Єдиний унікальний номер 725/8261/21
Номер провадження 2/725/2038/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2022

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді: - Галичанського О.І.,

при секретарі: - Кіріяк О.О.,

за участю представників позивачки ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою : АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради в особі Служби у справах дітей про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ

Представник позивачки звернулася до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за кордон без згоди батька.

В обґрунтування заявлених позовних вимог стверджує, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який між ними було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.08.2012 року. Неповнолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає з відповідачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Після припинення шлюбних відносин відповідач перестав утримувати свого сина, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, брати участь у вихованні дитини. Від народження син ОСОБА_3 проживав виключно з позивачкою та зареєстрований за її місцем проживання: АДРЕСА_1 у квартирі, яка належить на праві власності її батькам .

Оскільки батько дитини самоусунувся від її утримання та виховання, позивач була змушена звернутись до суду із заявою про стягнення аліментів в примусовому порядку.

05.02.2018 року Першотравневим районним судом м. Чернівці видано судовий наказ про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття .

Позивачка у 2020 році офіційно працевлаштувалась на роботу в республіці Польща, де має дозвіл на проживання. З цього часу, син ОСОБА_3 проживає з позивачкою в м. Олесниця в республіці Польща. Рішеннями Нижньосілезького воєводи від 06.04.2021 року ОСОБА_1 надано дозвіл на тимчасове проживання та роботу, а її сину - ОСОБА_3 дозвіл на тимчасове проживання до 30.10.2023 року

Право позивача та її сина на проживання в республіці Польща підтверджується також посвідками на проживання . Неповнолітній ОСОБА_3 відвідує шостий клас середньої школи № 7 ім. Івана Павла II в м. Олесниця Нижньосілезького воєводства республіки Польща.

Додає, що відповідач неодноразово надавав позивачці дозвіл на виїзд сина за межі України, в томі числі і в республіку Польща. Останній дозвіл був наданий відповідачем 17.01.2020 року на виїзд ОСОБА_3 за межі України терміном на один рік з 20 січня 2020 року до 20 січня 2021 року .

Проте на початку 2021 року позивачка звернулась до відповідача з проханням надати дозвіл на оформлення сину нового закордонного паспорту у зв`язку із закінченням терміну дії попереднього, а також дозвіл на виїзд сина до республіки Польща з метою продовження навчання. Однак відповідач відмовляється надавати такий дозвіл.

Враховуючи наведене , просить суд :

-надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до Республіки Польща на навчання, до Румунії, республіки Болгарії, Німеччини, Італійської Республіки, Франції, Іспанії, Португальської республіки, Тунісу, Ізраїлю та Арабської республіки Єгипет на відпочинок та оздоровлення на період з 01 липня 2022 року до 02 листопада 2024 року у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 без згоди та супроводу батька;

-надати дозвіл на оформлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, без нотаріально посвідченої згоди батька.

В судовому засіданні представники позивачки підтримали доводи , викладені у позовній заяві. Просили задовільнити позов .

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву у якій вказує, що визнає позовні вимоги ОСОБА_1 . Просив не стягувати з нього судовий збір , оскільки він являється Учасником бойових дій та перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, направили заяву про розгляд справи без їх участі, проти позовних вимог не заперечують, просять винести рішення згідно чинного законодаства.

Суд, заслухавши позицію сторони захисту , дослідивши матеріали справи та надані докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 121 СК України зазначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецьким міського управління юстиції , його батьками вказано - ( батько) ОСОБА_2 , (мати) ОСОБА_1 .

Шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.08.2012 року (а.с.7-8).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Так, відповідно до Постанови Верховного Суду від 03 липня 2019 року, вказано, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 03 липня 2019 року сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

З відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , згідно із судовим наказом № 725/359/18.

Згідно з наданими позивачкою доказами , вона офіційно працює в республіці Польща, де має дозвіл на проживання. Син ОСОБА_3 проживає з позивачкою в м. Олесниця в республіці Польща.

Рішеннями Нижньосілезького воєводи від 06.04.2021 року ОСОБА_1 надано дозвіл на тимчасове проживання та роботу, а її сину - ОСОБА_3 дозвіл на тимчасове проживання до 30.10.2023 року . Неповнолітній ОСОБА_3 відвідує середню школу № 7 ім. Івана Павла II в м. Олесниця Нижньосілезького воєводства республіки Польща, що підтверджується шкільним свідоцтвом .

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері - у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки виїзд дитини, за кордон відповідає інтересам та бажанням дитини, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини , в той же час відповідач визнав заялений позов ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Позивач просив звільнити від сплати судового збору, оскільки має складне матеріальне становище.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою звільнити від сплати судового збору.

На підставі викладеного, ст. ст. 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України, керуючись ст. ст. 10,11 60, 131, 209 ч. 2, 212-215, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовнi вимоги - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до Республіки Польща на навчання, до Румунії, республіки Болгарії, Німеччини, Італійської Республіки, Франції, Іспанії, Португальської республіки, Тунісу, Ізраїлю та Арабської республіки Єгипет на відпочинок та оздоровлення на період з 01 липня 2022 року до 02 листопада 2024 року у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 без згоди та супроводу батька .

Надати дозвіл ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на оформлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, без нотаріально посвідченої згоди батька.

Рішення може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський