Провадження № 2/234/2/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Михальченко А.О.

секретар судового засідання Каліберда А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Краматорську Донецької області цивільну справу № 234/11515/20 за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради

про визначення способу участі батька у вихованні дітей, -

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Золотухіної І.В.

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи - Козявіної І.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Шлюб розірвано 17.09.2018, але фактично шлюбі відносини припинені у 2017 році. Від шлюбу з ОСОБА_2 має двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу діти залишились мешкати з матір`ю, але він допомагає матеріально, сплачує аліменти.

На даний час він з дітьми проживає у різних областях України, але бажає приймати активну участь у їх житті, бачитись з ними.

З боку відповідачки чиняться перешкоди у здійсненні ним своїх батьківських прав. Так, ОСОБА_2 з незрозумілих причин відмовляє йому у побаченні з дітьми, ховається, не бажає спілкуватися навіть у телефонному режимі, неодноразово зверталася із необґрунтованими скаргами на нього до Служби у справах дітей.

Враховуючи викладене просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, а також повідомляти його письмово, шляхом надсилання рекомендованого листа про зміну місця проживання дітей, місця їх навчання та поїздки тривалістю більше 7 календарних днів. Визначити спосіб участі батька у спілкуванні із дітьми за графіком на 2020-2031 роки.

07.09.2020 року по справі відкрите загальне позовне провадження.

24.09.2020 року через канцелярію суду відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що не згода з позовними вимогами у повному обсязі з тих підстав, що шлюб між нею та позивачем розірвано 04.02.2020 Луганським апеляційним судом. Батько дітей матеріально дітям не допомагає, брати участь у розвитку та житті дітей бажання не виявляв. Вона не чинить жодних перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми. Крім того їй взагалі тривалий час не було відомо місце проживання позивача. В 2018-2019 позивач тиснув на старшого сина та вимагав повідомити йому адресу проживання.

Під час спільного проживання ОСОБА_1 постійно зловживав алкоголем, вчиняв фізичне та психологічне насильство над родиною, що провокувало постійні сварки між ними. Одного разу нападав на неї з ножом.

Після засідання Служби у справах дітей, під час якого старший син бачив батька, вона з сином звернулися до лікаря-невропатолога, адже у ОСОБА_3 почалися проблеми з психоемоційним станом. Головні болі. 20.01.2020 ОСОБА_3 проходив обстеження мозку. Крім того йому було рекомендовано лікування у лікаря-психіатра.

Таким чином, вважає, що спілкування з батьком перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Позивач не є люблячим батьком і ніколи не брав участі у вихованні та розвитку дітей, фактично сам відсторонився від синів.

Просила у задоволенні позову відмовити.

09.10.2020 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка як і у відзиві на позовну заяву зазначила, що позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими, заперечує проти їх задоволення.

В судовому засіданні представник третьої особи Козявіна І.О. просила суд вирішити спір виходячи виключно з найкращих інтересів дітей, через канцелярію суду надала висновок про доцільність визначення способу участі у вихованні малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до якого враховуючи інтереси малолітніх, їх вік, психологічні особливості, повсякденний уклад; відсутність інформації, яка б негативно характеризувала ОСОБА_1 , або яка б свідчила про те, що спілкування батька з дітьми буде перешкоджати їх нормальному розвитку, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити наступні способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітніх синів - рекомендувати ОСОБА_1 звернутися до психолога з метою отримання рекомендацій щодо налагодження стосунків між ним та дітьми; батькам прийняти заходи щодо уникнення конфліктних ситуацій під час спілкування батька з дітьми.

Визначити ОСОБА_1 в місці постійного проживання дітей, наступні способи участі у вихованні малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 : - шляхом щотижневих зустрічей батька з синами щоп`ятниці з 17 .00 до 19.00, щосуботи з 12.00 до 14 .00 в загальнодоступних громадських місцях (місцях дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртках, скверах, парках тощо) з урахуванням бажання дітей, думки та стану їх здоров`я. Забезпечити ОСОБА_1 необмежене спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового електронного та інших засобів зв`язку.

Судом також була з`ясована думка дитини - ОСОБА_3 , який у присутності психолога, повідомив суду, що не має бажання спілкуватися з батьком.

Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Луганську народилася дитина чоловічої статі - ОСОБА_3 , про що в Книзі реєстрації народження Жовтневого ВРАЦС Луганського МУЮ 13.08.2009 зроблено відповідний актовий запис №1052, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 14.08.2019.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Луганську народилася дитина чоловічої статі - ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації народження Жовтневого ВРАЦС Луганського МУЮ 19.02.2013 зроблено відповідний актовий запис №204, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 14.08.2019.

Батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4. є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 20.03.2009 по 04.02.2020, що підтверджується копією постанови Луганського апеляційного суду від 04.02.2020 по справі №428/7496/18.

З наданих у судовому засіданні пояснень як позивача так і відповідача, судом встановлено, що після розірвання шлюбу між ними склалися неприязні стосунки, а діти залишились мешкати з матір`ю, де і мешкають по день ухвалення рішення.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 мешкає у м. Ірпінь, де орендує квартиру, що підтверджується копією договору оренди. Офіційно працевлаштований.

ОСОБА_2 разом із синами мешкає у м. Краматорську. Офіційно працевлаштована.

Сторони по справі є внутрішньо переміщеними особами з м. Луганська.

Станом на 12.08.2020 (день звернення до суду з позовом) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можуть дійти згоди з питання участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними.

Вказані обставини не заперечуються сторонами по справі.

ОСОБА_1 на диспансерних обліках не перебуває.

Щодо аліментних зобов`язань суд зазначає, що наявність або відсутність боргу по сплаті аліментів не є перешкодою для участі батька у вихованні дітей.

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенція про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України).

Частинами другою, третьою статті 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Згідно із частинами першою-третьою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а визначений порядок спілкування матері з дитиною, що передбачає певні дні та часи такого спілкування, не може беззаперечно свідчити про позбавлення її передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року § 54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року § 100).

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» ЄСПЛ зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

Отже, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків.

Разом з тим, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, в спілкуванні з дитиною та в її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України).

Станом на 14.02.2022 діти мешкають разом із матір`ю - ОСОБА_2 , у той час коли їх батько намагається приймати участь у їх житті.

Таким чином, суд, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування №01-49/812 від 11.02.2022, вважає, що непорозуміння між сторонами з приводу участі батька, що мешкає окремо, у вихованні дітей, суттєво утискає права та інтереси дітей, а також приводить до порушення його прав та приходить до висновку щодо наступних способів участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дітей: четверта субота місяця з 11:00 год. до 14:00 год. за місцем проживання дитини та у присутності матері ОСОБА_2 , з можливістю відвідування дитиною місць дитячих розваг, парків за бажанням дитини.

У даній справі судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 має розлад нервової системи, що підтверджується випискою із медичної картки №1647/366, а тому з метою поступового налагодження відносин між дітьми та батьком суд вважає, що зустрічі повинні відбуватися у присутності матері дітей, так як це об`єктивно допоможе нівелювати хвилювання та стрес у дітей хоча б на первинному етапі спілкування.

Вирішуючи питання про участь матері під час зустрічі батька із дітьми суд взяв до уваги і те, що під час шлюбу ОСОБА_2 зверталася до правоохоронних органів з приводу вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 .

Крім того, суд зазначає, що у більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Вирішуючи питання про встановлення такого способу участі у виховання для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, як регулярні особисті спілкування, та необхідності визначення особистого спілкування одного з батьків з дитиною (дітьми) у присутності іншого з батьків, суд врахував усю сукупність обставин конкретної справи.

Крім того, з урахуванням вікових змін дітей, їхнього розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати інтересам дітей.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 13, 82, 141, 264, 265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ) не чинити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 ) перешкоди у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити ОСОБА_1 способи участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом:

- четверта субота місяця з 11:00 год. до 14:00 год. за місцем проживання дитини та у присутності матері ОСОБА_2 , з можливістю відвідування дитиною місць дитячих розваг, парків за бажанням дитини.

Визначити ОСОБА_1 способи участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом:

- четверта субота місяця з 14:30 год. до 17:30. год за місцем проживання дитини та у присутності матері ОСОБА_2 , з можливістю відвідування дитиною місць дитячих розваг, парків за бажанням дитини.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня оголошення.

Повний текст рішення складено 16.02.2022.

Суддя Краматорського міського суду А. О. Михальченко