Справа № 683/532/22
У Х В А Л А

16 лютого 2022 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області в складі судді Сагайдак І.М., секретаря Повзун С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (до пред`явлення позову),

в с т а н о в и в:

14 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову і просить накласти арешт та заборонити відчуження незакінченого будівництвом житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , готовністю 99%, власником якого на даний час є ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи заяву вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов незакінчений будівництвом житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , готовністю 99%, який належав ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради №129 п.9 від 12 липня 1989 року.

На момент смерті батька йому виповнилось 13 років, а тому він, як неповнолітній, набув права на спадщину, яка відкрилась після смерті батька. Окрім нього, право на спадщину набув також його брат ОСОБА_4 , 1985 року народження, який на час відкриття спадщини також був неповнолітнім.

10 лютого 2022 року з оголошення у соціальних мережах він дізнався, що власником вищезазначеного нерухомого майна є ОСОБА_2 , яка є його матір`ю та була дружиною ОСОБА_3 . Вказує, що на ім`я ОСОБА_2 26 серпня 1992 року державний нотаріус Старокостянтинівської державної нотаріальної контори видала свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначене нерухоме майно, зареєстроване в реєстрі за №3669.

На час відкриття спадщини він був неповнолітнім, а тому є таким, що прийняв спадщину після смерті батька та має право на 1/3 частину спадкового майна. Оскільки його право на спадщину порушене, тому він має намір звернутись до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання за ним в порядку спадкування за законом права власності на 1/3 частину незакінченого будівництвом житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , готовністю 99%.

На даний час йому стало відомо про намір ОСОБА_2 реалізувати без його згоди успадковане після смерті ОСОБА_3 нерухоме майно - незакінчений будівництвом житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , готовністю 99%.

Тому, з метою забезпечення об`єктивної можливості виконання судового рішення у разі задоволення даного позову, просить накласти арешт на спірне нерухоме майно, щодо якого має намір подати позов, оскільки невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість відповідачу у будь-яких час здійснити відчуження спірного нежитлового приміщення на користь третіх осіб, що в подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, і як наслідок, призведе до порушення його прав.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та доданими до неї документами, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.153 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пунктах 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 при зверненні із заявою про забезпечення позову не надав належних та допустимих доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, який він має намір подати до суду.

Крім того, заявником не надано достовірних доказів того, що предметом майбутнього спору буде саме незавершений будівництвом житловий будинок під АДРЕСА_1 , оскільки зі змісту ксерокопії свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 25 серпня 1992 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Шовтенко Н.Ф. на ім`я ОСОБА_2 , вбачається, що остання успадкувала після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 99%, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, у правовстановлюючому документі не вказано номер незавершеного будівництвом житлового будинку, а інших доказів, які б вказували на те, що спірному житловому будинок присвоєно саме №3 матеріали справи не містять. Вказана обставина викликає у суду обґрунтований сумнів, що незавершений будівництвом житловий будинок, який увійшов до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , розташований саме за тією адресою, яку зазначає заявник.

Крім того, заявником не надано достовірних доказів належності відповідачці ОСОБА_2 нерухомого майна, відносно якого він просить застосувати заходи забезпечення позову. Додана до заяви про забезпечення позову ксерокопія свідоцтва про право на спадщину за законом, яке датоване 25 серпня 1992 року, не є таким доказом, оскільки з часу видачі цього свідоцтва і до подачі даної заяви в суд пройшло майже 20 років, що не виключає можливості протягом цього часу відчуження вказаного нерухомого майна на користь третіх осіб.

З огляду на викладене, в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153 258- 260 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана до пред`явлення позову, шляхом накладення арешту та заборони відчуження незакінченого будівництвом житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , готовністю 99%, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: