Справа № 464/2628/21 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/4343/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ТзОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур», третя особа фізична особа підприємець ОСОБА_2 про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» в якому просила стягнути з відповідача на її користь збитки в розмірі 27 740 грн., пеню у розмірі 3% загальної вартості замовлення за кожен день прострочення, компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що 05 жовтня 2020 року між нею та ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур», від імені якого діє турагент ФОП ОСОБА_2 , було укладено договір на туристичне обслуговування № 387/05, відповідно до умов якого позивач придбала туристичні послуги з організації проведення туристичного туру до Домініканської Республіки, який повинен був відбутися у період з 27 жовтня 2020 року до 07 листопада 2020 року. В день укладення договору, 05.10.2020 року, позивач оплатила тур в безготівковій формі в розмірі 27 740,00 грн. Однак зобов`язання туроператора з організації та надання туристичних послуг за цим договором виконано не було, документи, що підтверджують право на одержання туристичних послуг туристами, отримано не було, у зв`язку з чим туристичних послуг вона не отримала. З метою повернення грошових коштів, позивач звернулася до контактної особи та 22.10.2020 року ФОП ОСОБА_2 надала гарантійний лист, відповідно до якого гарантувала у 7 денний строк повернути кошти без штрафів у повному обсязі згідно оплачених сум, однак дана гарантія виконана не була. З метою відшкодування завданих збитків, на адресу ТОВ «Туристична компанія «Анекс тур» 09.02.2021 року позивачем було направлено претензію, на яку товариство надало відповідь, зазначивши що жодних коштів від позивача товариство не отримувало, а тому товариство не може відповідати за даним зобов`язанням. У зв`язку з порушенням ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» умов договору її завдано матеріальних збитків та моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Крім того, відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач має сплатити їй пеню у розмірі 3 % вартості турпослуг за кожен день прострочення з 27 жовтня 2020 року і до моменту прийняття судового рішення.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія Анекс Тур» (місце знаходження - 02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, 201-203, 2а, група нежилих приміщень № 53, офіс 1, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) збитки в розмірі 27 740,00 грн. та пеню в розмірі 27 740 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія Анекс Тур» (місце знаходження - 02121, м.Київ, вул.Харківське шосе, 201-203, 2а, група нежилих приміщень № 53, офіс 1, ) в користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржило ТзОВ «Туристична компанія «Анекс Тур».

Вважають, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликаються на те, що ФОП ОСОБА_2 для укладення Договору з позивачем, повинна була мати на те відповідні повноваження та договір з Туристичним оператором. Судом не взято до уваги те, що туроператором було розірвано договірні відносини з ФОП ОСОБА_2 17.04.2020 року, ТОВ «Туристична Компанія «Анекс Тур» та ФОМ ОСОБА_2 перебували у договірних відносинах з 01.05.2019 року по 17.04.2020 року. Таким чином ФОП ОСОБА_2 не мала повноважень на укладення Договору №387/05 на туристичне обслуговування від 05.10.2020 року.

Стверджують, що позивач не надав жодних документів на підтвердження здійснення на рахунок Туроператора оплати, або інформації на підтвердження отримання Туроператором грошових коштів на оплату замовлення, наданого туристом ФОП ОСОБА_3 та самостійно акцентує увагу на тому факті, що Гарантійний лист було надано саме ФОП ОСОБА_4 , а не Туроператором.

Звертає увагу, що відповідач по справі не є стороною за Договором, а відтак відсутні правові підстави вважати, що невчасне повернення грошових коштів третьою особою є підставою для стягнення саме з відповідача нарахованої пені, що свідчить про порушення норм ч. ч. 1,2 ст. 14 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення суми, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ФОП ОСОБА_2 (турагент) діяла від імені туроператора ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» на підставі субагентського договору №398 А/19 від 01.05.2019. Відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб`єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор, яким у цій справі є ТОВ Туристична компанія «Анекс Тур».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач уклала з ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур», від імені та в інтересах якого діяла ФОП ОСОБА_2 договір про надання туристичних послуг (на туристичне обслуговування) № 387/05 від 05 жовтня 2020 року, з метою придбання туристичних послуг (туристичного продукту), а саме туристичної подорожі до Домініканської Республіки, який повинен був відбутися у період з 27 жовтня 2020 року до 07 листопада 2020 року.

Даним договором визначено всі істотні умови надання туристичних послуг, а тому такий договір є укладеним та дійсним.

05 жовтня 2020 року, в день укладення договору, в порядку та відповідно до умов, визначених договором, позивач здійснила оплату турпродукту в безготівковій формі, через уповноважену особу, що платіжним дорученням № від 05 жовтня 2020 року, із зазначенням в графі «Призначення платежу» оплата згідно договору н-р 387/05 від 05.10.2020 за туристичні послуги для ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Відповідно до п 5.1.2, 5.1.3 та 5.1.4 договору, турагент, зобов`язався забезпечити бронювання туристичних послуг відповідно до п. 2 договору, організувати оформлення документів, забезпечити туриста необхідними документами: ваучерами, страховими полісами, авіаквитками на авіарейси згідно з графіком відправлення за маршрутом, вказаним у п.2 договору.

Однак, зобов`язання з організації та надання туристичних послуг за цим договором належним чином виконано не було, документи, що підтверджують право на одержання туристичних послуг туристом отримано не було, повним пакетом туристичних послуг, обумовленими цим договором, позивачу ОСОБА_1 скористатись не вдалось.

Згідно із частинами першою, другою статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов`язання.

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року в справі № 6-42цс13 зроблено висновок про те, що за змістом частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частин першої та другої статті 32, частини першої статті 33 Закону України від 15 вересня 1995 року № 325/95-ВР "Про туризм" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), частини четвертої статті 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів", статей 610 і 611, частини п`ятої статті 653, частини першої статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

У разі встановлення судом фактів видачі туроператором ваучера, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, зміни туроператором в односторонньому порядку істотних умов договору на туристичне обслуговування та невжиття ним необхідних заходів про попередження туриста щодо такої зміни, відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб`єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор.

Згідно із частиною п`ятою статті 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

Згідно із частиною десятою статті 20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів.

Так, частиною четвертою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Також частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із частинами першою та другою статті 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Отже, майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 03 липня 2013 року у справі № 6-42цс13.

Статтею 902 ЦК України встановлено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно із частиною тринадцятою статті 20 Закону України «Про туризм» права й обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором між ними, а також цим Законом.

Агентські відносини регулюються главою 31 Господарського кодексу України, відповідно до частин першої, другої статті 297 якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов`язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.

Відповідно до ст.. 243 ЦК України повноваження комерційного представника можуть бути підтверджені письмовим договором між ним та особою, яку він представляє, або довіреністю.

Згідно ст.. 15 Закону України «Про туризм» з метою забезпечення прав та законних інтересів громадян - споживачів туристичних послуг туроператор та турагент зобов`язані здійснити фінансове забезпечення своєї цивільної відповідальності (гарантією банку або іншої кредитної установи) перед туристами.

Туроператор для покриття своєї відповідальності за збитки, що можуть бути заподіяні туристу в разі виникнення обставин його неплатоспроможності чи внаслідок порушення процесу про визнання його банкрутом, які пов`язані з необхідністю покриття витрат туриста з його повернення в місце проживання (перебування), відшкодування вартості ненаданих послуг, передбачених договором, повинен надати підтвердження фінансового забезпечення своєї відповідальності (гарантію банку або іншої кредитної установи) перед туристом, в установленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні Договору №398А/19 ФОП ОСОБА_2 було надано банківську гарантію фінансового забезпечення цивільної відповідальності тур агента №6388/19-Г від 1.04.2019 року. Строк дії гарантії до 17.04.2020 року. (а.с. 128)

07 квітня 2020 року Туроператором було направлено лист ФОП ОСОБА_2 з повідомленням про необхідність надати банківську гарантію з терміном дії на наступний період, однак таку копію банківської гарантії з терміном дії на наступний період надано не було. Відтак ТзОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» було розірвано договірні відносини з ФОП ОСОБА_2 17.04.2020 року після закінчення дії банківської гарантії.

Враховуючи наведене ФОП ОСОБА_2 не мала повноважень на укладення Договору №387/05 на туристичне обслуговування від 05.10.2020 року.

Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ст.51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а уразі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки відповідальним за невиконання умов договору є ФОП ОСОБА_2 , яка діяла недобросовісно, укладаючи договір про надання туристичних послуг (на туристичне обслуговування) № 387/05 від 05 жовтня 2020 року, знаючи про те, що між нею та ТзОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» було розірвано договірні відносини з 17.04.2020 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28 вересня 2021 року слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ТзОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» 1362 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ТзОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» - задоволити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28 вересня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур», третя особа фізична особа підприємець ОСОБА_2 про захист прав споживачів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ТзОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» 1362 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.