справа № 489/6621/21
провадження №2/489/575/22
18 лютого 2022 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Войтенко К.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У жовтні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 .
Як на підставу позовних вимог вказала, що є власником домоволодіння за вказаною адресою, в якому зареєстровані дві особи, вона та її дочка ОСОБА_3 .
Відповідач в будинку не проживає більше 20 років без поважних причин, що підтверджується актом про непроживання від 05.09.2021. Перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинила. Реєстрація відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування житлом, оскільки виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, а також позбавлена можливості оформити субсидію
Посилаючись на положення статей, 16, 386, 391, 405 ЦК України позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач причини неявки в судове засідання не повідомила, про розгляд справи повідомлена належним чином та відзиву на позов не надала.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Із матеріалів справи встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 03.12.2015 позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач є дочкою позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 , відповідно до якого відповідач внаслідок одруження змінила своє прізвище на ОСОБА_4 .
Відповідно до відомостей про зареєстрованих осіб у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Актом про не проживання від 05.09.2021 позивач підтвердила, що з 02.09.2000 відповідач з адресою реєстрації не проживає.
Факт непроживання відповідача з 2000 року у будинку позивача підтвердила свідок ОСОБА_5 , яка була допитана в судовому засіданні.
При вирішенні спору суд виходить з наступного правового регулювання.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Разом з тим у статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною четвертою статті 156 ЖК Української РСР, статтею 405 ЦК України певною мірою врегульовано правовідносини власника житла з колишніми членами його сім`ї, зокрема визначено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно із вказаною нормою при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Враховуючи наведене та те, що в ході розгляду справи не встановлено перешкоджання позивачем в користуванні відповідачем її житловим будинком, не проживання відповідача в будинку більше року, а також відсутність доказів свідчили про наявність у відповідача інтересу до такого житлового приміщення, яке вона звільнила добровільно, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення.
Так як позов задоволено, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
відповідач ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Повний текст судового рішення складено 18.02.2022.
Суддя І.В.Коваленко