Справа № 702/438/21
Провадження № 2/702/20/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( з а о ч н е )

17.02.2022 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Жежер Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Махомети І.С.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Романовський Б.П. не з`явились,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Монастирище в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Романовський Богдан Петрович про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, шляхом їх повернення на користь власника,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, шляхом їх повернення на користь власника. Підставою позову вважає те, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №106421467 від 06.12.2017 вона ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0226, площею 2,5216 га, що в с. Шабастівка Монастирищенського району Черкаської області.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №106416746 від 06.12.2017 вона - ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0227, площею 2,5216 га, що в с.Шабастівка Монастирищенського району Черкаської області.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 017 від 06.04.2017 на земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0226, площею 2,5216 га, встановлено земельний сервітут строком на 49 років, державну реєстрацію якого провів виконавчий комітет Монастирищенської міської ради 07.02.2017.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 017 від 06.04.2017 на земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0227, площею 2,5216 га, встановлено земельний сервітут строком на 49 років, державну реєстрацію якого провів виконавчий комітет Монастирищенської міської ради 07.02.2017.

Земельний сервітут на вказані земельні ділянки було встановлено на підставі договору від 17.10.2012 між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

За умовами даного договору ОСОБА_5 надає в користування ОСОБА_3 земельні ділянки: одна - площею 2,5216 га, кадастровий номер 030000227, інша - площею 2,522 га без кадастрового номера. Вказані земельні ділянки розташовані в адмінмежах Шабастівської сільської ради.

Ознайомившись з даним договором, вона помітила, що строк його дії становить 49 років, умови договору викладені на спеціальному нотаріальному бланку, який посвідчений приватним нотаріусом Романовським Б.П в м.Київ. На останньому аркуші договору є відмітка про засвідчення фотокопії документа з його оригіналом приватним нотаріусом Кушнір Наталією Борисівною від 14.12.2012, про що зроблено запис в реєстрі за № 2914.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 11.10.2013, виданого повторно, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_5 вказані земельні ділянки були успадковані нею відповідно до заповіту від 20.03.2013, а в подальшому зареєстровано право власності. На момент написання заповіту ОСОБА_5 не повідомляла їй про наявність укладених нею договорів на належні її земельні ділянки строком на 49 років.

Відповідно до довідки про причину смерті № 105 від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла у віці 59 років, причина смерті - рак шлунку ст.4.

Відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, земельним ділянкам були присвоєні кадастрові номера: №:03:001:0226, площею 2,5216 га та №:03:001:0227, площею 2,5216 га.

В зв`язку з тим, що в неї виникли обґрунтовані сумніви в достовірності такого договору, оскільки він укладений в м. Київ, а ОСОБА_5 через наявну хворобу не могла перебувати в м. Київ, в силу свого віку, на момент укладення договору її було 58 років, не могла не усвідомлювати значення своїх дій, так як перебувала при здоровому розумі, постійно проживала в с.Шабастівка та с.Жовтневе Монастирищенського району Черкаської області, вона звернулася про допомогу до адвоката для складання відповідних запитів.

Листом №7-01-16 від 22.03.2019, приватним нотаріусом Романовським Б.П. повідомлено, що ним приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 17.10.2012 між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ніяких договорів не посвідчувалось.

Листом №79/01-16 від 29.03.2019, приватним нотаріусом Кушнір Н.Б. повідомлено, що нею приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області

14.12.2012 за реєстром 2914 фотокопія договору між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 17.10.2012 не засвідчувалась.

Вказані обставини були досліджені Монастирищенським районним судом Черкаської області, відповідно їм надана правова оцінка, яка викладена у рішенні від 18.05.2021, проте у задоволенні позовних вимог їй було відмовлено у зв`язку із невірно обраним способом захисту своїх прав. Рішенням зазначено, що ефективним способом захисту її прав, як власника земельної ділянки, є усунення перешкод в користуванні належним їй майном, шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки.

З урахуванням викладеного, вважає договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 17.10.2012 неукладеним, а тому наполягає на поверненні їй обох земельних ділянок, оскільки вони знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав.

Пунктом 24 договору зазначено, що даний договір вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Враховуючи, що договір складений на спеціальному бланку нотаріуса, він містить посилання на приватного нотаріуса Романовського Б.П., однак останній листом №7-01-16 від 22.03.2019 заперечив факт посвідчення договору між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 17.10.2012, що свідчить про те, що ОСОБА_5 даний договір не підписувала, а відтак волевиявлення ОСОБА_5 як учасника правочину не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

За таких умов коли ОСОБА_5 як сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. А тому земельні ділянки за даним договором перебувають в користуванні відповідача без належних правових підстав.

Просить усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками кадастрові номера: :03:001:0226, площею 2,5216 га та :03:001:0227, площею 2,5216 га, що в с. Шабастівка Монастирищенського району Черкаської області, шляхом повернення їх законному власнику - ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 05.08.2021 відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 17.02.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати вирішено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали повністю, просять його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та додатково пояснили, що крім того, що оспорюваний договір не містить нотаріального посвідчення, даний договір не зареєстрований у реєстрі вчинення нотаріальних дій нотаріусами.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 повторно не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Правом надання відзиву не скористались. Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача та її представника не надходило.

В судове засідання треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Романовський Богдан Петрович в судове засідання не з`явились. Про дату час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. 280-283 ЦПК України.

Суд заслухавши думку позиваач та його представника, перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 106416746 та № 106421467 від 06.12.2017 власником земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0227, :03:001:0226 є ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності: рішення суду, серія та номер: 22ц/793/2074/17, виданий 17.10.2017, видавник: Апеляційний суд Черкаської області (а.с.10 - 11).

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 17.10.2012 було укладено договір про встановлення права користуватися земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), згідно якого ОСОБА_5 надала в користування ОСОБА_3 дві земельні ділянки, площею 2,5216 га, кадастровий номер 030000227, інша - площею 2,522 га без кадастрового номера на строк 49 років (далі Договір) (а. с. 12 - 14).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-017, виданого 06.04.2017 на земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0226, площею 2,5216 га встановлено земельний сервітут строком на 49 років, Державну реєстрацію якого провів виконавчий комітет Монастирищенської міської ради 06.02.2017, підстава встановлення № 18904903 (а. с. 8).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-017, виданого 06.04.2017 на земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0227, площею 2,5216 га встановлено земельний сервітут строком на 49 років Державну реєстрацію якого здійснив виконавчий комітет Монастирищенської міської ради 06.02.2017, підстава встановлення № 18903865 (а. с. 9).

Згідно із відповіддю виконавчого комітету Монастирищенської міської ради № 03-01-10, наданої 25.11.2021 06.02.2017 державним реєстратором речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Монастирищенської міської ради було зареєстровано земельні сервітути на земельні ділянки кадастровий номер 0:03:001:0226 № 18904903 та кадастровий номер 0:03:001:0227 № 18903865 на підставі договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № б/н від 17.10.2012, виданих приватним нотаріусом Романовським Б.П. (а.с. 133).

Таким чином, судом встановлено, що на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:0227, :03:001:0226, власником яких є ОСОБА_1 встановлено земельний сервітут (емфітевзис) на підставі договору про встановлення права користування земельної ділянкою для сільських потреб (емфітевзис) укладений між ОСОБА_5 (спадкодавець позивача) та ОСОБА_6 (відповідач).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивачем оспорюється дійсність правочину з підстав відсутності вільного волевиявлення сторони договору та з підстав відсутності нотаріального посвідчення як умови дійсності договору.

З приводу відсутності вільного волевиявлення суд зазначає наступне.

Оспорюючи дійсність договору в цій частині позивач посилається на те, ОСОБА_5 через наявну хворобу не могла перебувати в м. Київ, в силу свого віку, на момент укладення договору їй було 58 років, а тому договір не підписувала, а відтак ОСОБА_5 не виявляла свою волю до вчинення оспорюваного правочину.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

У частині першій статті 215 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст. 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_5 при укладенні спірного договору, правові підстави для задоволення позову з цих підстав відсутні.

З приводу нотаріального посвідчення договору суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 102 - 1 ЗК України (який діяв на момент укладення договору) право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і фізичною особою, юридичною особою (далі - землекористувач).

Згідно із ч. 1 ст. 408 ЦК України строк договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб встановлюється договором і не може перевищувати 50 років.

Вказана норма кореспондується з приписами ч. 4 ст. 102 - 1 Земельного кодексу України (який діяв на момент укладення договору), яка обмежувала строк користування лише земельною ділянкою державної або комунальної власності.

При цьому жодних обмежень строку користування земельною ділянкою приватної власності для сільськогосподарських потреб закон на час укладання між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 договору про встановлення емфітевзису не передбачав.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Право емфітевзису (ч. 1 ст. 395 ЦК України) віднесено до речового права на чуже майно. Це означає, що для його виникнення потрібно не лише укласти відповідний договір, а й зареєструвати це право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Саме з моменту такої реєстрації власник земельної ділянки вважатиметься таким, що передав право емфітевзису емфітевтові, а емфітевт - його набув.

Судом встановлено, що в силу закону договір емфітевзису обов`язковому нотаріальному посвідченню не підлягає.

Проте, умовами самого договору ( п. 24 ) передбачено, що даний договір вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Тобто, волевиявлення сторін передбачало умовою укладення даного договору його нотаріальне посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений в письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Таким чином, сторони пов`язали укладення даного договору виключно з його нотаріальним посвідченням.

Відповідно до п. 20 оспорюваного договору право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) переходить до Землекористувача з моменту державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, нотаріальне посвідчення укладеного договору сторони пов`язали виключно з подальшою реалізацією права виникнення емфітевтичного права у Емфітевта, визначивши його значення при вирішенні питання про можливість реєстрації уповноваженим державним реєстратором у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Згідно з відповіддю приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Романовського Б.П. № 7-01-16 від 22.03.2019 на запит адвоката Підчасюка В.Ю., ним 17.10.2012 між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ніяких договорів не посвідчувалось (а. с. 134).

Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Кушнір Н.Б. № 79/01-16 від 29.03.2019 на запит адвоката Підчасюка В.Ю., нею 14.12.2012 за реєстром № 2914 фотокопія договору між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 17.10.2012 не засвідчувалась (а. с. 135).

Інших доказів нотаріального посвідчення договору у встановленому законом порядку суду не надано, а тому судом встановлено, що договір про встановлення емфітевзису нотаріально не посвідчувався.

Крім того, відсутність нотаріального посвідчення оспорюваного договору емфітевзису встановлена і у рішенні Монастирищенського районного суду Черкаської області від 18.05.2021 (а.с.17-21).

Хоча наявна в матеріалах справи копія оспорюваного договору містить ознаки нотаріального посвідчення шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису, проте дійсність такого посвідчення заперечується самим нотаріусом, а тому суд не вважає договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) посвідченим нотаріально.

Суд також зазначає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Романовський Б.П. у даній справі залучений в якості третьої особи та як учасник справи отримав позовні матеріали з додатками (а.с. 37), проте будь-яких пояснень чи заперечень проти тверджень позивача до суду не подав.

Разом з тим, судом встановлено, що дві спірні земельні ділянки, які на праві приватної власності належать позивачу ОСОБА_1 перебувають у користуванні ОСОБА_3 згідно Договору про встановлення емфітевзису від 17.10.2012, який нотаріально не посвідчений, тобто є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Доказів зворотного відповідач суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Оскільки, договір на підставі якого за відповідачем виникло право на користування земельними ділянками є таким що не відбувся, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом задоволення вимоги позивача про повернення їй земельних ділянок.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов про усунення перешкод в користуванні майном обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2-7, 9-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Романовський Богдан Петрович про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, шляхом їх повернення на користь власника задовольнити повністю.

Усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками кадастрові номера: :03:001:0226, площею 2,5216 га та :03:001:0227, площею 2,5216 га, що в с.Шабастівка Монастирищенського району Черкаської області, шляхом повернення їх законному власнику - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду .

Позивач, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване та фактичне місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, місцезнаходження: вул. Соборна,117 м. Монастирище Черкаської області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Романовський Богдан Петрович, місцезнаходження: вул. Передова,7-А м. Київ.

Суддя Ю.М.Жежер