, визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання учасники справи або їх представники не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися.

19.04.2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 , в якій вона підтримала викладені в її Відзиві на позовну заяву доводи, просила відмовити позивачу у задоволенні позову та розглянути справу без її участі.

В наданій суду 06.10.2021 року заяві представник позивача просив провести судове засідання по розгляду справи без його участі.

Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши докази у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 14.10.2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_3 .

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.05.2013 року і до його повноліття, в особі матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Виконавчий лист № 204/3257/13-ц від 20.06.2013 року, що виданий на підставі вищевказаного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, перебуває на примусовому виконанні у Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 01.09.2019 року позивач має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 61217,41 грн.

Встановлено, про що вказано в позовній заяві, позивач з лютого 2010 року не працює і за його твердженням стягнення по аліментах проводиться, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості, тому такий розмір аліментів є для нього не посильним, а тому підлягає зміні. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має ІІІ групу інвалідності з загального захворювання, хворіє на кардіологічні захворювання, та проживає з новою сім`єю, а саме з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та утримує сім`ю; рівень його щомісячного доходу недостатній для сплати таких аліментів. Вказане, за твердженням позивача, свідчить про зміну його матеріального та сімейного стану, порушення стану здоров`я і про наявність підстав для зміни способу стягуваних аліментів з присудженої суми частки на тверду грошову суму.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші

обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, а саме положення статтей 182, 183, 184 СК України.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Посилаючись на вищевказані в позові обставини, позивач у позові просить змінити спосіб та зменшити розмір стягуваних з нього за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2013 року аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини від всіх видів його заробітку (доходу) на тверду грошову суму в розмірі 1013 грн. 50 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з цим, суд вважає, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів наявності передбачених статтями 182, 192 СК України обставин для зміни способу та зменшення розміру стягуваних з нього за вказаним рішенням суду аліментів, а також того, що зазначені ним у позові обставини виникли вже після ухвалення Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська рішення від 30.05.2013 року про стягнення аліментів, та того, що ці обставини призвели до унеможливлення сплати позивачем аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі.

Як зазначив позивач, він не працює з 2010 року, тобто ця обставина існувала на час ухвалення 30.05.2013 року судового рішення про стягнення аліментів, крім того, відсутність працевлаштування у позивача не входить до кола обставин, які статті 182 та 192 СК України визначають як підстави для перегляду розміру аліментів. Натомість, як вбачається з наданих відповідачем доказів, за даними мережі інтернет ОСОБА_1 з 2019 року працює менеджером в Агенції «Ваша планета» із зазначенням сфери діяльності: «Агенції, ріелтерські компанії», що не ним спростовано.

Суд вважає, що надані позивачем докази не є належним підтвердженням погіршення стану його здоров`я в період після ухвалення судом вищевказаного судового рішення про стягнення аліментів, оскільки як вбачається з наданих письмових доказів, позивач як до ухвалення вказаного рішення суду про стягнення аліментів від 30.05.2013 року так і після його прийняття мав певні вади здоров`я, в зв`язку з чим проходив та станом звернення до суду з позовом проходить періодичне лікування. З наданої позивачем копії Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 374 вбачається, що певні діагнози по стану здоров`я позивачу встановлені здебільшого ще до ухвалення судового рішення про стягнення аліментів від 30.05.2013 року, а саме в 2011 році.

З наданих довідок МСЕК № 899873, № 213441 вбачається наявність у позивача третьої групи інвалідності з загального захворювання, встановленої на строк до 01.04.2020 року, проте позивачем не надано підтвердження результатів чергового перегляду його інвалідності на час розгляду справи та наявності у нього наразі будь-якої групи інвалідності, яка б унеможливлювала виплату ним аліментів на утримання дитини у визначеному рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2013 року розмірі.

Крім того, не можуть бути підставою для задоволення позову і посилання позивача на зміну його сімейного стану, оскільки положеннями ст. 182 СК України визначені підстави, які суд повинен враховувати при визначенні розміру аліментів, якими є, зокрема, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Натомість, з наданої Довідки про склад сім`ї позивача від 01.07.2019 року, дата народження доньки ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , з якою за твердженням позивача він проживає однією сім`єю, є ІНФОРМАЦІЯ_3 , і на теперішній час ОСОБА_5 є повнолітньою. Таким чином, позивачем не надано доказів того, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів відбулися зміни його сімейного стану, які б унеможливлювали виплату аліментів на утримання дитини у визначеному рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2013 року розмірі, а зокрема, не надав доказів того, що на його утриманні перебувають будь-які інші особи, перелік яких зазначено у вказаних положеннях законодавства, що позначилося на його можливість сплачувати відповідачці аліменти у встановленому судовим рішенням розмірі. Крім того, сумісна реєстрація позивача за однією адресою з іншими особами не є достатнім доказом підтвердження обгрунтованості його позовних вимог.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по справі слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 258, 259, 263-268, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини - відмовити.

Витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання його копії апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева