РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретаря Бакшина К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 до Державної установи «Херсонський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до «Херсонський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що ОСОБА_1 працювала на посаді фельдшера-лаборанта вірусологічної лабораторії Державної установи «Херсонський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України».

Наказом від 30.06.2021року за №134-ОС позивач звільнена з посади за власним бажанням.

При звільненні позивачці була виплачена компенсація за 12 календарних днів невикористаної відпустки за період з 02.01.2021року по 02.07.2021року.

Відповідно до колективного договору позивачці передбачено додаткову відпустку, тривалістю 18 календарних днів, оскільки у 2021року вона не використала додаткову відпустку, яка на день звільнення пропорційно фактично відпрацьованому часу складала 9 календарних днів, то при звільненні їй повинна бути виплачена відповідна компенсація, що роботодавцем виконано не було.

На звернення до Головного управління Держпраці у Херсонській області, позивач отримала відповідь від 16.07.2021року за №11-06/П-434, якою підтверджено право ОСОБА_1 на компенсацію за невикористану додаткову відпустку за особливий характер праці, що надається окремим категоріям працівників, зазначених у Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.1997року за №1290.

На звернення до відповідача про виплату компенсації від 03.09.2021року, отримано відповідь від 14.09.2021року, якою підтверджено право ОСОБА_1 на додаткову відпустку тривалістю 9 календарних днів (пропорційно відпрацьованому часу) в розмірі 8510,00грн. Грошова компенсація перерахована відповідачем платіжним дорученням на рахунок позивача 09.09.2021року в сумі 6850,94грн. (після відрахування податків).

Статтею 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористанні ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ч.1 ст.117КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивач була звільнена з посади 02.07.2021року, затримка розрахунку при звільненні розпочалася з 03.07.2021року. Платіжне доручення про виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки видане 09.09.2021року. Отже, період затримки при звільненні тривав із 03.07.2021року по 08.09.2021року та складає 68 календарних днів( липень 2021 року - 29днів, серпень 31день, вересень -8 днів). Згідно з довідкою відповідача від 13.09.2021року за №13 середньоденний заробіток позивача на день звільнення складав 319,55грн.

Оскільки, відсутній спір про розмір компенсації за невикористану додаткову відпустку, а грошова компенсація виплачена із затримкою то з відповідача має бути стягнено середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 21729,40грн.(319,55 ?68=21729,40).

З огляду на викладене, позивач просила стягнути з Державної установи «Херсонський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 21 729,40грн., а також витрати на правничу професійну допомогу в сумі 2500,00грн.

Ухвалою суду від 05.11.2021року відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

У відзиві виконуючий обов`язки генерального директора Державної установи «Херсонський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» Ю.О. Ромаскевич заперечував проти позову, зазначивши, що наказом № 134-ос від 30.06.2021року ОСОБА_3 звільнено з посади фельдшера-лаборанта вірусологічної лабораторії за ст.38КЗпП України. При звільненні позивачці було виплачено у строк, передбачений ст.116КЗпП України належну при звільненні неоспорену суму. У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995року №100 оплата додаткової щорічної відпустки за особливий характер праці не відноситься, ані до гарантійних, ані до компенсаційних витрат, а отже не включається в структуру заробітної плати.

Із заявою щодо надання додаткової відпустки за особливий характер праці або її компенсації ОСОБА_3 не зверталася.

Копія електронного звернення позивача до Головного управління Держпраці у Херсонській області від 08.07.2021року, свідчить про наявність спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні.

Статтею 8 Закону України «Про відпустки» визначено, що конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Проте, на час звільнення позивача Колективний договір Державної установи «Херсонський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» не було схвалено та зареєстровано у відповідності до вимог чинного законодавства, а попередній Колективний договір укладений на 2018-2020роки втратив чинність.

Колективний договір на 2021-2023року було схвалено на конференції колективу установи, лише 23.07.2021року.

Проте, незважаючи на те, що на момент звільнення ОСОБА_3 був відсутній локальний нормативно-правовий акт, яким було б затверджено перелік посад або професій, робота яких дає право на щорічну додаткову відпустку, а також її тривалість та був наявний спір про розмір сум належних працівникові при звільненні, відповідачем 09.09.2021року була виплачена компенсація за додаткову відпустку. Отже, доводи позивача зазначені в позовній заяві щодо затримки розрахунку при її звільненні, є безпідставними і не підтверджують порушення її прав з боку відповідача.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Гончаренко А.Ю. зазначив, що посилання відповідача на постанову №100 є помилковим, оскільки даною постановою визначений порядок обчислення середньої заробітної плати.

ОСОБА_3 не була зобов`язана подавати заяву про проведення такої виплати в силу статті 116 КЗпП України, оскільки проведення такої виплати є обов`язком роботодавця.

Між сторонами не було спору щодо розміру або порядку виплати компенсації, оскільки відповідач провів таку виплату добровільно.

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою. Тому до затвердження нового колективного договору у відповідача діяв попередній колективний договір, який передбачав за посадою ОСОБА_3 додаткову відпустку.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань від сторін про виклик не надходило.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд установив наступні обставин та відповідні їм правовідносини.

Згідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 працювала у відповідача з 16.06.2020 року по 02.07.2020 року на посаді фельдшера-лаборанта вірусологічної лабораторії.

Наказом № 134-ОС виконуючого обов`язки генерального директора Державної установи «Херсонський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» від 30.06.2021року звільнена з займаної посади з 02.07.2021року за власним бажанням, з виплатою компенсації за 12 календарних днів невикористаної відпустки за період з 02.01.2021року по 02.07.2021року.

Колективним договором Державної установи «Херсонський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» на 2021-2023 роки, схваленого на конференції колективу державної установи 20.07.2021року(протокол №2), зареєстрованого Виконавчим комітетом Корабельної районної у місті Херсоні ради 23.07.2021року(реєстраційний номер 34) погоджено перелік професій і посад працівників, які мають право на щорічну додаткову відпустку за роботу у шкідливих і важких умовах праці, а саме, працівники вірусологічної лабораторії; лікарі-вірусологи, мікробіологи, фельдшери-лаборанти, молодші медичні сестри.

При звільненні ОСОБА_3 були виплачені належні при звільненні суми, в тому числі грошова компенсація за невикористані 12 календарних днів щорічної відпустки.

При цьому, грошова компенсація за невикористану додаткову щорічну відпустку при звільненні виплачена не була, що стало підставою для звернення ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Херсонській області з проханням надати роз`ясненням про наявність у неї права на грошову компенсацію за невикористані додаткову відпустку при звільненні.

Отримавши 16.07.2021року позитивну відповідь ОСОБА_3 звернулася до відповідача, який підтвердив її право на додаткову відпустку за роботу із шкідливими і важкими умовами праці, за фактично відпрацьований період з 02.01.2021року по 02.07.2021року тривалістю 9 календарних днів.

Платіжним дорученням №118 від 09.09.2021року на картковий рахунок ОСОБА_3 перерахована грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку в сумі 6850,94грн.

Відповідно до статті 116КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117КЗпП України відповідальність.

Суд вважає, позбавленими правового обґрунтування посилання відповідача на відсутність на день звільнення позивача локального нормативно-правового акту, а саме схваленого та зареєстрованого у відповідності до вимог чинного законодавства Колективного договору Державної установи «Херсонський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», яким затверджуються перелік посад або професій, робота яких дає право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці, а також її тривалість, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою третьою статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді. Після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою.

Встановленим судом обставинами справи підтверджено порушення роботодавцем при звільнення позивача її право на отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, що є підставою для покладення відповідальності, передбаченої статтею 117КЗпП України.

При визначені суми середнього заробітку за час затримки, суд виходить із середньоденної заробітної плати позивача, визначеної в сумі 319,55грн., що визнається сторонами. Розмір середнього заробітку за час затримки при звільненні за період 03.07.2021року 09.09.2021року, визначається за 49 робочих днів( 20 робочих днів липня, 21 робочий день серпня, 8- робочих днів вересня), а не календарних днів, як посилається позивач і становить 15657,95грн.(319,55?49=15657,95), що визначений без утримання єдиного соціального внеску та інших обов`язкових платежів.

При цьому, суд у відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, та правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 30.11.2020року у справі №480/3105/19, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117КЗпП України необхідно врахувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При виплаті частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, загальний розмір належних позивачу при звільненні розрахункових сум складав 17188,45 грн. (10337,51+6850, 94 = 17188,54), із яких компенсація за не отриману грошову допомогу становить 6850,94 грн. (39,86%). Виходячи з принципу пропорційності, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6204,59грн. (39,86% від 15 567,95).

Відповідно до ч.2 п. ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500,00 грн., а також в дохід держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 259,23 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 21,116-117КЗпП України, Закону України «Про відпустки», керуючись ст.ст.4-7, 9-13, 141, 178,258-259,263-265, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи «Херсонський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6204,59грн., що визначений без утримання єдиного соціального внеску та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державної установи «Херсонський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500,00грн.

Стягнути з Державної установи «Херсонський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» в дохід держави судовий збір в сумі 259,23 грн.

В решті частини позовних вимог відмовити.

У разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Суддя В.В.Прохоренко