Справа № 694/2215/21
провадження № 2/694/111/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

14.02.2022 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Сакун Д.І.,

за участі секретаря судового засідання Матвієнко А. А.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, адреса АДРЕСА_2 , засоби зв`язку відсутні), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП відсутній, адреса АДРЕСА_3 , засоби зв`язку відсутні), заінтересована особа : виконавчий комітет Звенигородскої міської ради (орган опіки та піклування) , адреса проспект Шевченка 63, м.Звенигородка, Черкаської області, тел. 2-20-60) про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

До Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав щодо їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначити опікуном ОСОБА_1 , стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову і до його повноліття.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала з батьками до їх розлучення у 2010 році. Після цього проживає з позивачкою, яка є її двоюрідною бабусею. Батьки дитини участі у її вихованні не приймають, матеріально не утримують, життям та здоров`ям не цікавляться, ухиляється від виконання батьківських обов`язків та проживають в інших містах. Дитина перебуває на повному утриманні позивачки.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали заяви про визнання позову.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.12.2021 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася. Подала заяву про проведення підготовчого судового засідання без її участі, позов підтримала.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в підготовче судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. На адресу суду направили заяви про визнання позову.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечували.

Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.28).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано 26.02.2010.(а.с. 28).

Відповідно до довідки №2944 від 21.10.2021р. виконавчого комітету Звенигородської міської ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована і проживає за адресою АДРЕСА_4 з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 22). Вказане також підтверджено актом депутата від 05.08.2021 (а.с.18)

Відповідно до характеристики, виданої виконавчим комітетом Звенигородської міської ради ОСОБА_1 характеризується позитивно, проживає разом з онукою та чоловіком за адресою АДРЕСА_4 (а.с.20)

Відповідно до довідки Звенигородської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів Звенигородської міської ради №57 від 24.05.2021 мати та батько ОСОБА_3 з 2008 року і по теперішній час участі у її вихованні не приймали, не цікавилися її шкільним життям, не турбувалися про її добробут і здоров`я, школу не відвідували жодного разу, на батьківські збори не з`являлися. З 2008 року дівчинка проживає разом з бабусею ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_4 . (а.с.19).

Відповідно до довідок Звенигородської ЦРЛ від 22.11.2021 ОСОБА_1 на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. (а.с.16-17).

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради №354 від 08.09.2021 орган опіки і піклування Звенигородської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав щодо їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14-15)

Відповідно до висновку затвердженого рішенням виуонавчого комітету Звенигородської міської ради від 08.09.2021 року № 354 громадянка ОСОБА_1 може бути призначена піклувальником над неповнолітньою ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін

Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не виконують вимоги чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII).

Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року).

З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61).

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і ОСОБА_9 , п. 97).

Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідачі дійсно ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідачі свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками і не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкуються з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклуються про стан її здоров`я, хоча б мали це робити, тобто по своїй вині ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Крім того, у відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1ст. 180 СК України).

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідачів, відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України щодо розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

При дослідженні обставин справи судом враховується той факт, що відповідачі позов визнали, будь яких заперечень щодо розміру аліментів до суду не надали, а навпаки подала заяву про визнання позову, є людьми працездатного віку, не надали доказів, щодо свого місця роботи чи перебування на обліку в Державній службі зайнятості. Крім цього не надали доказів про свій стан здоров`я, зокрема який впливає на працездатність, наявності чи відсутності на праві власності, володінні та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, а також не надали будь - яких інших доказів, які б давали підстави вважати, про неможливість надання ними допомоги на утримання дитини. Зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання батьками матеріальної допомоги дитині щомісячно.

Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дитини, суд вважає, що позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення аліментів буде вчинене в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо вимоги про призначення ОСОБА_1 опікуном суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч. 2 ст. 243 СК України).

Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей.

Право на опіку або піклування мають особи, які не досягли 14 років (малолітні особи) особи віком від 14 до 18 років (неповнолітні особи). У випадку встановлення опіки або піклування над малолітніми або неповнолітніми особами головною функцією є забезпечення належного виховання та захисту їх особистих немайнових і майнових прав та інтересів.

Встановлення опіки або піклування відбувається якщо: 1) батьки померли; 2) батьки невідомі; 3) батьки визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими; 4) батьки позбавлені судом батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини; 5) батьки визнані у встановленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними (психічно хворі, розумово відсталі або перебувають на тривалому стаціонарному лікуванні в лікувально-профілактичному закладі чи на державному утриманні в будинках-інтернатах); 6) батьки понад шість місяців не можуть займатись вихованням своїх дітей (засуджені до позбавлення волі на тривалий час за скоєння злочину, за станом здоров`я (інваліди I - II групи) тощо); 7) батьки понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи; 8) батьки підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ; 9) батьки відмовились від дітей в установленому законом порядку; 10) виїхали на постійне місце проживання або на постійне місце роботи за кордон чи перебувають у довготривалому відрядженні; 11) батьки перебувають під слідством.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав суд приходить до висновку про необхідність встановлення піклування над неповнолітньоюта ОСОБА_3 .

Таким опікуном бажає бути ОСОБА_1 і така можливість підтверджена відповідним висновком та іншими матеріалами справи.

Інших осіб, які б виявили бажання бути призначеними опікунами та/або піклувальниками судом не встановлено.

Відтак позов підлягає до повного задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів та сплатила судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у сумі 908грн., то з відповідачів підлягає стягненню 50% судового збору за вказаними двома вимогами: 908грн. з яких 454 грн. на користь держави та 454 грн. на користь ОСОБА_1 в рівних частинах.

Керуючись ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 12, 13, 60, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, 280-285, ч.1ст. 354, 430ЦПК України, ст.ст. 150, 152, 155, 164, 165, 166, 180,181,183,184, 191 Сімейного кодексу України,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, адреса АДРЕСА_2 , засоби зв`язку відсутні), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП відсутній, адреса АДРЕСА_3 , засоби зв`язку відсутні), заінтересована особа : виконавчий комітет Звенигородскої міської ради (орган опіки та піклування) , адреса проспект Шевченка 63, м.Звенигородка, Черкаської області, тел. 2-20-60) про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, адреса АДРЕСА_2 , засоби зв`язку відсутні), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП відсутній, адреса АДРЕСА_3 , засоби зв`язку відсутні), батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Призначити піклувальником неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ).

Стягувати з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, адреса АДРЕСА_2 , засоби зв`язку відсутні), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП відсутній, адреса АДРЕСА_3 , засоби зв`язку відсутні), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, адреса АДРЕСА_2 , засоби зв`язку відсутні), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП відсутній, адреса АДРЕСА_3 , засоби зв`язку відсутні), судовий збір в сумі 908 грн. в рівних частинах - по 454 грн.з кожного на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, адреса АДРЕСА_2 , засоби зв`язку відсутні), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП відсутній, адреса АДРЕСА_3 , засоби зв`язку відсутні), судовий збір в сумі 454 грн. в рівних частинах - по 227 грн.з кожного на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, адреса АДРЕСА_2 , засоби зв`язку відсутні), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП відсутній, адреса АДРЕСА_3 , засоби зв`язку відсутні), судовий збір в сумі 454 грн. в рівних частинах - по 227 грн. з кожного на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ).

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ) з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого 29.11.2021 року року за квитанцією 0.0..1 на суму 908 грн., в розмірі 454 грн. 00коп.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за аліментами за один місяць та в частині відібрання дитини.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 14.02.2022 року.

Суддя Д.І. Сакун