Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Свої вимоги мотивував тим, що 06 червня 2016 року рішенням Апеляційного суду м. Києва рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року скасовано в частині визначення розміру аліментів на ухвалено нове наступного змісту: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 000 грн. 00 коп. починаючи з 07 березня 2016 року і до повноліття дитини. 04 грудня 2018 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дитини, - задоволено частково: змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2016 року, з 1 000 грн. 00 коп. на ј частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набранням чинності цього рішення суду, й до досягнення дитиною повноліття. 19 червня 2019 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 000 грн. 00 коп. починаючи з 07 березня 2016 року і до повноліття дитини. Крім того, 19 червня 2019 року відповідачем ОСОБА_2 подано до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві заяву про примусове виконання рішення. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 20 червня 2019 року за період з березня 2016 року по 27 травня 2019 року заборгованість позивача становить у розмірі 39 000,00 грн. Використовуючи своє процесуально право, позивач звертався до Дарницького районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та постановою Верховного суду від 14 липня 2021 року, у задоволені скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ушенко Юлії Петрівни відмовлено. Відмовляючи у задоволенні скарги, Верховний суд виходив з того, що сплата коштів боржником ОСОБА_1 в період 30 березня 2016 року по 29 травня 2019 року проводилася без зазначення призначення платежу. Згідно виписки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 05 липня 2019 року по картці/рахунку НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 за період з 30 березня 2016 року по 29 травня 2019 року позивачем було перераховано на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 42 000,00 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 42 000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору.

Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

06 червня 2016 року рішенням Апеляційного суду м. Києва рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року скасовано в частині визначення розміру аліментів та ухвалено нове наступного змісту: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 000 грн. 00 коп., починаючи з 07 березня 2016 року і до повноліття дитини (а.с. 11-13).

04 грудня 2018 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дитини, - задоволено частково: змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2016 року, з 1 000 грн. 00 коп. на ј частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набранням чинності цього рішення суду, й до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-10).

19 червня 2019 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 000 грн. 00 коп. починаючи з 07 березня 2016 року і до повноліття дитини (а.с.20-21).

Крім того, 19 червня 2019 року відповідачем ОСОБА_2 подано до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві заяву про примусове виконання рішення (а.с. 19).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 20 червня 2019 року за період з березня 2016 року по 27 травня 2019 року заборгованість позивача становить у розмірі 39 000,00 грн. (а.с. 22-23).

Згідно виписки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 05 липня 2019 року по картці/рахунку НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 за період з 30 березня 2016 року по 29 травня 2019 року позивачем було перераховано на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 42 000,00 грн. (а.с.14-18).

Позивач просить стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 42 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на постанову Верховного суду від 14 липня 2021 року, якою встановлено, що оскільки відомості про здійснені платежі за період з 30 березня 2016 року до 29 травня 2019 року не містять призначення платежу «Аліменти», тому не можуть бути підставою для здійснення перерахунку заборгованості по аліментам.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду постанову Верховного суду від 14 липня 2021 року по справі № 753/15154/19 (а.с. 24-29, 35-40).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна;

б) набуття або збереження за рахунок iншої особи;

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Отже, договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Судом встановлено, що позивач, використовуючи своє процесуально право, звертався до Дарницького районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та постановою Верховного суду від 14 липня 2021 року, у задоволені скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ушенко Юлії Петрівни відмовлено (а. с. 24-29)

Відмовляючи у задоволенні скарги, Верховний суд виходив з того, що сплата коштів боржником ОСОБА_1 в період 30 березня 2016 року по 29 травня 2019 року проводилася без зазначення призначення платежу.

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 82 Цивільного кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, оскільки постанова Верховного суду від 14 липня 2021 року є остаточною та оскарженню не підлягає, вона має преюдиційний характер під час розгляду справи.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Отже, починаючи з 30 березня 2016 року по 29 травня 2019 року позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у загальному розмірі 42 000,00 грн., що підтверджується випискою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 05 липня 2019 року по картці/рахунку НОМЕР_2 , відкритої на ім`я ОСОБА_1 .

Вказана вище виписка по рахунку не містить доказів того, що позивачем сплачувались грошові кошти в рахунок оплати аліментів на утримання сина, про що зазначено в постанові Верховного суду від 14 липня 2021 року по справі № 753/14154/19, яка має преюдиційне значення для розгляду даної справи.

За таких обставин, оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить висновку, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем позивач, у зв`язку з ухваленням рішенням про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина, вносив платежі на його утримання без наявності відкритого виконавчого провадження, а відповідач, мати дитини, пред`являючи виконавчий лист про стягнення з позивача аліментів до примусового виконання у 2019 році, не вказала про надані позивачем грошові кошти, у зв`язку з чим державним виконавцем нарахована заборгованість за весь час прострочення аліментів, за таких обставин, перераховані позивачем грошові кошти в розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України є безпідставно набутими, оскільки набуті відповідачем за рахунок іншої особи за відсутності правової підстави для набуття або збереження майна.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів підлягають задоволенню повністю: стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 42 000 (сорок дві тисячі) грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1166, 1212, 1215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 42 000 (сорок дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 крп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна