Справа № 754/2274/22
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2022 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Сенюта В.О. розглянувши матеріали заяви представника позивача - адвоката Дубовик В.В. про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит - Капітал», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лисенко Сергій Олексійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Деснянського районного суду м. Києва від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дубовик В.В. надійшла заява про забезпечення позову до пред`явлення позову, шляхом зупинення вчинення виконавчих дій, направлених на стягнення та списання грошових коштів по виконавчому провадженню № 68544718, відкритому 07.02.2022 року за виконавчим написом нотаріуса № 178329 від 16.06.2021 року, який вчинив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредит Капітал» заборгованість у розмірі 32052,45 грн.

Подану заяву обґрунтовано тим, що 09.02.2022 року позивачем було отримано повідомлення у додатку «Дія» про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Остапенко Є.М. Внаслідок вказаного повідомлення було встановлено, що на все майно ОСОБА_1 накладено арешт. Приватним виконавцем вживаються заходи, направлені на встановлення відкритих рахунків позивача, що може призвести до накладення арешту на усі кошти ОСОБА_1 у зв`язку із чим виникла необхідність у забезпеченні позову, що унеможливить безпідставне стягнення коштів з позивача.

Згідно ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріалів, суд дійшов наступного висновку.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов може бути забезпечено, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

За змістом ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Як роз`яснено у п. 4 постанов Пленуму ВСУ від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

Наразі позов до суду не пред`явлено, що унеможливлює остаточну оцінку співмірності обраного виду забезпечення позову з заявленими вимогами.

Заявник вказує, що на підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68544718 від 07.02.2022 року, накладено арешт майна боржника.

Суд звертає увагу на те, що у постанові про відкриття виконавчого провадження адреса боржника відрізняється від адреси, вказаної у копії паспорту на ім`я ОСОБА_1 .

Письмові матеріали та безпосередньо заява не містить доказів в розумінні ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Доводи про те, що майно позивача арештовано, а приватним виконавцем вживаються заходи, направлені на встановлення відкритих рахунків позивача, що може призвести до накладення арешту на усі кошти заявника суд приймає критично.

Частина перша статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Таким чином, слід прийти до висновку, що видача приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження не є діями спрямованими на реальне примусове стягнення або про вжиття заходів примусового виконання, передбачених статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, стороною заявника не надано суду доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Зважаючи на викладене вище, обраний спосіб забезпечення позову, характер анонсованих вимог, вимоги діючого законодавства на даний час, суд вважає, що підстав для задоволення заяви немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.. 149, 153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача - адвоката Дубовик В.В. про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: В.О.Сенюта