Справа № 337/4919/20
Провадження № 2/331/71/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Антоненко М.В., за участю секретаря судового засідання Федорової К.Д.., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує на те, що 03.03.2020 р. вона звернулась до Запорізького місцевого центру із заявою про надання безоплатної вторинної правової допомоги з питання складення документів процесуального характеру та представництва інтересів в суді щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення відповідно до вимог статті 214 Кримінального процесуального кодексу України.

За результатами розгляду вказаного звернення, наказом Запорізького місцевого центру від 04.03.2020 № 223/02-03 прийнято рішення про надання їй безоплатної вторинної правової допомоги і дорученням від 05.03.2020 № 141 призначено адвоката Ставного Г.І. відповідача по справі.

Адвокат Ставний Г.І. надав їй неякісну правову допомогу, уникав спілкування з нею, в зв`язку з чим вона була змушена самостійно захищати свої права в Хортицькому районному суді м. Запоріжжя, а також за власні кошти придбати Цивільний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Конституцію України, всього витративши на це 470 гривень. Вказана сума, на її переконання, є матеріальною шкодою, яка була заподіяна їй бездіяльністю адвоката Ставного Г.І. Крім цього, бездіяльністю відповідача їй заподіяну моральну шкоду, яку вона оцінює в 20000 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач адвокат Ставного Г.І. в судовому засіданні проти позову заперечував, надав суду письмовий відзив, в якому зазначив про те, що ним якісно і в повному обсязі було виконано доручення Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 04.03.2020 № 223/02-03.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 03.03.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до Запорізького місцевого центру із заявою про надання безоплатної вторинної правової допомоги з питання складення документів процесуального характеру та представництва інтересів в суді щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення відповідно до вимог статті 214 Кримінального процесуального кодексу України.

За результатами розгляду вказаного звернення, наказом Запорізького місцевого центру від 04.03.2020 № 223/02-03 прийнято рішення про надання їй безоплатної вторинної правової допомоги і дорученням від 05.03.2020 № 141 призначено адвоката Ставного Г.І.

Відповідно до інформації регіонального центру від 06.07.2020 р. № 1434/02, адвокат Ставний Г.І. повідомив, що в ході виконання ним вказаного доручення з ОСОБА_1 було проведено конфіденційне побачення під час якого узгоджено правову позицію, про що було складено відповідний протокол, а також отримано від ОСОБА_1 документи, що стосуються вирішення її питання.

В подальшому, адвокатом Ставним Г.І. було підготовлено адвокатський запит до Хортицького відділення поліції Дніпровського відідлу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області. Згідно отриманої з Хортицького ВП відповіді на вищевказаний адвокатський запит, ОСОБА_1 неодноразово зверталась до вказаного органу поліції із заявами про вчинення кримінального правопорушення, але у зв`язку із відсутністю підстав зазначені відомості до СРДР не вносились (а.с.7-10).

Адвокатом Ставним Г.І. було підготовлено і направлено до Хортицького районного суду м. Запоріжжя скаргу на неправомірні дії працівників Хортицького ВП щодо невнесення до СРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявами ОСОБА_1 та поновлення строків оскарження вказаних дій працівників поліції.

У відзиві на позовну заяву, адвокат Ставний Г.І. зазначає, що ним було подано скаргу на дії слідчого до Хортицького районного суду та апеляцію до Запорізького апеляційного суду на ухвалу Хортицького райсуду, яким було відмовлено в задоволенні скарги. Про виконану роботу ним було надано у встановленому порядку звіт до Запорізького місцевого центру БВПД .

На підтвердження цього, відповідачем надано суду копії відповідних процесуальних документів (а.с. 49-55).

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Натомість, неправомірність дій, вину та причинно-наслідковий зв`язок між ними спростовує відповідач.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17 (касаційне провадження № 14-199гс18)), у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року в справі № 910/17533/19.

Позивачка ОСОБА_1 наполягає на тому, що адвокатом Ставним Г.І. надано їй неякісну правову допомогу, внаслідок чого вона була вимушена придбати друковані видання кодексів та Конституції України, витративши на це 470 гривень.

На підтвердження цього, ОСОБА_1 надано суду товарний чек на вказану суму (а.с.25).

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачкою ОСОБА_1 не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 неналежним чином виконано доручення для надання безоплатної правової допомоги Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги від 05.03.2020 № 141 та як, наслідок цього, заподіяно їх матеріальну шкоду.

Додані відповідачем ОСОБА_2 до відзиву копії процесуальних документів спростовують твердження позивачки про неякісну правову допомогу адвоката.

Наданий ОСОБА_1 товарний чек лише підтверджує те, що вона на власний розсуд придбала друковані видання кодексів та Конституції України.

Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями, 1167, 1168,1177 ЦК передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Так, в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено: «оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.»

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку що позивачкою ОСОБА_1 не доведено а ні факту заподіяння їй моральної шкоди, а ні розміру такої шкоди.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у зв`язку з необґрунтованістю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.В. Антоненко