Справа № 463/2828/21 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/811/2978/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» на рішення Личаківського районного суду м.Львова в складі судді Головатого Р.Я. від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, про стягнення невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» на користь ОСОБА_1 2699 грн. 05 коп. (дві тисячі шістсот дев`яносто дев`ять гривень п`ять копійок) невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності. Зобов`язано Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» сформувати заяву-розрахунок до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області щодо нарахування ОСОБА_1 допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на суму 1619 грн. 43 коп. (одна тисяча шістсот дев`ятнадцять гривень сорок три копійки). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» в дохід держави судовий збір в розмірі 1816 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень).

Вказане рішення оскаржило ЛМКП «Львівводоканал».

В апеляційній скарзі просять скасувати рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вважають, що згадане рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що Наказом від 07.07.2020 р. Позивача було прийнято на роботу з 08.07.20 р. на посаду заступника начальника відділу з виробничих питань та встановлено випробувальний термін у 3 місяці. У період з 03.08.20р. по 10.08.20р. Позивач перебував на лікарняному, що був належним чином підтверджений листком непрацездатності. Оскільки Відповідач розумів, що Позивач є особою, що наділена додатковими соціальними гарантіями, перед вирішенням питання нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності було прийнято рішення звернутися за роз`ясненням до Третьої особи щодо розміру здійснення нарахування заробітної плати за час відсутності працівника. Так, 15.09.2020 р. Вих-Вд 8791-20 в.о. директора ЛМКП «Львівводоканал» було надіслано лист Третій особі та отримано розгорнуту відповідь від 29.09.2020 р. № 02-12-1995. Звертають увагу суду, що ні Відповідачем, ні Третьою особою у своїх листах та поясненнях не ставиться під сумнів наявність такої законодавчої пільги, яка визначена у ч. 5 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та передбачає, що 100 % середньої заробітної плати (доходу) надається застрахованим особам віднесеним до ветеранів війни, постраждалих учасників Революції гідності та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Оскільки Позивач є інвалідом війни II групи, що підтверджується посвідченням у нього юридично виникає право на таку пільгу, проте при визначенні розміру нарахування заробітної плати за час тимчасової непрацездатності береться за основу наявність страхового стажу, що є обов`язковою нормою застосування до всіх громадян України без винятку. При цьому, апелянт вказує, що як свідчать дані про трудовий та страховий стаж Позивача за період з 01.01.2004 р. по 30.06.2020 р. з вересня 2017 р. він не здійснював трудову діяльність та мав перерваний страховий стаж майже на 3 роки. Винятково з цього й повинен був виходити роботодавець, приймаючи рішення про виплату по тимчасовій непрацездатності виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної на час настання страхового випадку. У випадку, якби страховий стаж за останнім місцем роботи складав понад 6 місяців за попередні 12 календарних місяців, що передували місяцю, в якому настала тимчасова непрацездатність, то розрахунковий період визначався б за фактично відпрацьований час (календарні дні) перед настанням страхового випадку за останнім місцем роботи виходячи з розміру середньої заробітної плати, а не мінімальної. На аналогічній позиції наполягала і Третя особа у своїй відповіді та усних зверненнях. Посилаючись на норми п. 1 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п.п.24-27 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 р. № 1266, апелянт наголошує, що діяв у чіткій відповідності до норм діючого законодавства, узгодивши відповідне рішення щодо розміру нарахування з компетентним державним органом. Зазначає, що після проведення виплати та надання Позивачу всіх листів з роз`ясненнями останній за понад 4 місяці більше не звертався до підприємства з питанням порушення якимось чином його трудових прав по цьому питанню, Також на підприємстві існує комісія по трудових спорах, яка могла розглянути спірну ситуацію, але туди Позивач не звертався, хоча це могло допомогти врегулювати справу у досудовому порядку. Будучи членом профспілки Позивач навіть не знав про існування комісії по трудових спорах на підприємстві, що ним було визнано. Також апелянт вказує, що враховуючи розмір мінімальної заробітної плати і серпні 2020 року - 4 723 грн. 00 коп., середня за день оплати під час перебування працівника на лікарняному визначена підприємством складала 4 423, 00 грн / 30, 44 дні + 155,16 грн. Відтак, Позивачу було виплачено: з фонду оплати праці підприємства 775,80 грн. (155,16 грн. * 5 днів), а з фонду соцстраху 465, 48 грн. (155,16 грн. * З дні), що відображено у листі 15.09.2020 р. Вих-Вд 8791-20 та у розрахунку щодо розміру виплачених лікарняних.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, пояснення на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, пояснення на апеляційну скаргу колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 12, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 293, 352, 354 ЦПК України, п.1 ч.4 ст.19, п.5 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст.ст.2,7, п.15 ч.1 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», п.25-27 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266 та частково задовольняючи позов, виходив з того, що працює у ЛМКП «Львівводоканал» на посаді заступника начальника відділу з виробничих питань з 08.07.2020 з посадовим окладом 15970 грн., що підтверджується наказом №97 про прийом на роботу від 07.07.2020. Крім цього, позивач є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням від 20.12.2019. В період з 03 по 10 серпня 2020 року позивач перебував на лікарняному і після одужання надав роботодавцю належним чином оформлений листок непрацездатності. Як вбачається з розрахунку виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності позивач у липні 2020 року пропрацював 23 робочі дні, за які отримав 15984 грн. 30 коп. заробітної плати, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю в період з 03.08.2020 по 10.08.2020 йому виплачено з фонду оплати праці підприємства 775,80 грн. та з фонду соціального страхування 465,48 грн. Судом встановлено, що розрахунок допомоги у зв`язку тимчасовою непрацездатністю проведений у відповідності до роз`яснень Управління виконавчої дирекції Фонду у Львівській області Фонду соціального страхування України, отриманих за зверненням відповідача, із застосуванням обмежень, передбачених ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», виходячи із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку. Водночас, позивач представив суду розрахунок виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, з якої вбачається, що у липні 2020 року він пропрацював 23 робочі дні, за які отримав 15984 грн. 30 коп. заробітної плати. Враховуючи приписи п.25-27 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266, позивачем обчислено середню заробітну плату від розміру його заробітної плати за кількість відпрацьованих днів до настання страхового випадку, 15984,30 грн./23 дні=694,97 грн. за день, та визначено розмір належної йому допомоги по тимчасовій непрацездатності: з фонду оплати праці підприємства 3474,85грн. (694,97 грн.*5 днів) та з фонду соціального страхування 2084,91 грн. (694,97 грн.*3 дні). Відповідачем свого розрахунку ні середньої заробітної плати, ні розміру допомоги по тимчасовій непрацездатності, проведеного з урахуванням гарантій та пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», суду не представлено. Враховуючи наведене, оскільки позивачу було виплачено з фонду оплати праці підприємства 775,80 грн. замість 3474,85 грн. та з фонду соціального страхування 465,48 грн. замість 2084,91 грн., тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» 2699 грн. 05 коп. (3474,85 грн. - 775,80 грн.) невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності та покладення на відповідача обов`язку сформувати заяву-розрахунок до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області щодо нарахування ОСОБА_1 допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на суму 1619 грн. 43 коп. (2084,91 грн. - 465,48 грн.) є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення. В той же час, оскільки у виплаті вказаної допомоги на час розгляду справи позивачу не відмовлено, позовні вимоги про покладення обов`язку виплатити позивачу таку допомогу є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції немає. Висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

11.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області в якому просив:

- стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» на користь ОСОБА_1 2699 грн. 05 коп. невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності;

- зобов`язати Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» сформувати заяву-розрахунок до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області щодо нарахування ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на суму 1619 грн. 43 коп. та виплатити таку допомогу.

В обґрунтування своїх вимог покликався на те, що працює у ЛМКП «Львівводоканал» на посаді заступника начальника відділу з виробничих питань з 08.07.2020 з посадовим окладом 15970 грн., що підтверджується наказом №97 про прийом на роботу від 07.07.2020. Крім цього, позивач є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням від 20.12.2019. В період з 03 по 10 серпня 2020 року позивач перебував на лікарняному і після одужання надав роботодавцю належним чином оформлений листок непрацездатності, на підставі якого бухгалтерією підприємства здійснено розрахунок оплати листка непрацездатності. Разом з тим, всупереч вимогам п.15 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» згідно з яким особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується допомога по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи, роботодавець врахував обмеження, яке передбачене п.1 ч.4 ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та визначив середню за день оплату виходячи з мінімального розміру заробітної плати (4723 грн./30,44 дні.=155,16 грн.). Таким чином позивачу було сплачено з фонду оплати праці підприємства 775,80 грн. (155,16 грн.*5 днів) та з фонду соціального страхування 465,48 грн. (155,16 грн.*3 дні), в той час як середня за день оплата під час перебування позивача на листку непрацездатності повинна розраховуватися як середня від розміру його заробітної плати за кількість відпрацьованих ним днів до настання страхового випадку, 15984,30 грн./23 дні=694,97 грн. за день, а розмір допомоги відповідно становити: з фонду оплати праці підприємства 3474,85грн. (694,97 грн.*5 днів) та з фонду соціального страхування 2084,91 грн. (694,97 грн.*3 дні). З урахуванням наведеного, оскільки обмеження ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які застосував роботодавець стосуються наявності страхового стажу не менше 6 місяців за останні 12 місяців, які передують настанню страхового випадку, не поширюються на інвалідів війни, яким є позивач, так як Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» передбачено, що особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується допомога по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи, позивачу було виплачено з фонду оплати праці підприємства 775,80 грн. замість 3474,85 грн. та з фонду соціального страхування 465,48 грн. замість 2084,91 грн., тому просить стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» 2699 грн. 05 коп. (3474,85 грн. - 775,80 грн.) невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності та зобов`язати Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» сформувати заяву-розрахунок до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області щодо нарахування ОСОБА_1 допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на суму 1619 грн. 43 коп. (2084,91 грн. - 465,48 грн.) та виплатити таку допомогу.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застраховані особи, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців, мають право на матеріальне забезпечення відповідно до цього Закону в таких розмірах: 1) допомога по тимчасовій непрацездатності - виходячи з нарахованої заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, але не більше за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.

Згідно п.5 ст.24 цього ж Закону допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується в розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), зокрема ветеранам війни, постраждалим учасникам Революції Гідності та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Крім цього, згідно з п.15 ч.1 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності працюючим особам з інвалідністю внаслідок війни в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи.

Відповідно до ст.2 цього Закону законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, позивач працює у ЛМКП «Львівводоканал» на посаді заступника начальника відділу з виробничих питань з 08.07.2020 з посадовим окладом 15970 грн., що підтверджується наказом №97 про прийом на роботу від 07.07.2020. Крім цього, позивач є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням від 20.12.2019.

В період з 03 по 10 серпня 2020 року позивач перебував на лікарняному і після одужання надав роботодавцю належним чином оформлений листок непрацездатності.

Як вбачається з розрахунку виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності позивач у липні 2020 року пропрацював 23 робочі дні, за які отримав 15984 грн. 30 коп. заробітної плати, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю в період з 03.08.2020 по 10.08.2020 йому виплачено з фонду оплати праці підприємства 775,80 грн. та з фонду соціального страхування 465,48 грн.

Судом першої інстанції було встановлено, що розрахунок допомоги у зв`язку тимчасовою непрацездатністю проведений у відповідності до роз`яснень Управління виконавчої дирекції Фонду у Львівській області Фонду соціального страхування України, отриманих за зверненням відповідача, із застосуванням обмежень, передбачених ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», виходячи із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.

Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що оскільки Закон України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» є спеціальним, а тому положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовуються до правовідносин, що виникли між сторонами, саме з урахуванням його вимог. Тобто враховуючи конкуренцію норм, якими регулюються дані правовідносини судом правильно застосовано спеціальну норму закону, яка стосується не усіх осіб, а категорію осіб, до якої належить позивач. Також, у цій нормі додатково роз`яснено, що стаж роботи значення для виплати допомоги у розмірі 100 % середньої заробітної плати значення не має. Відповідно підстав для незастосування такої норми у суду першої інстанції не було.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач представив суду розрахунок виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, з якої вбачається, що у липні 2020 року він пропрацював 23 робочі дні, за які отримав 15984 грн. 30 коп. заробітної плати.

Згідно п.25-27 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266, розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців перебування у трудових відносинах (з першого до першого числа) за останнім основним місцем роботи застрахованої особи, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок; для осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров`я у зв`язку з раніше отриманим ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, - перед настанням тимчасової непрацездатності. Якщо застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше 12 календарних місяців за останнім основним місцем роботи, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа). У разі коли застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше ніж календарний місяць за останнім основним місцем роботи, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьований час (календарні дні) перед настанням страхового випадку.

Відтак, судом першої інстанції, також, правильно перевірено розрахунки позивача та встановлено, що позивачем у відповідності до вищевказаного порядку правильно обчислено середню заробітну плату від розміру його заробітної плати за кількість відпрацьованих днів до настання страхового випадку, 15984,30 грн./23 дні=694,97 грн. за день, та визначено розмір належної йому допомоги по тимчасовій непрацездатності: з фонду оплати праці підприємства 3474,85грн. (694,97 грн.*5 днів) та з фонду соціального страхування 2084,91 грн. (694,97 грн.*3 дні).

Окрім цього, суд дійшов до вірного висновку, що відповідачем свого розрахунку ні середньої заробітної плати, ні розміру допомоги по тимчасовій непрацездатності, проведеного з урахуванням гарантій та пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», суду не представлено.

Зважаючи на вказане, судом першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки позивачу було виплачено з фонду оплати праці підприємства 775,80 грн. замість 3474,85 грн. та з фонду соціального страхування 465,48 грн. замість 2084,91 грн., тому позовні вимоги в частині стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» 2699 грн. 05 коп. (3474,85 грн. - 775,80 грн.) невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності та покладення на відповідача обов`язку сформувати заяву-розрахунок до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області щодо нарахування ОСОБА_1 допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на суму 1619 грн. 43 коп. (2084,91 грн. - 465,48 грн.) є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Також, судом вірно звернуто увагу на те, що оскільки у виплаті вказаної допомоги на час розгляду справи позивачу не відмовлено, позовні вимоги про покладення обов`язку виплатити позивачу таку допомогу є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2022 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра