УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2022 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В. вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені), інфляційних втрат за прострочення сплати аліментів на утримання дітей,-

в с т а н о в и в :

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені), інфляційних втрат за прострочення сплати аліментів на утримання дітей.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 169 616,12 грн на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 18 січня 2010 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 169 316,00 грн на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 18 січня 2010 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , всього 338 932,12 грн; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь неустойку (пеню) за період з 18 січня 2010 року по 24 квітня 2016 року в розмірі 51 377,75 грн за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неустойку (пеню) за період з 18 січня 2010 року по 28 квітня 2016 року в розмірі 51 221,74 грн за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , всього 102 599,49 грн; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь інфляційні втрати за період з 2016 по 2019 року на суму боргу за виконавчими листами №2-983/10 про стягнення аліментів на утримання двох дітей у розмірі 135 572,89 грн.

Вказану позову заяву було передано в провадження судді Гаврилової О.В. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків не більше ніж десять днів з дня отримання копії ухвали.

В ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху вказувалось на те, що до позовної заяви не долучено копії рішення Дніпровського районного суду міста Києва у справі №2-983/10, за наслідками невиконання якого у відповідача виникла заборгованість.

Також, зазначалось, що позовна заява фактично містить три самостійні вимоги: про стягнення заборгованості по аліментам, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та про стягнення інфляційних втрат. Позивачем не сплачено судовий збір за вимогами про стягнення заборгованості по аліментам та стягнення інфляційних втрат в розмірі 4 745,05 грн ((338 932,12 грн+135572,89 грн)*1%), від сплати якого позивач не звільнена відповідно до положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

З метою усунення недоліків позовної заяви, позивачеві було запропоновано подати до суду копії рішення Дніпровського районного суду міста Києва у справі №2-983/10, завірені належним чином - підписом судді, секретаря, гербовою печаткою суду з відміткою набрання рішенням законної сили, в тому числі для направлення відповідачу та долучити документ, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 4 745,05 грн.

Копію зазначеної ухвали суду позивачем ОСОБА_1 отримано 18 січня 2022 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

24 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучила копію конверту, роздруківку про відстеження руху потової кореспонденції та незавірені належним чином копії рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2010 року у справі №2-983/10. - без дати набрання рішенням законної сили.

В поданій заяві, позивач наполягає, на тому, що вимоги позову містяться в переліку п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому на її думку остання звільнена від сплати судового збору.

Разом з тим, в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року вказувалось, що позовна заява фактично містить три самостійні вимоги: про стягнення заборгованості по аліментам, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та про стягнення інфляційних втрат.

Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, позивач не звільнена від сплати судового збору за вимогами про стягнення заборгованості по аліментам, яка утворилась під час виконання судового рішення, та про стягнення інфляційних втрат.

Отже, позивачем проігноровано викладена в ухвалі вимоги суду щодо долучення документа, що підтверджує сплату судового збору.

Також, позивачем не долучено копії рішення Дніпровського районного суду міста Києва у справі №2-983/10, завірені належним чином з відміткою набрання рішенням законної сили.

Судом при постановленні даної ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить із того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. (Рішення Суду у справі Жоффрделя Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі»

від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи, що недоліки позовної заяви, викладені в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року, позивачем не усунуті, суд убачає визначені законом підстави для повернення позовної заяви позивачу.

Згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 8, 14, 175, 177, 185, 258-261, 352-354 ЦПК України, суддя -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені), інфляційних втрат за прострочення сплати аліментів на утримання дітей - повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: